ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 74, 2014-05-20 11:00

יואל רזבוזוב: מבחינתי הם עולים חדשים.

<סוניה-תלמידה: אני סוניה, אני מרוסיה, אני פה גם שנה שלישית וגם אני בנעל"ה.

<פיני כהן: תודה, חבריה, אתם יכולים לשבת איתנו.

<קריאה: הם לא יודעים לדבר?

<פיני כהן: הם יודעים לדבר, אבל אני בחרתי שלושה, אפשר את כולם.

<פיני כהן: יהיו עוד חבר'ה.

<פיני כהן: וובה, המשפחה עלתה לארץ מתי?

<וובה-תלמיד: לפני שבועיים.

<פיני כהן: ההורים?

<פיני כהן: שבועיים.

<פיני כהן: עלו לארץ.

<פיני כהן: אתה שלישי בחווה, נכון?

<פיני כהן: או שני?

<פיני כהן: אחיך למד פה?

<פיני כהן: וובה עוד מתקשה קצת בעברית.

<פיני כהן: בכל אופן הוא אח, אחיו למד פה ועכשיו כל המשפחה כולה עלתה לארץ, הייתה עליהם כתבה גדולה ב'ידיעות אחרונות' בשבוע שעבר, בין יתר המשפחות שהגיעו מאוקראינה.

<פיני כהן: ברוכים הבאים לחווה.

<פיני כהן: סיפרתי לך שהחווה הייתה פעם מחוץ לעיר, תמונה מ-67'.

<פיני כהן: ב-1967 אתה רואה שאין שום דבר מסביב לחווה.

<פיני כהן: החווה הייתה בקצה הדרומי של העיר, הקטמונים היו קצת רחוקים מאיתנו, קטמון רחוקה לצד הזה, כל השיכונים והכבישים שמקיפים את החווה לא היו קיימים וכל זה נבנה בערך מ-1970 עד היום הזה, ועדיין נבנה.

<פיני כהן: אז החווה הייתה כפר ליד העיר, היום אנחנו כפר בלב העיר, העיר כבשה את הכול מסביבנו.

<פיני כהן: חוות הנוער הציוני, אני אחזור בקצרה על מה שאמרתי לך.

<פיני כהן: יש לנו היום בפנימייה 350 ילדים, סיפרתי לך על יוצאי חבר העמים לדורותיהם, מבני עולים לוותיקים בארץ, לעולים חדשים, וכמובן פרויקט נעל"ה שיש פה שלוש קבוצות, וסיפרתי לך קצת על התוצרת הטובה שלנו מילדי נעל"ה, שהיום הם קונסולים, אמרתי, אבל יש לנו גם דוקטורים ודוקטוריות ואנשים באקדמיה ולא רק, בכל מגזרי המשק בישראל.

<פיני כהן: חבר'ה שאני חושב שהם מתנה למדינת ישראל.

<פיני כהן: בנוסף לכך יש לנו פרויקט צרפתי שהיום לומדים בו 84 תלמידים, בעיקר מצרפת, יש פה גם נציג ממרוקו, נכיר אותו עוד מעט, יוהן, שלומדים בצרפתית לבגרות של ממשלת צרפת, בהצלחה גדולה מאוד.

<פיני כהן: לפי הרשמות שמסתמנות בשנה הבאה אנחנו נהיה סביב 100 תלמידים.

יואל רזבוזוב: כמה אתם יכולים לאכלס כאן?

<קריאה: כמה שצריך.

<פיני כהן: אנחנו יכולים לקלוט.

<פיני כהן: אנחנו בנינו בית ספר צרפתי, ראינו את הבניין, זה הבניין שהיינו בחדר המחשבים, שקרן רש"י וקרן ירושלים, ועכשיו גם משרד החינוך השתתפו בשיפוץ, שהוא צריך להסתיים, וכשהוא יסתיים תהיה שם עוד קומה ואפשר לקלוט עוד ילדים, אין שום קושי.

<פיני כהן: יש עכשיו בהחלט סימני עלייה מצרפת, אם כי סימנים היו הרבה, אני רוצה לראות את זה בפועל.

<פיני כהן: סימני נפט לא מביאים את הנפט בהכרח.

<פיני כהן: בנוסף לתלמידים האלה יש לנו גם פרויקט אמריקאי של מחנות רמה, שנמצאים פה חצי שנה מספטמבר עד ינואר וחצי שנה מינואר עד יוני, שבו הם לומדים את הקוריקולום האמריקאי, אבל בתוספת יהדות, ציונות וכך.

<פיני כהן: מחנות רמה זה הזרוע של התנועה הקונסרבטיבית בארצות הברית והיום יש לנו פה גם בסביבות 50 תלמידים שלומדים בימים אלה ומסיימים במהלך יוני וחוזרים לארצות הברית.

<פיני כהן: כך שבפנימייה 350, למעלה מ-200 שמצטרפים אליהם ובית ספר לתלמידים אוטיסטים ברמת תפקוד מאוד נמוכה, 35 תלמידים עם 80 אנשי צוות, קצת למעלה מ-80 אנשי צוות, שאליהם הוספנו במהלך השנים גם מועדונית שלוש פעמים בשבוע, הם יכולים להישאר פה עד שבע וחצי בערב, ונופשון, שיכולים לישון בו חמישה ילדים כל פעם, פעמיים בשבוע, כשבעתיד אולי נאפשר להם להישאר פה גם שבתות.

<פיני כהן: זה נותן אוויר להורים, זה נותן גם לילדים יכולת להתרגל, כי עתידם הוא בהוסטל, אלה לא ילדים שאי פעם יהיו עצמאיים, הם יצטרכו לחיות במסגרת מוגנת כמו הוסטל או דבר דומה.

<פיני כהן: זו כלל אוכלוסיית החווה שמתאפיינת בכך שרובם ככולם הם עולים חדשים ומטבע הדברים יש לנו אולפן משמעותי ורציני פה, שלא מנתק את הילדים ממקצועות היסוד בשעה שלומדים עברית.

<פיני כהן: הם לומדים את מקצועות היסוד בשפת האם שלהם ורק בשנה השנייה עוברים ללמוד לחלוטין בעברית ומבחני בגרות בעברית.

<פיני כהן: בית הספר הוא בית ספר הישגי, עם הצלחות יפות בבחינות בגרות, עם תעודות בגרות, לפחות עד היום, של 30 ועד 40 יחידות לימוד.

<פיני כהן: מה יהיה בשנה הבאה?

<פיני כהן: קשה מאוד להעריך, כי אף אחד עוד לא עיכל את הרפורמה.

<קריאה: גם השר עוד לא יודע מה יהיה.

<פיני כהן: הוא ילמד תוך כדי עשייה.

<פיני כהן: בכל אופן יש לנו פה ילדים, בין אלה שמנגנים, שעושים 5 יחידות במוזיקה, אפילו שאין לנו פורמלית מגמת מוזיקה בבית ספר, ואנחנו מאפשרים להם לעשות את זה.

<פיני כהן: אנחנו צריכים לתת להם השלמות בתיאוריה והם מקבלים.

<פיני כהן: ילדים עושים פה תיאטרון, קולנוע, בשבוע שעבר תלמידי י"א עשו מונולוגים בתיאטרון.

<פיני כהן: הציונים, התלמידים יודעים מה הציונים?

<פיני כהן: הם כולם בין 98 ל-100.

<פיני כהן: או בוא נאמר, להוציא שניים 98, כל היתר 99 ו-100.

<קריאה: רובם 100 ויש אחד 98 ואחד - - -

<פיני כהן: אגב, מי שראה את המונולוגים לא מופתע, נכון?

<פיני כהן: זה היה באמת ברמה יוצאת דופן טובה.

<פיני כהן: יש לנו מגמת קולנוע שיוצרים כל שנה סרטים כפרויקט גמר בי"ב, בהחלט גם עולים חדשים שותפים בפרויקטים ובקולנוע בצורה חד משמעית ועושים סרטים על נושאים מעניינים מאוד.

יואל רזבוזוב: כל הילדים נמצאים במסגרות כאלה של תרבות, ספורט?

<פיני כהן: זה בבית ספר, מה שאני מתאר.

<פיני כהן: תיכף אני אגיע לתרבות וספורט, שיש לנו פה עושר רב מאוד.

<פיני כהן: יש לנו בבית הספר חוץ מזה אמנות וכמובן פיזיקה, כימיה, מדעים וכך הלאה, שלנו מאוד מאוד חשוב שלא נרד מקבוצות של 5 יחידות בפיזיקה וחקלאות וביולוגיה 5 יחידות.

<קריאה: ועבודות גמר בחקלאות.

<פיני כהן: כן, אנחנו עושים עבודות גמר שגם גורלן לא ידוע, מצד אחד השר רוצה עבודות גמר, מצד שני התכנית הולכת אולי חלילה לגדוע אותן.

<פיני כהן: אנחנו מקווים שימצאו את הדרך לקיים אותן.

<פיני כהן: במקביל לבית ספר ההישגי, בית ספר צרפתי, שמעתי ממך, אגב, מגיעים בשנים האחרונות להישגים טובים.

<פיני כהן: אני לא יודע מה אלה מכינים לי, תלמידי י"ב פה, אבל בשנה שעברה הם הגיעו ל-96% הצלחה בבגרות הצרפתית, שזה מדהים, מספר מרשים.

<פיני כהן: יש לנו בפנימייה פעילות עשירה מאוד.

<פיני כהן: אל"ף, יש לנו פה התייחסות מאוד מאוד משמעותית להיותנו יהודים.

<פיני כהן: זה כפר נוער יהודי.

<פיני כהן: שואלים אותי, זה כפר נוער חילוני או דתי?

<פיני כהן: אז אני נוהג לומר 'אנחנו כפר נוער יהודי'.

<פיני כהן: יש פה הרבה מאוד ילדים חילוניים, אבל יש פה ילדים דתיים.

<פיני כהן: יש פה ילדים שמתפללים יום יום, ודאי בשבתות.

<פיני כהן: בחדר האוכל שלנו אין חילול שבת בשבת, כדי שכל אחד ירגיש בבית, בין אם היא בת שירות לאומי, שיש לנו, ובין אם הוא בחור דתי שומר שבת.

<פיני כהן: כמובן שמעבר לכך יש בחווה כאלה וכאלה, אבל הנושא היהודי הוא מאוד משמעותי, ואנחנו מביאים ליוצאי חבר העמים את מה שאנחנו רואים רוח היהדות, סיפורי מקרא, לוח שנה יהודי, מה זה פורים, מה זה חנוכה.

<פיני כהן: אצלנו לפני חופשת פסח יש פסח, סדר מתודי לכל דבר ועניין, שילדים ילמדו מהו סדר.

<פיני כהן: אנחנו אגב בכל יום בשנה פתוחים פה, חוץ מפעמיים, ביום כיפור שאנחנו נותנים לילדים אוכל למי שלא רוצה לצום, אבל לא בחדר האוכל, וליל הסדר, שאנחנו דואגים שלכל ילד תהיה משפחה.

<פיני כהן: גם אם הוא נשאר בחווה, בליל הסדר הוא עם משפחה, כדי שיחווה את הסדר.

<פיני כהן: הנושא היהודי מתקיים גם בעזרת רוח יהודית שפעילה פה בימי שישי ומעבירה לילדים סדנאות וסמינרים בנושא יהדות.

<פיני כהן: השיא שלנו זה כיתת גיור שהתקיימה יחד עם משרד ראש הממשלה והסתיימה בקיץ שעבר, 15 ילדים סיימו פה תהליך גיור והתגייסו לצה"ל כיהודים לכל דבר ועניין.

יואל רזבוזוב: מתוך כמה סיימו?

<פיני כהן: היה רוב, רוב מכריע, מספר מדהים, זה לא מקובל בבתי דין רבניים.

<פיני כהן: אין לי הסבר, אבל הרבנים אהבו אותם כנראה מאוד, רובם ככולם עברו.

<פיני כהן: גם אלה שלא עברו, שניים, הם לא נדחו, הם צריכים לגשת עוד פעם לבית הדין והם יוכלו לעבור את התהליך ולסיים אותו.

<פיני כהן: היום גם פעילה כיתת גיור חדשה, שהתחילה לעבוד פה, של תלמידי י"א, שתסיים יותר מוקדם.

<פיני כהן: בשנה שעברה, למדנו לקח, הקשינו עליהם בזמן הבגרות גם את בית הדין, אנחנו מנתקים את זה כדי לעשות להם קצת יותר קל בשנה הבאה.

<פיני כהן: אנחנו גם פותחים בשנה הבאה מכינה, כנראה לתלמידים יוצאי חבר העמים, בעיקר מכפרי הנוער של המינהל לחינוך התיישבותי, כמובן ילדי נעל"ה וילדים אחרים.

<פיני כהן: המכינה של חצי שנה, שבתוכה יוכשרו לגיור שיסתיים בצה"ל.

<פיני כהן: גם בשיתוף משרד ראש הממשלה, נתיב וכל הגורמים האלה.

<פיני כהן: הנושא הזה הוא מאוד משמעותי עבורנו, הוא משמעותי לי, הוא משמעותי למנהל הפנימייה.

<קריאה: לא, יש ביקוש.

<פיני כהן: ויש ביקוש.

<פיני כהן: הפנימייה נותנת מעבר לכך פעילות תרבותית עשירה.

<פיני כהן: המרכז הזה הוא למעשה קונסרבטוריום שבסביבות 85 תלמידים לומדים פה באופן פרטני נגינה, גיטרה, סקסופון, צ'לו, פסנתר, חליל צד, טובה.

<פיני כהן: יש לנו תזמורת גדולה מאוד והרבה הרכבים מוזיקליים קטנים, של רוק ופופ, שילדים מאוד אוהבים להשתתף בהם ואנחנו מאפשרים להם לעשות גם את מה שהם אוהבים ורוצים.

<פיני כהן: המון בנות ומעט בנים לומדים פה פיתוח קול וגם ניגשים לבחינות בגרות בפיתוח קול, וגם מקהלה יפה יש להם וכמובן חבורת זמר, שהיא יותר מתאימה לרוח הנעורים.

<פיני כהן: יש להקת מחול גדולה, בשנה שעברה להקת המחול שלנו הופיעה במילאנו וברומא, אנחנו כבר הרבה מאוד שנים מביאים כל שנה מבתי ספר יהודיים במילאנו ורומא כיתות שמגיעות לחווה ולישראל לשלושה שבועות או חודש במהלך דצמבר, בחופשה שיש להם אז, ואז הם אירחו אותנו שם, הופענו בפני הקהילות היהודיות ברומא ובמילאנו, להקת מחול יפה וגדולה.

<פיני כהן: פעילות תרבותית מאוד מאוד עשירה.

<פיני כהן: ספורט.

<פיני כהן: נתתי לך רק על קצה המזלג, תמצא פה נבחרת כדורגל וכדורסל וכמובן חדר כושר ופינג פונג שמאוד מפותח פה וטניס שמאוד מאוד מפותח פה, והרבה מאוד פעילות.

<פיני כהן: בנות החווה כבר הרבה שנים הן אלופות הארץ במקומות ראשון, שני ושלישי בריצות שדה, דווקא הבנות, והספורט פה הוא בנשמת הילדים.

<פיני כהן: עד כדי כך שמרוב שאין לנו זמן, כבר שנים רבות יש פה מסורת, אימון כדוריד הוא פעמיים בשבוע בשש וחצי בבוקר במגרש ואיש לא מעיר את הילדים, הם קמים לבד, אלה שרוצים להגיע לאימון והם מגיעים.

<פיני כהן: האימון לזכר הבחור שראינו אותו, התחרות תתקיים בשבוע הבא, תחרות כדוריד, הוא היה שחקן כדוריד מצטיין.

<פיני כהן: ובכן פעילות מאוד מאוד עשירה.

<פיני כהן: אנחנו מאמינים גם בכך שצריך לפתח לכל אחד את המצוינות שלו, אם זה בספורט, אם זה במוזיקה, אם זה במחול.

<פיני כהן: אם זה בכוחות שלנו פה, בבקשה, ואם לא, ירושלים גדולה, יש מספיק בירושלים להציע לילדים בתחומים האלה כדי להצטיין ולהיות טובים יותר.

<פיני כהן: דליק נוהג לומר את זה, אבל זו בהחלט דעתי המלאה, אנחנו מאמינים שילד טוב הוא ילד עסוק.

<פיני כהן: עסוק בדברים חיוביים, מטבע הדברים הראש נתון לדברים חיוביים ואז אנחנו משתדלים לתת קשת רחבה מאוד של פעילות ודברים דומים.

<פיני כהן: אני חושב שכהקדמה זה טוב, שכחתי משהו, דני?

<פיני כהן: על האוטיסטים דיברתי.

<פיני כהן: אחר כך אני רוצה שנדבר קצת עם האנשים.

<דני חיים: החבר'ה עצמם יעלו את הדברים.

<פיני כהן: כן.

<פיני כהן: מנהל מרכז המוסיקה פה, סלבה קוזודוי, שאחיו הוא בוגר שלנו, בוגר נעל"ה, הוא עצמו אגב לא בוגר שלנו, אבל הוא גם בוגר נעל"ה, הוא עכשיו בקונצרט.

<פיני כהן: אחיו היה בנבחרת ישראל בכדוריד.

<פיני כהן: חבר'ה, תציגו את עצמכם בכמה מילים ונשמע עליכם, על בית הספר, מה עושים פה, מה קורה בישראל.

<פיני כהן: תתחיל, יוהן.

<יוהן אלבז - תלמיד: אני יוהן אלבז, אני עליתי ממרוקו לפני שנתיים ואני לומד בתיכון הצרפתי בי"ב כלכלית.

<יוהן אלבז - תלמיד: יש לנו שתי אפשרויות, או הכלכלי או המדעי ואני בחרתי את הכלכלי, כי אני מרגיש יותר טוב שם.

<יוהן אלבז - תלמיד: בחווה יש לנו המון דברים לעשות חוץ מללמוד.

<יוהן אלבז - תלמיד: אז אנחנו לומדים, אבל את רוב הזמן אנחנו משקיעים בספורט, אני הולך לפעמים לכדורגל, לשחייה, לחדר כושר.

<יוהן אלבז - תלמיד: כל מיני דברים, יש לנו המון אפשרויות והמון דברים לעשות פה ואני מרגיש טוב, כי אני גם מרגיש יותר טוב מהבית, כי גם אצלנו אין את האפשרויות האלה.

<יוהן אלבז - תלמיד: אז אני חושב שאני מרגיש טוב, אני לא רוצה לעזוב, כי בעוד חודש יש לנו את הבגרות וזה באמת - - -

<פיני כהן: פחות מחודש.

<יוהן אלבז - תלמיד: פחות מחודש, אז אנחנו עכשיו לומדים המון המון, אבל לא בא לי עוד לעזוב פה, כי באמת זה היה משהו שאהבתי מאוד.

יואל רזבוזוב: רגע, הוא מסיים את המסלול פה ו-?

<פיני כהן: הוא מסיים והולך.

<פיני כהן: לאן אתה הולך?

<יוהן אלבז - תלמיד: אני הולך לצה"ל, בעזרת ה'.

<פיני כהן: אתה בחור דתי?

<יוהן אלבז - תלמיד: אני דתי.

<פיני כהן: במה זה בא לידי ביטוי?

<יוהן אלבז - תלמיד: כל בוקר אני מניח תפילין, אני מתפלל בשבת, אני קורא לפעמים בספר תורה.

<פיני כהן: הוא פייטן.

<פיני כהן: מאז ששמעתי אותו עושה קידוש הוא המקדש שלנו.

יואל רזבוזוב: יפה מאוד.

<ג'רמי ישראל-תלמיד: אני ג'רמי ישראל, עליתי מצרפת לפני שנתיים עם ההורים שלי.

יואל רזבוזוב: מאיפה בצרפת?

<ג'רמי ישראל-תלמיד: מפריז.

<ג'רמי ישראל-תלמיד: אני ממש טוב פה, אני לא רוצה לעזוב כי אני לא רוצה לחזור לצרפת, כי פה ראיתי כל מה שישראל יכול לתת לי ואני לא רוצה לעזוב לצרפת, איפה שיש הרבה גזענות.

יואל רזבוזוב: בן כמה אתה?

<ג'רמי ישראל-תלמיד: 18 עכשיו.

<ג'רמי ישראל-תלמיד: אחר כך אני מתגייס לצבא.

<פיני כהן: יש לך כושר לצבא?

<ג'רמי ישראל-תלמיד: כן, יהיה בסדר.

יואל רזבוזוב: 'יהיה בסדר', הוא נהיה ישראלי.

<ג'רמי ישראל-תלמיד: וזהו, אני חושב.

יואל רזבוזוב: תודה.

<פיני כהן: מה חסר לך, אגב?

<פיני כהן: סליחה, אני נזכרתי במשהו.

<פיני כהן: איפה אתה מתפלל?

<ג'רמי ישראל-תלמיד: פה, ממש פה.

<פיני כהן: בשבת פה, באמצע השבוע במועדון.

<פיני כהן: אין לנו בית כנסת.

<ג'רמי ישראל-תלמיד: נכון.

<פיני כהן: הזכיר את זה חבר הכנסת מיכאלי בוועדה, כשהוא ביקר.

<פיני כהן: הוא הבטיח לי מה זה בית כנסת, בעוד חודש אני כבר מסדר לך את הכול והוא עוד לא סידר, אבל לפחות הוא הזכיר את הנושא בוועדה.

<פיני כהן: יש אגב תכניות ומקום.

יואל רזבוזוב: אלה דברים שהכי קל לסדר.

<פיני כהן: כולם אומרים לי, אבל בית כנסת אין.

יואל רזבוזוב: בסדר.

יואל רזבוזוב: אנחנו רשמנו, אני לא רוצה להתחייב, אבל - - -

<קריאה: הרב אסרף אצלנו במשרד יכול לעזור.

<קריאה: הוא עזר עכשיו ל - - -

<פיני כהן: הוא יודע מזה שאין לי, אבל אדרבא.

<פיני כהן: בשמחה.

<פיני כהן: תודה, חברים.

<פיני כהן: בואו, ספורטאינו.

<פיני כהן: שי, כמה מילים על עצמך, על ההיסטוריה שלך בחווה, על מה שאתה עושה, מה אתה בספורט היום, מה ההישגים שלך וכך הלאה.

<שי - תלמיד: הגעתי לפה לחווה בגיל 13, כיתה ז', נשארתי שש שנים, עד כיתה י"ב, עד הסוף.

<שי - תלמיד: אני יכול להגיד לך שבחווה, כעיקרון, כספורטאי, זה הולך 50% הספורטאי, 30% המאמן ו-20% זה התנאים.

<שי - תלמיד: אני חושב שבלי העזרה של החווה לא הייתי מגיע לכלום, לא הייתי אלוף ישראל ולא הייתי עושה שום הצלחה.

<קריאה: שכחת להגיד שאתה אלוף ישראל ואין לו מאיפה לדעת.

<שי - תלמיד: פשוט זה בית ספר, זה לא רק תרם לי כספורטאי, זה גם תרם לי כבן אדם.

<שי - תלמיד: בבית הספר עצמו יש יותר דגש על משמעת, שזה לדעתי הדבר הכי חשוב שיש פה, זה הדבר שבאמת צריך לשים דגש עליו ופה בונים אותך גם כבן אדם, שזה הדבר שהכי חשוב.

<שי - תלמיד: בלימודים גם אתה צריך - - - בחוות הנוער הציוני חשובה מאוד ההצטיינות, בכל דבר צריך להצטיין, צריך להיות טוב בלימודים וצריך להיות טוב בספורט וזה עזר לי בכל התחומים, גם כספורטאי וגם כבן אדם, אז אני מאוד אסיר תודה על כך.

<פיני כהן: יש לי שאלה, אתה ניסית לעזוב כאן באמצע.

<שי - תלמיד: נכון, ניסיתי לעזוב.

<פיני כהן: מה למדת מניסיון העזיבה הזה?

<שי - תלמיד: הייתי בשני בתי ספר ולא הסתדרתי, כי פה הרגשתי בבית.

<שי - תלמיד: אחרי זה נפל לי האסימון של איך עשיתי דבר כזה.

<שי - תלמיד: עושים טעויות ואני למדתי מהטעויות שלי.

יואל רזבוזוב: מי שלא עושה לא טועה.

<קריאה: אבל זה היה לפרק זמן קצר.

<שי - תלמיד: כן, זה היה ממש לפרק זמן קצר, ואז חזרתי ישר ואני ממש אסיר תודה על כך.

<פיני כהן: כמה פעמים בשבוע אתה מתאמן היום?

<שי - תלמיד: 1אני מתאמן 12 פעמים בשבוע.

<שי - תלמיד: אני אלוף ישראל, זה בסדר, הכול טוב, אבל ממשיכים הלאה.

יואל רזבוזוב: מה המטרות?

<שי - תלמיד: אולימפיאדה.

יואל רזבוזוב: ריו?

<שי - תלמיד: בטח, ריו.

יואל רזבוזוב: מה הקריטריון?

יואל רזבוזוב: איפה אתה עומד?

<שי - תלמיד: אני כרגע אלוף ישראל, עכשיו יש לי עוד חודש קביעת קריטריון לאליפות אירופה לבוגרים בברלין.

<שי - תלמיד: אני מאוד רוצה את זה, מאוד, אני עובד מאוד מאוד קשה.

יואל רזבוזוב: איפה אתה מבחינת הזמנים?

<שי - תלמיד: זה מים פתוחים, זה 1 עד 8.

<שי - תלמיד: אני עובד מאוד קשה, כי צריך כל הזמן לצמצם את הפערים עם ה - - -

יואל רזבוזוב: יש עדיין את התחרויות באילת?

<שי - תלמיד: כן, עכשיו היה.

<שי - תלמיד: לפני שלושה שבועות.

יואל רזבוזוב: זה אמור להקנות לנו יתרון, לא?

<שי - תלמיד: בדיוק, כן, אבל אני עובד.

<שי - תלמיד: כי במים פתוחים זה עניין של עבודה קשה, מי שלא עובד לא מצליח, אז אני מאוד עובד.

<שי - תלמיד: אני כל כך רוצה את זה.

<קריאה: אתה תצליח, אתה תצליח.

יואל רזבוזוב: תמשיך עם זה, יפה.

<שי - תלמיד: אין דבר יותר חשוב מזה.

<פיני כהן: תודה, שי.

<פיני כהן: קריל, נראה אותך מדבר חופשי.

<פיני כהן: תספר על עצמך, על השחייה, מה ההישגים שלך היום בשחייה.

<קריל - תלמיד: אני אלוף ישראל בפרפר, נוער, עד 18 ומקום שני בבוגרים.

<פיני כהן: מי זה הראשון?

<קריל - תלמיד: גיא ברנע.

<פיני כהן: הוא גם בפועל ירושלים.

יואל רזבוזוב: אני מכיר.

יואל רזבוזוב: את השחייה אני מכיר.

<קריל - תלמיד: אני אשתתף באליפות אירופה לנוער שתהיה ביולי בהולנד, גם קבעתי את הקריטריון לאולימפיאדה לנוער בסין, אבל עדיין לא יודעים מי נוסע כי נוסעים רק שני בנים.

יואל רזבוזוב: ואיך הלימודים?

יואל רזבוזוב: אתה מצליח לשלב?

<קריל - תלמיד: משתדל כמה שיותר.

<פיני כהן: עכשיו הוא ביקש קצת עזרה, כי הוא נאלץ, בגלל הנסיעות, להפסיד שעות לימוד, אז נתנו לו פוש של שעות, להשלים את כל מה שהוא נאלץ להפסיד.

יואל רזבוזוב: שחיינים בדרך כלל הם תלמידים טובים.

יואל רזבוזוב: שנתיים גר איתי יואב גת.

<פיני כהן: אין פה בעיות יכולת, יש פה בעיות שהוא לא מגיע לבית ספר לפעמים, מחוסר ברירה.

<פיני כהן: כמה פעמים בשבוע אתה מתאמן?

<קריל - תלמיד: בין שמונה לתשע, משתדל.

<פיני כהן: ותבין, הוא גר בבית שמש, מגיע לחווה יום יום.

<פיני כהן: אגב, אביו היה מורה במרכז המוזיקה שלנו הרבה מאוד שנים, כל כלי הנשיפה, והאימונים זה כשהוא חוזר לבית שמש הוא רץ לבריכה בבית שמש.

<פיני כהן: זאת אומרת האימון פה לא בא במקום האימון בערב.

<פיני כהן: אלה פשוט חיים לא פשוטים לספורטאי מהסוג הזה.

<פיני כהן: תודה, קריל.

<פיני כהן: ליאור.

<ליאור אברמוב-תלמיד: שלום, אני ליאור אברמוב, פה ארבע שנים, אני אלוף הארץ לנוער עד 52 קילו באגרוף.

יואל רזבוזוב: יפה.

יואל רזבוזוב: יש פה אגרוף גם?

<פיני כהן: אתה מכיר את אלי וגרשון לוקסמבורג באגרוף?

יואל רזבוזוב: שמעתי.

<פיני כהן: אלי היה פה שנים מורה ספורט ויש להם מרכז אגרוף פה לידינו, הילדים מהחווה שמעוניינים, ולא מעטים מעוניינים - - -

<קריאה: בנים ובנות, היו לנו גם בנות.

יואל רזבוזוב: עכשיו יש תקווה, האיגוד שוקם, משתקם.

<פיני כהן: מה שלום הכתף?

<ליאור אברמוב-תלמיד: בסדר.

<ליאור אברמוב-תלמיד: הייתי צריך לנסוע לאליפות העולם לנוער בבולגריה, סופיה, ולא נסעתי בגלל פציעה בכתף.

<ליאור אברמוב-תלמיד: אני מתאמן כל יום בשבוע, בימים שיש חופש כמה פעמים ביום, ואני מקווה לנסוע לאליפות אירופה לנוער באוקטובר.

<פיני כהן: איך הגעת לאגרוף?

<ליאור אברמוב-תלמיד: איך הגעתי לאגרוף?

<ליאור אברמוב-תלמיד: מהחווה.

<פיני כהן: איך?

<פיני כהן: אתה בפנימיית יום.

<ליאור אברמוב-תלמיד: כן.

<פיני כהן: ובזמן פנימיית יום הוא במסגרת החוגים שהציעו להם הוא הלך לאגרוף וככה הוא התאהב בעניין והתמקצע בו.

<פיני כהן: ליאור, תודה.

<יקי כהן - תלמיד: אני יקי כהן, אני התחלתי להתאמן בסיף בכיתה ז'.

<יקי כהן - תלמיד: בהתחלה זה לא היה ממש רציני בשנה הראשונה, כי אף אחד לא לקח את זה רציני, כולם חשבו שזה חוג סיף.

<יקי כהן - תלמיד: אתה בא, אתה שורף את השעות.

<יקי כהן - תלמיד: במקום מגמת לימודים אתה בא לסיף, דוקר כמה פעמים ואז אתה מקבל על זה ציון, אבל בסוף השנה הראשונה הייתה לנו תחרות קבוצות עד גיל 13 והיינו מקום שלישי בסופו של דבר ובגלל שכולנו היינו חובבנים אז זה די - - - אמרתי בוא נראה, אולי אני אתן עוד שנה ואני אתחיל להתאמן בערב, אז נראה מה ייצא לי מזה.

<יקי כהן - תלמיד: בשנה שנייה אחרי זה, בכיתה ח', המשכתי להתאמן, הגעתי עד גיל 15 - - - בשבילי זו הייתה קפיצה ענקית, בתור אחד שרק התחיל כבר הייתי במקום שמיני באליפות ישראל עד גיל 15.

<יקי כהן - תלמיד: אחר כך, בסוף השנה, עוד תחרות של גיל 15, זכיתי במקום ראשון, וכך המשכתי עם זה.

<יקי כהן - תלמיד: בשנה שעברה התחלתי להתחרות בחו"ל, זכיתי באליפות ישראל עד גיל 15 והשנה אני סגן אלוף ישראל עד גיל 17.

<יקי כהן - תלמיד: השתתפתי בשלוש תחרויות עד גיל 17 ותחרות אחת לנוער.

<יקי כהן - תלמיד: השיא שלי בינתיים זה מקום 31, שזה בשבילי גם קפיצה ענקית כי בשנה שעברה אני כל הזמן במקומות אחרונים, פתאום להגיע למקום 31, בשבילי זה היה ממש השתפרות.

<יקי כהן - תלמיד: השנה הבאה זו השנה האחרונה שלי בגילאי 17 - - -

יואל רזבוזוב: מה היעד שקבעת לעצמך?

יואל רזבוזוב: היום אתה 31, יש לך מטרה, להיות 15-16, ב-16 הראשונים?

<יקי כהן - תלמיד: המטרה שלי זה מקום ראשון.

<יקי כהן - תלמיד: כל ההפסדים שהיו לי, כניסה ל-16, כניסה ל-32, זה באמת בנקודה אחת או שתיים, ואני כן חושב שאני יכול להגיע למעמדים כאלה.

<יקי כהן - תלמיד: קשה לי להסתדר עם העניין של הספורט כי סיף זה לא ספורט זול, זה ספורט מאוד יקר, כל הציוד והטיסות לחו"ל זה משהו שהוא לא פשוט בשביל ההורים שלי לממן כל הזמן וגם בשבילי לעבוד בזמן אימונים זה לא הולך, כי אין לי מתי, גם אימונים, גם לימודים, הכול ביחד זה תופס המון זמן.

<פיני כהן: הטיסות לחו"ל זה עול גדול מאוד שנופל הרבה על ההורים.

<פיני כהן: אנחנו משתדלים לעזור, אבל כמה אפשר?

<פיני כהן: כשליאור דיבר על סופיה הוא גם ביקש עזרה, הוא היה מקבל מלגה אילו הוא היה נוסע.

יואל רזבוזוב: יש עכשיו קרן הקדש, הצלחתי להרחיב את הקרן לשיתוף ספורטאים.

יואל רזבוזוב: אם החבר'ה, כמו שהם אומרים, הם ברמה בינלאומית והאיגוד ימליץ עליהם ואתם תביאו את ההמלצה, ננסה לסדר להם את המלגות.

<קריאה: אל תגיד פעמיים, שמענו.

יואל רזבוזוב: עוד פעם, זה בכפוף לזה שהאיגוד יאשר.

יואל רזבוזוב: אבל לפי מה שאני שומע יש להם - - -

<יקי כהן - תלמיד: יש לי מחנה אימונים בקיץ בפולין, או בפולין או בהונגריה.

<יקי כהן - תלמיד: זה לא בטוח, זה תלוי כמה - - -

<פיני כהן: תודה, יקי.

<איליה ספקטור-תלמיד: אני איליה ספקטור, עליתי מרוסיה, אני מתעסק בהוקי קרח, גם אני אלוף ישראל פעמיים ויש לנו עכשיו גמר.

<איליה ספקטור-תלמיד: זה בנוער כפר סבא, אני מכפר סבא.

<איליה ספקטור-תלמיד: עכשיו יש לנו גמר, גם יש בארץ - - - עכשיו נסעתי לאליפות העולם, זכינו במקום שני בדרג שלנו, נבחרת ישראל, קיבלתי גם שחקן מצטיין, MVP מכל הנבחרות.

יואל רזבוזוב: יפה.

<פיני כהן: איך הגעת לארץ?

<פיני כהן: תספר לנו, זה כאילו מובן מאליו.

<איליה ספקטור-תלמיד: הגעתי בגלל אחותי, היא סיימה נעל"ה והיא אמרה שפה יותר טוב מרוסיה, שהחיים יותר טובים, אז אני אמרתי למה לא, אפשר לנסות, מקסימום הייתי חוזר.

<איליה ספקטור-תלמיד: הגעתי לפה ואהבתי.

<פיני כהן: איך הלימודים?

<איליה ספקטור-תלמיד: בסדר.

<פיני כהן: בסדר?

<פיני כהן: זה לא המילה.

<פיני כהן: אני אוהב צניעות, אבל זו לא המילה.

<פיני כהן: תלמיד טוב.

<דני חיים: לא, אבל גם איפה אתה מתאמן.

<דני חיים: כולם פה מתאמנים באזור, בחווה ו - - -

יואל רזבוזוב: אני מכיר את הסיפור.

יואל רזבוזוב: המאמן שלו זה חבר טוב שלי.

<דני חיים: זה באמת העניין שמגיעה לו הרבה מאוד הערכה.

<פיני כהן: הוא עובד קשה, רק להגיע לאימונים וזה לא על חשבון הלימודים.

<פיני כהן: זאת אומרת הוא משיג בכל הכיוונים.

<פיני כהן: באמת כל הכבוד.

<פיני כהן: זה רפרטואר מקרי.

<פיני כהן: יש לנו עוד חייל שהוא גם מצטיין, אבל הנחתי שהוא יתבייש לדבר.

יואל רזבוזוב: אני יכול להגיד לכם, אם אתם כבר עוסקים במצוינות של הספורט, אני בגיל שלכם הייתי אחד שמתאמן.

יואל רזבוזוב: היו שואלים איך יואל?

יואל רזבוזוב: אז אומרים 'הוא עובד קשה'.

יואל רזבוזוב: דווקא אתמול או שלשום, עבדתי עם נוער בסיכון, הייתי בכנס, אז המאמן שלהם, שהוא חבר שלי, שהוא מכיר אותי מגיל ילדות, הוא הזכיר את זה, כששאלו איך יואל, אמרו 'הוא עובד קשה', חוץ מזה אף אחד לא אמר שיש לי סיכוי להצליח, באמת שלא הייתי אלוף ישראל, אבל מאוד רציתי וקבעתי לעצמי יעדים ואמרתי שאני אהיה מקום ראשון וכשאף אחד לא האמין אני האמנתי בעצמי.

יואל רזבוזוב: בסוף הצלחתי להשיג הישגים בספורט רק בגלל הרצון והנחישות וההתמדה.

יואל רזבוזוב: ואני רואה שאתם עושים את זה ויש לכם גם את המעטפת המצוינת הזאת.

<פיני כהן: חוץ מהוקי, שלה אני לא יכול לתת מעטפת.

יואל רזבוזוב: אבל יש לו את הדברים האחרים.

<איליה ספקטור-תלמיד: 80% זה עבודה ו-20% כישרון.

יואל רזבוזוב: נכון מאוד.

יואל רזבוזוב: חבר'ה, תצליחו, כל הכבוד.

<פיני כהן: חבר'ה, תודה, באמת תודה.

<קריאה: עד הכנסת הגעת, עזוב הישגים בספורט.

<מרינה-תלמידה: שלום, אני מרינה.

<מרינה-תלמידה: גם מרינה.

<קריאה: פעם היו לנו אולגות, עכשיו זה מרינות.

<מרינה-תלמידה: אני פה שנה שלישית, הגעתי בתכנית נעל"ה מאוקראינה, ההורים שלי שם עדיין.

יואל רזבוזוב: באיזה עיר?

<מרינה-תלמידה: צ'רקסי.

<מרינה-תלמידה: אני לומדת פה.

<מרינה-תלמידה: האמת, מה שאני אוהבת פה בחווה זה שהם נותנים לנו פה לא רק ללמוד אלא גם חוגים ו - - - אני שרה וגם מנגנת, כפי שאתם ראיתם.

<מרינה-תלמידה: בעיקר פה אני התחלתי לשיר והמשכתי לנגן בכינור והשתפרתי פה בשירה ואני ממש אוהבת את זה.

<מרינה-תלמידה: אני שרה בזמר.

<פיני כהן: בלהקת זמר, היא מתכוונת.

<מרינה-תלמידה: כן.

יואל רזבוזוב: דיברת עברית לפני או שלמדת פה?

<קריאה: לא, זה האולפן שלנו.

יואל רזבוזוב: אני כל פעם מתבאס מעצמי, שאני כל כך הרבה שנים ולא - - -

<קריאה: אבל היא דיברה כך גם לפני שנה.

<מרינה-תלמידה: לא, באמת זה בגלל השירה, בגלל שאני שרה.

<פיני כהן: כן, יש לה רפרטואר שירים גדול מאוד כבר בעברית וזה תרגול כל הזמן.

<קריאה: אולי גם כי את מוכשרת.

<קריאה: מותר גם להגיד את זה, זו לא בושה.

<מרינה-תלמידה: תודה.

<מרינה-תלמידה: אני ממש אוהבת כיוון של כימיה, ביולוגיה ורוצה להמשיך בזה הלאה.

<מרינה-תלמידה: ומה עוד?

<מרינה-תלמידה: זהו.

<פיני כהן: מה המחשבות שלך לעתיד?

<מרינה-תלמידה: אני הולכת לצה"ל ואני רוצה להמשיך עם הביולוגיה.

<מרינה-תלמידה: גם רציתי עם השירה, אבל זו דרך קשה ממש.

<פיני כהן: ימים יגידו.

יואל רזבוזוב: יפה מאוד, בהצלחה.

יואל רזבוזוב: מרינה השנייה.

<מרינה-תלמידה: אני גם מרינה.

יואל רזבוזוב: מאיפה?

<מרינה-תלמידה: מירוסלבה.

<מרינה-תלמידה: גם פה שנה שלישית, אני גם פה לומדת וגם רוקדת בלהקת מחול.

<מרינה-תלמידה: ברוסיה אני לא רקדתי, אני ציירתי, ופה בחווה יש אפשרויות לעשות את זה ביחד, כי בלימודים אני לומדת אמנות ובזמן החופשי אני רוקדת.

<מרינה-תלמידה: השנה גם טסנו לאיטליה והיינו במילאנו וברומא.

<מרינה-תלמידה: במילאנו היינו במשפחות, היה כיף מאוד ונהניתי.

<פיני כהן: תלמידי בית הספר היהודי במילאנו אירחו אותם, כל אחד במשפחה.

<מרינה-תלמידה: והתחלתי לרקוד רק פה בחווה ואני אוהבת את זה ולא רוצה לעזוב .

<מרינה-תלמידה: גם הולכת לצבא ואחר כך אני רוצה ללמוד בבצלאל כי אני אוהבת לצייר.

<פיני כהן: את רוצה ללמוד בבצלאל?

<פיני כהן: מה?

<מרינה-תלמידה: ציור.

<פיני כהן: יפה מאוד.

<פיני כהן: תודה, בנות.

יואל רזבוזוב: כל הכבוד.

יואל רזבוזוב: בהצלחה שיהיה לכן.

<קריאה: חשוב להבין שכל התלמידים שלנו הם כאלה, אי אפשר היה להביא את כל ה-500, אבל הם כולם כאלה.

<קריאה: האיכות בהתגלמותה.

<פיני כהן: עכשיו תורך, דני, תגיד כמה מילים.

<דני חיים: אני חושב שאחד הדברים, אחרי שראיתם את כל הפעילות של היום, פיני גם הזכיר את העניין בגישה שלנו, בתפיסה שלנו, בעצם כשאנחנו עובדים עם החבר'ה העולים, אחד הדברים המרכזיים והמשמעותיים זה לתת להם שייכות לאן שהם נמצאים.

<דני חיים: בניית השייכות מתחילה קודם כל באדם עצמו, לתת לו תחושה שהוא רצוי, שהוא מקובל, שאוהבים אותו ורוצים אותו.

<דני חיים: מזה, ברגע שאנחנו מתחילים לעבוד איתם בצורה הזאת כל האמצעים כשרים לעניין, אם זה ספורט ואם זה מוזיקה ומחול, זה אמצעי.

<דני חיים: העניין המשמעותי מבחינתנו, שירגישו כאן מחוברים אל המקום הזה, שהמקום הזה רוצה אותם, המקום הזה זה החווה, זה האנשים, זה המדינה.

<דני חיים: אנחנו יודעים ומודעים לכך שזאת חממה, אנחנו רוצים לגדל אותם בחממה.

<דני חיים: בחוץ המציאות היא לא פשוטה, אבל למרות זאת ואף על פי כן אנחנו רוצים להשקיע את המאמץ כדי שכשהם ייצאו החוצה, יהיו להם את הכוחות ואת ההזדמנויות השוות, לפחות כמו כל אחד שנולד בארץ ומבחינתי גם יותר מהדבר הזה.

<דני חיים: לכן אנחנו משתמשים בכל אמצעי שמבחינתנו מהווה את היכולת לבנות להם את השייכות אל המקום הזה.

<דני חיים: לכן גם כל הנושא של התרבות היהודית, כל העניין של הספורט והמוזיקה ואמנויות, הם שפה מאוד משמעותית ומרכזית.

<דני חיים: אחד הנושאים המרכזיים שבו אנחנו מאמינים, כמו שאמר את זה גם פיני, אנשים צריכים להיות עסוקים.

<דני חיים: ברגע שאנשים עסוקים יש פחות זמן ל - - -

<קריאה: הבטלה היא אם כל חטא.

<דני חיים: זה נכון, אני אומר את זה תמיד.

<דני חיים: אם אני לוקח לדוגמה ואני בוחן את הנושא של למדוד את החינוך ואני רואה את כל נושא האלימות שקורה היום בבני הנוער ואני רואה עם מה אנחנו חיים כאן, ועם תרבויות כל כך מגוונות, צרפתים ומרוקאים וישראלים ורוסים ואוקראינים, מדברים על חבר העמים כיחידה אחת, אבל זו לא יחידה אחת, אנחנו מכירים את הדבר הזה, ולמרות זאת יש כאן איזה שהיא קבלה הדדית של הדברים ולחיות ביחד זה דבר שמבחינתנו הוא מאוד משמעותי.

<דני חיים: נקודת המוצא היא גם בעצם, כשאנחנו מסיימים, רוב רובם של החניכים שלנו מתגייסים, חלק גדול מהם אחרי השירות הצבאי מגיעים ללימודים באקדמיה, בין אם זה בירושלים או בכל מקום אחר.

<דני חיים: אנחנו עובדים הרבה מאוד עם הבוגרים.

<דני חיים: היום בחווה, אחרי שסיימו את הלימודים יש לנו לפחות 15 חניכים בוגרים שלנו שנמצאים איתנו, חלקם אנשי צוות, חלקם עובדים, ואנחנו עדיין ממשיכים את הקשר איתם למרות שלצערי אין לנו מספיק את ה - - - מתוך מה שיש לנו אנחנו מטפלים גם בבוגרים.

<דני חיים: זו אחת הנקודות המשמעותיות, שבעצם אנחנו רואים בהם את החבר'ה שממשיכים, כי בסופו של דבר חלק גדול מהם, זה הבית שלהם.

<דני חיים: גם אותו חייל, שהוא צריך לחזור בערב שבת הביתה ואין מי שידאג לו שיאכל ויעשה לו את הכביסה, אז הוא מגיע לכאן, ואז הם מגיעים לכאן וזה מפגש והם יודעים שהם מתרכזים כאן כי זה הבית שלהם, וזה העניין החשוב.

<דני חיים: בעצם זה הדבר המהותי מאוד של החווה.

<דני חיים: אחת ההתמודדויות שלנו, כשאנחנו בתוך החווה, אנחנו יודעים להתמודד ולחיות את החיים שלנו, זו המורכבות הגדולה עם המון המון רשויות.

<דני חיים: זה נושא שבהחלט אנחנו מתמודדים איתו והוא עניין לא פשוט, זה מתחיל בעניין של האזרחות, זה לוקח המון זמן, וכן אישורים ולא אישורים וא'5 וא'2 ומורכבות מאוד גדולה שהחבר'ה לא מבינים.

<דני חיים: אנחנו מנסים ללכת איכשהו בין הטיפות ולהסביר להם את המציאות הזאת, אבל אני חושב שאחת המורכבויות הגדולות זה בעצם איך אנחנו מאפשרים להם לקבל אזרחות.

<דני חיים: יש כאלה שכבר הגיעו עם ההורים ואין להם אזרחות ואנחנו צריכים להתמודד ולבנות להם גם מעמד אזרחי במדינת ישראל.

<דני חיים: זה דבר שנראה לי קצת בעייתי, כי ילד שמגיע לכאן עם ההורים, אין ספק שהוא חלק מהמקום הזה, אז למה לעשות לו צרות?

<דני חיים: למה להפוך את החיים מורכבים עוד יותר?

<דני חיים: צריך לחשוב גם על העניין הזה.

<דני חיים: אנחנו כמערכת - - -

יואל רזבוזוב: אני אתייחס לזה בהמשך.

<דני חיים: זה נושא שהוא מאוד רגיש, כי המון חבר'ה לא מבינים את העניין, קשה להסביר את זה גם.

<דני חיים: קשה מאוד להסביר את העניין הזה לחניכים - - -

יואל רזבוזוב: הם גם לא צריכים להבין את זה, אנחנו פשוט צריכים לטפל בזה וזהו.

<דני חיים: יש כאן חניכים שמגיעים לכיתה י"א וי"ב ולא רוצים לגייס אותם לצבא.

<דני חיים: הם כל כך מאוכזבים, כל כך נפגעים מזה, 'למה לא רוצים אותנו?' חניכי נעל"ה, כשהם מגיעים, הם עוברים את כל העניין של לשכת הקשר, אז רוב הזמן זה די מאורגן ומסודר.

<דני חיים: המורכבות היא דווקא חבר'ה שחיים בארץ עם ההורים שלהם, מכל מיני סיבות, אנחנו מכירים מה הנסיבות, צריך לחשוב על העניין הזה, נער שמגיע לכאן, הוא יודע שהוא הולך לצבא כמו כל ילד אחר במדינת ישראל ולא יכולים ליצור מציאות שאנחנו נאלצים להתמודד עם חבר'ה בי' וי"א ולהתחיל לעשות מהפכות כדי לגייס אותם לצבא, דבר שלדעתי הוא מאוד מאוד מורכב.

<דני חיים: עניין נוסף זה כל העניין של השפה והעברית וכל המורכבות מול בחינות הבגרות.

<דני חיים: היום בחינות הבגרות, כולן בעברית.

<דני חיים: אמנם בעברית קלה יותר, אבל זה גם נושא שלדעתי צריך עוד פעם לתת את הדעת עליו, ואם אנחנו הולכים לדבר על גלי עלייה חדשים שיגיעו, בעזרת ה', אז זה בכלל נושא שצריך לתת עליו את הדעת.

<דני חיים: כאן בחווה מצאנו את התשובות, אבל אלה תשובות שהחווה מצאה אותן, כי אם היום תלמיד מקבל 22 שעות אולפן בשבוע, מעבר לתכנית הרגילה שלו, כלומר הוא מתחיל את הבוקר שלו בשמונה וגומר בשש בערב, את יום הלימודים הרגיל, מעבר לכל הפעילות האחרת שיש לו כאן, גם חניכי נעל"ה וגם החניכים האחרים.

<דני חיים: כלומר יש כאן את העומס של העניין.

<דני חיים: אני חושב שהעניין הוא שאנחנו בגדול בנינו איזה שהיא חממה מסוימת, אנחנו איתם וכשהם יוצאים החוצה הם די מוכנים להתמודד והם רוצים להתמודד ואני חושב שזה פשוט מדהים.

<דני חיים: אפשר לדבר על המון סיפורי הצלחה, בכל מיני תחומים, כאלה ואחרים, גם בנושא האקדמי, האמנות והספורט, אבל העניין הזה הוא לגישתי שכפר נוער זה תפיסת עולם, זה משהו אחר, זה לא לילדים שזקוקים לאיזה שהיא מסגרת.

<דני חיים: צריך להבין את העניין הזה, אנחנו מנסים בכל מקום להבהיר, כפר נוער זה תפיסת עולם, זו גישה, זה לא מקום שאמורים ילדים בעלי מצוקה כזו או אחרת להגיע.

<דני חיים: לא.

<דני חיים: לכל אחד פה יש את הסיפור שלו, אבל כל אחד יכול להגיע רחוק וזאת הגישה שלנו.

<דני חיים: תמצה את היכולת האישית שלך, ולכן חשוב לי מאוד גם שאנחנו בתפיסת העולם, הישראלים פחות רואים את זה, ויש תמיד סטיגמות ותגיות וכל מיני דברים כאלה ואחרים, לא, אנחנו כפר נוער עם תפיסת עולם שמנסה לקדם ולמצות את היכולת של החניכים שלנו, וזה חשוב מאוד.

<פיני כהן: אגב, סביב מה שדני אומר, אחד הפרויקטים שאני מנסה להרים, חוץ מבית הכנסת, זה פנימייה לחיילים בודדים.

<פיני כהן: רוב הילדים שלנו מסתדרים, עושים קומונות.

<פיני כהן: אתה תראה בגילֹה כמה דירות של בוגרי שנה שעברה, ששכרו שלושה-ארבעה ביחד כמה דירות והם מסודרים, הם נמצאים פה, אגב, כל ליל שבת, בכל ליל שבת תראה אותם פה בחדר האוכל, כי זה הבית.

<פיני כהן: הם באים הנה והולכים לישון שם.

<פיני כהן: אבל עדיין יש ילדים שמתקשים, או שמשום מה לא הסתדרו עם קבוצה של אחרים מסיבה זו או אחרת, והם גרים היום בחווה בתנאים לא תנאים, כמו שאמר דני, קרוב ל-15 חניכים.

<פיני כהן: לחבר'ה האלה אין תמיד מענה.

<פיני כהן: במיוחד כשהבחור הוא חייל ביחידה קרבית והוא בא גם לדירה שלו, לא תמיד יש לו מענה לאוכל שיכינו לו, לא תמיד מישהו קונה לו מראש דברים, לפעמים הם עושים גיבוי הדדי, ויש לי פה חלום להקים מקום שילד, אפילו בחדר זוגי, עם עוד חייל, יקבל חדר לכל שלוש השנים שהוא בשירות צבאי.

<פיני כהן: ואז הוא יוכל ליהנות מחדר אוכל, גם מטבחון, שיוכל גם משהו לעשות בעצמו, גם חדר כביסה, שיהיו לו שירותי כביסה נוחים.

<פיני כהן: בקיצור לתת מענה.

<פיני כהן: יש לנו המון חיילים בודדים וזה לא קל.

יואל רזבוזוב: אתה מכיר את עמותת 'אח גדול'?

<פיני כהן: לא.

יואל רזבוזוב: יש עמותת 'אח גדול', של חיילים בודדים.

יואל רזבוזוב: העמותה עכשיו דווקא קיבלה את אות הנשיא, מתוך 200 עמותות.

יואל רזבוזוב: אלה חבר'ה, שכולם חיילים בודדים, שמאמצים חיילים בודדים.

<פיני כהן: שהיו חיילים בודדים.

יואל רזבוזוב: כן.

יואל רזבוזוב: הם חבר'ה מדהימים ואני מנסה לעזור להם, הצלחנו להוציא להם אישור תרומות והם יכולים מאוד לעזור.

<דני חיים: יש לנו פרויקט שאנחנו עושים איתם - - -

<פיני כהן: זה אגב לא רק צבא.

<פיני כהן: יש פה היום בוגר נעל"ה, הוא השתחרר לפני חודשיים.

<פיני כהן: הוא עושה עכשיו קורס מדריכי חדר כושר ומתלבט איפה ללמוד.

<פיני כהן: לא לכולם ברור מראש מה בדיוק, ברור לו שהוא רוצה ללמוד והוא פה, הוא לא יגור פה לעד, אנחנו באיזה שהוא מקום נצטרך להיפרד, אבל הוא בינתיים פה עד שהוא ימצא את מקומו ואת דרכו.

<פיני כהן: הילד הזה, מה?

<פיני כהן: הוא ישכיר דירה כשהוא לא יודע עדיין מה הוא הולך ללמוד?

<פיני כהן: באיזה אוניברסיטה הוא הולך ללמוד?

<פיני כהן: אז לילדים האלה יש לנו מענה בלי קשר אם יש לנו בניין או לא, אנחנו לא אומרים לילד שהוא לא יכול להישאר פה ונותנים מענה.

<פיני כהן: יש לי פה חניכה בודדה.

<פיני כהן: חניכה, אני צוחק שאני קורא לה 'חניכה'.

<פיני כהן: היא סיימה צבא וסיימה תהליך גיור והיא כבר אוטוטו שנה, ילדה נטולת משפחה והיא פה.

<פיני כהן: אנחנו סופגים את זה, כי אנחנו הבית שלה, אין לה בית זולתנו.

<פיני כהן: אין לה.

<פיני כהן: אז אני יכול להגיד לה, כשתהיה לה היכולת והכוח הנפשי לעבור לגור לבד, אנחנו נסייע וניתן לה יד, אבל היא פה, כי כמו שדני אומר, כפר נוער זה בית.

<פיני כהן: אין פה חופשה שאין פה ילדים שנשארים.

<פיני כהן: לילד יש משפחה מאמצת מנעל"ה והוא נוסע אליה, נגיד, הרבה מאוד שבתות, והוא לא רוצה שבת הבאה לנסוע, כי הוא רוצה ללמוד, כי לא נוח לו, כי יש לו את הסיבות משלו, הוא יכול להישאר.

<פיני כהן: אין שבת שפה לא פתוח, אין מצב שילד לא יכול להישאר במקום.

<פיני כהן: שמעתי מבני פישר שיש מקומות שסוגרים את המקום בשבת.

<פיני כהן: אין דבר כזה פה.

<דני חיים: לא חג ולא שבת.

<פיני כהן: אמרתי, ליל הסדר סגור פה, מאידיאולוגיה, אנחנו רוצים שכולם יילכו למשפחות, אבל אם הם רוצים לחזור ולישון בלילה הזה, אז הם יוכלו לישון פה בלילה הזה.

<פיני כהן: וביום כיפור, שאנחנו לא רוצים שיאכלו בצורה מוסדית, אלא כל אחד לעצמו, אם הוא רוצה.

<פיני כהן: בדרך הזאת אנחנו נותנים לאנשים תחושת בית.

<פיני כהן: אני חושב שרובם, כשהם מגיעים לסיום, הם חשים את זה, לא כל כך מתחשק להם לעזוב והם, אגב, לא מתבקשים לעזוב.

<פיני כהן: הם עוברים שלב בחיים וגם אם העזיבה היא איטית אנחנו מאפשרים להם לעשות את זה באופן איטי.

<דני חיים: אחד הדברים החשובים אצלנו, חוויתם את זה כאן, למרות שהם מקבלים את מה שהם מקבלים חשוב מאוד שני נושאים.

<דני חיים: אחד זה להתמודד ולנסות להימנע מתרבות ה'מגיע לי'.

<דני חיים: לא מגיע לך כלום, תעשה, תקבל.

<דני חיים: זה דבר חשוב, זה אומר כל אחד מתאמץ כדי לקבל, זה נושא שהוא מאוד משמעותי מבחינתנו.

<דני חיים: זאת אומרת הרבה פעמים 'מגיע לי מזה', לא מגיע לך כלום, תתחיל ותבנה את עצמך שלב שלב.

<דני חיים: זה דבר אחד.

<דני חיים: דבר שני, אני חושב שחלק מהחוויה היה שאנחנו משתדלים, למרות שאנחנו נותנים להם, והם חבר'ה מאוד מוכשרים, באמת, אני יכול להשוות אותם לבתי ספר שהילדים שלי לומדים וכדומה, יש בהם את הצניעות הזאת, אבק הכוכבים לא נדבק בהם, אלה חבר'ה שבהחלט נמצאים בסיטואציה שהם מוכנים, מקבלים ויודעים להעריך ולהוקיר תודה על מה שהם מקבלים.

<דני חיים: זה מבחינתנו כתפיסת עולם מאוד חשוב, שום דבר הוא לא מובן מאליו.

<דני חיים: המדינה זה לא מובן מאליו, הזכויות שלך זה לא מובן מאליו.

<דני חיים: אתה צריך, כמחנך, לתת לו את המסגרת שלו, ולכן גם דיברתי על העניין של איזה אזרחות אתה, איזה אזרח אתה, למה לתת לך הרגשה שאתה אזרח סוג ב'?

<דני חיים: מצד שני אני חושב שאחד הדברים שלאורך השנים, אנחנו כבר משנת 90' מטפלים בעולים החדשים, זה בהחלט מאוד מאוד משמעותי והגישה הזאת היא גישה שבסופו של דבר מנצחת.

יואל רזבוזוב: זה נכון.

<פיני כהן: לפני שנעביר לך את רשות הדיבור, ואני אשמח, מילה אחרונה.

<פיני כהן: לפני כמה ימים נפטר פרופ' פוירשטיין.

<פיני כהן: ראובן פוירשטיין, היה לי הכבוד לעבוד איתו כשהייתי פה מנהל הפנימייה ומרכז הדרכה, לפני שנים רבות, כשהוא עמד בראש המערך הפסיכו סוציאלי של עליית הנוער דאז.

<פיני כהן: ראובן פוירשטיין כל הזמן היה מביא לי חבר'ה שונים ומשונים והייתי אומר לו 'מה אתה רוצה מהחיים שלי?' אז הוא היה אומר לי 'פיני, חברה שאין בה משוגע, היא לא נורמלית'.

<קריאה: אני ארשום את זה כמשפט השבוע מחר.

<קריאה: ממש ציטוט מדויק.

<פיני כהן: והמשפט הזה הולך איתי מאז ועד היום.

<פיני כהן: הוא איש יקר, אני לא אפליג בשבחיו, כבר אמרו הרבה דברים והוא היה גם מחנך מעבר להיותו פסיכולוג, מחנך בכל רמ"ח איבריו, ואנחנו, עוד לפני שמשרד החינוך עכשיו מנסה להוביל את הזר והשונה, הכנסנו לתוכנו, ואמרו לנו 'חבר'ה, מה אתם צריכים אוטיסטים כאלה בחווה?

<פיני כהן: ' יחיאל שילה, שהודה בפרהסיה שהוא טעה כשהוא התנגד בהתחלה שהם יבואו הנה, הודה שזה היה מעשה גדול.

<פיני כהן: הבאנו הנה את הילדים האוטיסטים, שבהתחלה ילדים שהיו רואים את הילדים האוטיסטים ברחוב היו עושים ככה סיבוב כדי לא להיפגש איתם, היום הם הולכים חופשי בתוכם.

<פיני כהן: הם אוכלים איתנו, הם חיים איתנו.

<פיני כהן: אנחנו גם קלטנו פליטים בחווה, היום יש לנו מעט מאוד, אולי חמישה נשארו בחווה, לצערי הממשלה בדרך הפוכה הובילה אותם חזרה לשוק העבדים בדרום תל אביב.

<פיני כהן: יש איזה בית דין ששחרר אותם אל משפחות כביכול, וזה חבל, כי המדינה השקיעה בהם רבות, אבל קבלת הזר והשונה זה חלק מאיתנו וכשדני דיבר על צניעות, יש פה גם טולרנטיות, הילדים מקבלים זה את זה ויש פה יופי גדול בקבלה הזו.

<פיני כהן: זה לא מובן מאליו בחברות שבחלקן הן סנוביות ופחות מקבלות.

יואל רזבוזוב: טוב.

יואל רזבוזוב: קודם כל באמת נהניתי.

יואל רזבוזוב: נתחיל מזה.

יואל רזבוזוב: כשהייתי בדרך לכאן, אמרתי, טוב, חוות נוער עם כל הסטיגמות, והגעתי למרכז מצוינות, לא ידעתי שאני אגיע באמת למרכז מצוינות.

יואל רזבוזוב: אז אני חושב שאחרי הסיור, אני גם בא מהשטח, אני קצת מכיר את העובדות ואני יודע שגם הראו לי את הדברים היפים וכמובן תמיד יש בכל המקומות - - -

<פיני כהן: אם יש לך זמן אני אספר לך גם על הקשיים.

יואל רזבוזוב: כן.

יואל רזבוזוב: מה שכן, אני כן מקנא לשאר הילדים שלא נמצאים כאן, כי אלה שנמצאים כאן באמת מקבלים את החממה, את כל מה שהילד צריך ובאמת ילד עסוק לא מתעסק בשטויות והילדים פה נראים עסוקים ויש פה מגוון מסגרות ואני באמת מקנא במה שהם מקבלים כאן היום.

יואל רזבוזוב: היה לנו כבר דיון על החינוך ההתיישבותי, על כל הפנימיות, ואמרנו שזו סטיגמה, כי כשאני ב-94' הלכתי לאקדמיה למצוינות, פעם זה היה פנימיית מחוננים בווינגייט, אז אמא שלי נלחצה, אמרה, 'לא, אני לא שולחת אותך לפנימייה, פנימייה זה רע', זאת הקונוטציה.

יואל רזבוזוב: כן, זה הלחץ.

יואל רזבוזוב: והיום אני מבין שבאמת דווקא בחינוך הזה הילדים מקבלים הכול ויש מסגרת נכונה ובאמת בסוף גדלים פה האזרחים הכי טובים.

יואל רזבוזוב: החבר'ה מצטיינים, לא משנה אם זה בספורט, במוזיקה או בכל מקום, הם מתגייסים לצבא, אלה האזרחים שהיינו רוצים לראות.

יואל רזבוזוב: אז אלה הדברים הטובים ואני באמת התרשמתי וזה מאוד יפה.

יואל רזבוזוב: עכשיו השאלות היותר פרקטיות, איך אני יכול לעזור.

יואל רזבוזוב: אחד הדברים, בית הכנסת, שאני כאיש דתי אני יכול להגיד שאני אשתדל.

יואל רזבוזוב: זה דווקא נראה לי החלק הקל, צריך פשוט לפנות לאנשים הנכונים ואני חושב שבאמת במקום כזה ערכים של יהדות ומסורת, אהבתי, אתמול בדיוק דיברתי עם שר החינוך, הרב שי פירון, ואמרתי שחסר לי קצת ערכים של יהדות במערכת החינוך, כי בני הנוער שלנו לא יודעים כלום, שום דבר, וזאת המסורת שלנו, ככה גדלנו ולא משנה שחלק גדלו גם במשפחות של אתיאיסטים אבל בסופו של דבר אנחנו העם היהודי וזו המסורת ואני חושב שכן צריך קצת דגש על ההיסטוריה והמסורת, הדברים המעניינים, פחות להיכנס לעומק, אבל חשוב שלאנשים יהיה את הידע.

יואל רזבוזוב: זה מבחינה זאת.

יואל רזבוזוב: מבחינת הדרכונים, אזרחות, א'5, א'2, אנחנו ניתן לכם את הפלטפורמה של הוועדה, תפנו אלינו בכל מקרה, בכל פרט, אנחנו בשמחה נסייע.

יואל רזבוזוב: אתה יודע שבנתניה הייתה ילדה עם בעיה שהצלחנו, נכון, יוליה?

יואל רזבוזוב: אז אנחנו נשמח, אני חושב שזה חלק מתפקידנו, לסייע.

יואל רזבוזוב: ואם יש עוד דברים שאתם זקוקים או רוצים, אנחנו פה בשביל זה, אז נשמח לשמוע.

<פיני כהן: אחד הקשיים שלנו בנתיב הצרפתי, יש לי קושי גדול בלימוד העברית ובמקצועות היהדות, כי השעות הולכות על תכנית לימודים שהיא מלאה ואין לי מספיק שעות ביהדות ועברית.

<פיני כהן: אני מקבל עזרה מהמשרד, אבל מאוד בשוליים, לא מספיקה.

<פיני כהן: גם שעות עברית, מחזור ט' נעל"ה שהגיע השנה, חבר'ה נחמדים, אבל בעברית זה לא מה שהיה פעם.

<פיני כהן: זה מחזור שהוא יחסית מתקשה, ראית את וובה, לא היה לפני שנים שאני פונה לילד בסוף שנה והוא בקושי מבין את העברית שלי, הוא יידע עברית בסוף, אבל הוא צריך יותר השקעה.

<פיני כהן: הם למעשה מסיימים אולפן אבל סיום האולפן מבחינתם זה עדיין לא ידיעת עברית, הם צריכים לקבל יותר תמיכה ולא כולם - - -

יואל רזבוזוב: - - - משרד החינוך?

<קריאה: יש לנו, ודאי, אבל זה לא מספיק.

<פיני כהן: לא מספיק.

יואל רזבוזוב: בסדר, אני אפנה לשר החינוך.

יואל רזבוזוב: אני חושב שדווקא בעברית ויהדות הוא ישמח, יש מקומות שהוא שמח ש - - -

<פיני כהן: יש לי ילדים, ליסה לוינה, שהייתה בוועדה, אם אתה זוכר, שהתקיימה לכבוד המינהל ואתה התפעלת מהעברית שלה, היא מדברת הרבה שפות, אגב, היא למדה פה גם גרמנית בישראל, היא מדברת שוטף, אבל לא כולם כאלה.

<פיני כהן: יש כאלה שצריכים סיוע גם בשנה שנייה שלהם לשהותם בארץ, הם חייבים תגבור משמעותי של עברית כי אחרת הם לא יוכלו להתמודד עם בגרות בעברית.

יואל רזבוזוב: משרד הקליטה, אתם משתפים פעולה?

<פיני כהן: משרד הקליטה זה משרד מאוד קשה בשיתוף פעולה.

<פיני כהן: משרד הקליטה זה בערך כמו שמשה הכה בסלע.

<פיני כהן: זה לא משרד החינוך, זה עולם אחר, זה משרד מאוד מאוד קשה.

<פיני כהן: שיתוף הפעולה הגדול שלי זה עם אולפן קליטה, אולפן שאנחנו עושים כל קיץ, שזה יותר אני נותן להם מאשר הם נותנים להם.

<פיני כהן: הם בסך הכול מממנים את הפעילות פה והיא פעילות מבורכת לעולים חדשים.

<פיני כהן: משרד הקליטה מקשה מאוד על כל סיוע והוא כאילו אומר שבמסגרת בתי ספר הילדים מקבלים הכול.

<פיני כהן: הם לא מקבלים הכול.

<פיני כהן: למשל אני אתן לך נושא שקשור בנעל"ה שהוא לדעתי חמור מבחינה תקציבית.

<פיני כהן: ילדי נעל"ה נשארים בחופשות.

<פיני כהן: בעבר מנהלת נעל"ה העמידה להם הרבה יותר פעילות בחופשות, אבל מנהלת נעל"ה קוצצה בתקציבים האלה, היום אין לי מענה, אין לי כסף.

<פיני כהן: אני רוצה שילד שנמצא פה כל חופשת פסח, אני אוכל להוציא אותו להפגה, לא רק טיול.

<פיני כהן: אני מדבר גם על טיול, אבל אני מדבר שיוכל לצאת פעם החוצה, יוכל לנשום אוויר, מגיע לילד הזה, ואין לנו מספיק כספים, כי המנהלת קוצצה ובנושא הזה אין לנו מה שהיה לפני חמש או שש או עשר שנים.

<פיני כהן: אני טועה, ישעיהו?

<ישעיהו יחיאלי: אתה צודק פעמיים.

<ישעיהו יחיאלי: במה שאין לך ומה שאין לנו.

<פיני כהן: לא, כשאין לכם אין לי.

<פיני כהן: זה היינו הך.

<פיני כהן: בקיצורו של דבר, זה נושא שאגב כן צריך לתת עליו את הדעת, כי ילד נעל"ה נמצא פה 335, אני אומר 35, כי בדרך כלל הם נוסעים חודש לרוסיה או לאוקראינה.

<פיני כהן: אז באותו זמן אוקיי, אבל ליתר הימים צריך לתת מענה.

<פיני כהן: אז אנחנו על חשבוננו לוקחים ילד למוזיאון, לוקחים ילד לגן החיות, לוקחים - - - אגב, נמאס לו גן חיות, אלה ילדים גדולים.

<פיני כהן: דוד הוא מדריך ותיק פה, כמה שנים אתה מלווה קבוצות נעל"ה?

<דוד פרדזה: 11 שנים.

<דוד פרדזה: בשנים האחרונות זה פחות ופחות טיולי נעל"ה, מה שנקרא.

<דוד פרדזה: כשהתחלתי הם התלוננו שיש יותר מדי טיולים, עכשיו זה - - -

<דני חיים: היו 10 ימים.

יואל רזבוזוב: אנחנו נשב על זה.

<דוד פרדזה: יש פה חניכים שאין להם משפחות, הם נמצאים פה כל הזמן.

<דוד פרדזה: טוב להם פה, לא שהם מתלוננים, ויש להם כל מיני אופציות, אבל ברמת העיקרון יש חניכים ששלוש שנים וחצי לא יצאו מהפנימייה.

<פיני כהן: אנחנו עצמנו עושים טיול יום עצמאות.

<פיני כהן: היינו עושים כל שנה, השנה ביטלתי את זה, אין לי תקציב להוציא את כל הכפר, 350 ילד לטיול בחוץ, העלויות עצומות.

<פיני כהן: אי אפשר לאהוב ולהזדהות עם הארץ אם לא מכירים אותה.

<פיני כהן: זה א'-ב'.

<דוד פרדזה: ישראל זה חוות הנוער, ולפעמים כשהם רואים את החדשות הם פתאום - - -

יואל רזבוזוב: הבנתי.

יואל רזבוזוב: מה שאני מציע, אם יעלו לכם עוד דברים, אז באמת תכינו רשימה של ביקושים, נקרא להם ככה, ואני - - - עוד פעם, אני לא אוהב להבטיח, אנחנו באמת נראה - - -

<פיני כהן: לא, צריכים רצון טוב.

יואל רזבוזוב: בדיוק, צריך את המשוגע במערכת הנורמלית.

יואל רזבוזוב: נשתדל, כן?

יואל רזבוזוב: להגיע לשם ובאמת לעשות.

יואל רזבוזוב: אבל באמת בסופו של דבר מה שאתם עושים פה זה מבורך ויפה ומרשים, אין הרבה מילים, באמת חממה וחממה טובה ונעקוב ואני אתגייס בשבילכם, אין פה מה להגיד.

<פיני כהן: אנחנו מודים לך שבאת.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.