ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 230, 2014-05-26 10:30

חיים כץ: בוקר טוב.

חיים כץ: היום יום שני, 26 במאי 2014.

חיים כץ: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

חיים כץ: אני אומר לכם שמה שנעשה פה, זה לא היה נעשה עבור כל אחד.

חיים כץ: המסר הגדול שאני קיבלתי בבית הוא שמי שיודע לקבל צריך לדעת לתת, ומי שיודע לתת צריך לדעת לקבל.

חיים כץ: אנחנו מסיימים ארבע שנות עבודה עם פרופסור רוני גמזו – הוא התחיל אצלנו דוקטור, הוא נעשה אצלנו פרופסור.

חיים כץ: הבן אדם התגלה כבן אדם חכם, חרוץ...

חיים כץ: השילוב הכי גרוע זה חרוץ וטיפש, למה אז הוא עושה נזק.

חיים כץ: אבל פה יש לנו את השילוב המוצלח: גם חכם, גם חרוץ, גם אנושי, בן אדם.

חיים כץ: יש הרבה אנשים, אין הרבה בני אדם.

חיים כץ: ורוני התגלה כבן אדם, בן אדם שיורד לפרטים ועוזר לאנשים.

חיים כץ: הוא נגע במיקרו ונגע במאקרו, ולא הייתה שעה בשעות היום שהיינו מצלצלים.

חיים כץ: ..

חיים כץ: אצלנו בוועדה אנחנו מקבלים המון פניות.

חיים כץ: המון פניות.

חיים כץ: והיינו מצלצלים לפנינה בלום מחדרה ולשולה כהן מנהריה, והיינו אומרים לו "תשמע, מדובר באחת, שתיים, שלוש וארבע", והוא היה אומר "אני אתייצב", והוא היה מתייצב בבתי החולים.

אחמד טיבי: גם פאטמה עבדאללה.

חיים כץ: גם פאטמה עבדאללה, לפני שעצמה עיניים.

אחמד טיבי: לגבי רוני זה נכון.

חיים כץ: והוא התייצב, ונגע באנשים, והיה עבורנו פה בוועדה שליח ציבור לעילא ולעילא.

חיים כץ: חבל שהשרה מתעכבת, אבל אני רוצה להגיד לך שאשרי אלה שיש להם זכות שיש להם עובד כמוך.

חיים כץ: אין הרבה אנשים שנחונו גם ביכולת וגם ברצון לתת, בלי אגו.

חיים כץ: אני לא יודע אם אתה, אבל אני כל כך נהניתי לעבוד איתך – נהניתי כל כך, שאתה לא מבין את זה.

<רוני גמזו: גם אני.

חיים כץ: אז בשם הוועדה, תודה רבה.

חיים כץ: תודה רבה על כל מה שנתת בתקופה הזאת לאזרחי מדינת ישראל, לאוכלוסיות שבאמת ברגעים הכי קשים שלהם היו צריכים את עזרתך ואתה היית שם עבורם.

חיים כץ: תודה רבה.

<רוני גמזו: תודה לך, ובאמת תודה לכל מי שנמצא כאן.

<רוני גמזו: רשות הדיבור נתונה לי?

חיים כץ: לא, אתה בסוף.

חיים כץ: ליצמן צריך להיות ראשון, אבל בוא ניתן לאחמד טיבי, וואלה שיהיה ראשון, כי הוא כל הזמן מרגיש שהוא מקופח.

חיים כץ: יאללה, שחק אותה, אחמד.

אחמד טיבי: לא כשרוני נמצא פה.

חיים כץ: שחק אותה, דבר, דבר.

חיים כץ: ד"ר אחמד טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: אני מודה לך שאתה נותן לי לפתוח, אבל מטעמי כבוד אני רוצה לתת לליצמן לפתוח.

חיים כץ: בבקשה.

יעקב ליצמן: אני מודה לכם, מודה לך, אדוני היושב-ראש.

יעקב ליצמן: מיניתי את רוני, ואתם יודעים, זה משרת אמון.

יעקב ליצמן: אני לא יודע מה שהוא הצביע, אבל ברור דבר אחד: הוא לא הצביע אגודת ישראל.

דב חנין: הבחירות חשאיות.

אילן גילאון: הוא הצביע דגל התורה.

יעקב ליצמן: כמו שאני הצבעתי מרצ.

יעקב ליצמן: היו לי כמה אפשרויות, כמה דברים, וחשבתי למנות אותו מיד, אבל היה לי שיקול דעת.

יעקב ליצמן: ..

יעקב ליצמן: חשבתי שהניסיון מדבר, וראיתי שלא.

יעקב ליצמן: ואחר כך, כשהייתה לי את האפשרות השנייה, אז בחרתי ברוני.

יעקב ליצמן: אתה, יושב-ראש הוועדה, יכול להעיד שאנחנו בארבע השנים האחרונות הספקנו המון דברים שהם לא כל כך – לא נגיד לא טבעי, אבל בדרך כלל בקדנציה - - -

חיים כץ: היה שילוב מנצח, אתה אומר.

יעקב ליצמן: היה משהו-משהו.

יעקב ליצמן: היו לי ויכוחים עם רוני, אבל כל פעם ידענו להסתדר.

יעקב ליצמן: אמרתי ביום שנכנסתי לתפקיד שאני מקווה לעשות מהפכה במשרד הבריאות, והצלחתי, אבל אני חייב להגיד שאני בסך הכול second driver, הראשון זה המנכ"ל.

יעקב ליצמן: אני שמח שעשינו המון דברים, כולל דברים שמתפרסמים כאילו עושים אותם היום, אבל זה נעשה - - -

יעקב מרגי: זה דרך העולם, אין מה לעשות.

שלי יחימוביץ': לא עד כדי כך.

יעקב ליצמן: אין לי בעיה עם זה.

חיים כץ: בייחוד ה-MRI ב"זיו".

חיים כץ: ההודעה הגיעה שעה וחצי אחרי שה-MRI הגיע.

יעקב ליצמן: אנחנו עשינו את זה בוועדת הכספים שנתיים לפני כן.

חיים כץ: פה.

יעקב ליצמן: כן, בוועדת העבודה והרווחה.

חיים כץ: אבל ההודעה יצאה אחרי שנה וחצי.

חיים כץ: אבל נעזוב, אנחנו ביום חג עכשיו.

יעקב ליצמן: חיים, אמרתי שזו ממשלת מעלי גירה – לועסים כל הזמן את ה... בכל אופן, אני רוצה להגיד שעשינו דברים היסטוריים בנושא של שיניים לילדים, אבל מעבר לכך, רבותיי - - -

חיים כץ: גם תרומת ביציות.

חיים כץ: נגענו באיזה ארבעה דברים.

יעקב ליצמן: עברנו שביתה שעל אף שהייתה שביתה ארוכה, אני חושב שסך הכול עברנו את זה טוב ושההסכם טוב, ושהכול הולך במי מנוחות.

יעקב ליצמן: ולכן, רבותיי, זה טוב שיש אולי סגן שר שהוא קצת משוגע וקצת עלו לו רעיונות, אבל בלי מנכ"ל לא זז שום דבר.

יעקב ליצמן: אני מברך את רוני, ואני מקווה שימצא את המשך דרכו בבריאות.

יעקב ליצמן: לא בביזנס.

יעקב ליצמן: לא בביזנס כי אני חושב שהוא זקוק לבריאות, הוא יכול עדיין לתרום הרבה בכל מה שקשור לבריאות.

יעקב ליצמן: אני מאחל לו כל טוב והצלחה.

<רוני גמזו: תודה רבה.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: אחמד טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: גם כחבר כנסת, אבל בעיקר כרופא, הממשק של הפעילות שלי עם מוסד הבריאות היה הרבה לפני התקופה של רוני וליצמן, ועבדתי מול אנשים רבים, ומבין המנכ"לים, עם כל הכבוד לכולם, עם רוני היה הכי כיף לעבוד, הכי נוח, הוא הבין את החומר, גילה הבנה לצרכים השונים של כל האוכלוסיות, היה קואופרטיבי מאוד, איש מקצוע אמיתי.

אחמד טיבי: גם בתחום החקיקה, גם בתחום האשפוז, גם בתחום הסטודנטים, גם בתחום קבלת חולים, בעזרה לאדם הפשוט, לחולה הרגיל, הנזקק – הוא תמיד היה זמין 24 שעות, גם טלפונית, גם פגישות.

אחמד טיבי: אני לא זוכר פעם אחת שפניתי אליו והוא התחמק.

אחמד טיבי: אגב, אני זוכר מנכ"לים אחרים שעושים את זה, אבל לא רוני גמזו.

אחמד טיבי: אני רוצה להודות לו מקרב לב על התקופה שבה הוא שימש כמנכ"ל משרד הבריאות.

אחמד טיבי: ואני לא יכול להיות הגון אם לא אציין גם את מי שעמד מעליו, את סגן השר שעמד מעליו.

אחמד טיבי: ליצמן – ואני אומר את זה גם כרופא וגם כחבר כנסת ערבי – היה סגן שר הבריאות הטוב ביותר שאני מכיר.

אחמד טיבי: הטוב ביותר שאני מכיר.

יעקב ליצמן: לא היה אף אחד אחר.

אחמד טיבי: א', הוא היה נון-קונפורמיסט, ידע להסיר מחסומים, לא תמיד נהג בצורה של חשיבה מקובעת.

אחמד טיבי: כשהיו פקידים בכירים במשרד האוצר – וכולם ידעים למי הכוונה – שהיה צריך לכופף אותם כי הם חושבים באופן מקובע, הוא ידע לעשות את זה.

אחמד טיבי: אני מקווה שהמחלקה ההיא שעושה בעיות לכל הציבור בישראל תעבור שינוי, המחלקה ההיא במשרד הבריאות, כי אנשים סובלים מהמחלקה הזאת.

אחמד טיבי: ואני בטוח שהמנכ"ל החדש יביא את כל האנרגיה שלו ואת המקצועיות שלו – ואנחנו מכירים אותו כאיש מקצוע.

אחמד טיבי: אני רוצה להודות לרוני, להודות גם לך, השר לשעבר ליצמן, ולאחל למנכ"ל וגם לשרה גרמן הצלחה.

אחמד טיבי: כי בריאות זה אחד ממשרדי הממשלה שבו עשייה שוויונית לכלל הנזקקים היא הדגל החשוב ביותר.

אחמד טיבי: תודה רבה.

<רוני גמזו: תודה.

חיים כץ: לפני שנעביר הלאה, אני רוצה להגיד משפט אחד שכבר אמרתי: היה פה שילוב מנצח של מנכ"ל שהוא גם חכם וגם חרוץ, ובעיקר בן אדם.

חיים כץ: יש הרבה אנשים, אין הרבה בני אדם.

חיים כץ: ורוני התגלה כבן אדם.

חיים כץ: הוא נגע באנשים בכל שעות היום, ללא הבדל מעמדות.

חיים כץ: הוא תרם כל כך הרבה למערכת, וכל מה שנעשה פה זה לא משהו שנעשה - - -

אחמד טיבי: זה לא מובן מאליו ההתכנסות הזאת.

חיים כץ: זה לא מובן מאליו, זה לא נעשה כשמנכ"לים עוזבים משרדים.

חיים כץ: ובטח מהוועדה שהוא עבד איתה.

חיים כץ: אז אני אומר שהייתה לי הזכות הגדולה לעבוד איתו.

חיים כץ: שלי, בבקשה.

שלי יחימוביץ': רוני, קודם כול הייתה לי זכות המעט להיות שותפה לדילמות של סגן השר ליצמן, גם במינוי של זה שקדם לך וגם במינוי שלך, יחד עם רובי ועוד קבוצה מצומצמת.

שלי יחימוביץ': נסיבות ההגעה שלך למשרד הבריאות – גם הן אחרי איזה משבר מדומה, כאילו כל הבעיות של מערכת הבריאות הן קרב בין חרדים לחילונים – והעובדה שהתעלמת מאותו טרנד שהיה עד אז והחלטת לשים את זה מאחור ולטבול את הידיים ולהתעסק באמת בבעיות המאתגרות והעצומות של מערכת הבריאות, היא כבר לזכותך.

שלי יחימוביץ': והיא מאפיינת את הענייניות המדהימה שלך, שאם יש איזשהו קו מקשר, זה זה.

שלי יחימוביץ': אתה תיקח כל בעיה, תפרק אותה לגורמים ואתה תגיע בסוף, גם לוגית וגם מוסרית, לפתרון הנכון; ואי אפשר לדעת מראש מה תהיה עמדתך.

שלי יחימוביץ': ולא פעם חלקתי עליך ולא פעם גם אתה וליצמן לא ראיתם את הדברים עין בעין, אבל עדיין, אני חושבת שזה היה תור הזהב, עד כמה שאפשר במשרד כל כך קשה וכל כך מאתגר, עם כזה חסר.

שלי יחימוביץ': זה היה תור הזהב של משרד הבריאות – איתך, עם ליצמן, ועם יו"ר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חיים כץ.

שלי יחימוביץ': זה באמת שילוב של יכולות.

שלי יחימוביץ': אני רוצה להביע הערכה עצומה ליכולות המדהימות שלך, לכושר העבודה שהוא לא אנושי כמעט, להיגיון ולרוחב של היכולת לקבל החלטות נכונות – לעבוד בתנאים בלתי אפשריים ולהפיק מהבלתי אפשרי את האפשרי.

שלי יחימוביץ': אני יודעת שהעולם פרוס לפניך, ואתה יכול לבחור, כמו שאמר ליצמן, בין האופציה העסקית לבין אופציית בריאות הציבור לבין מה שביניהם - - -

אילן גילאון: לבין האופציה הצבאית.

שלי יחימוביץ': אני באמת מאחלת לכולנו, לכל אזרחי מדינת ישראל, שתבחר בנתיב שיועיל לחברה ככל האפשר, אם כי, כמובן, אני מפרגנת לך כל נתיב שתבחר, ואני בטוחה שתעשה אותו בהצטיינות.

שלי יחימוביץ': אני מאוד אוהבת אותך ומאוד מעריכה אותך.

שלי יחימוביץ': המון בהצלחה.

שלי יחימוביץ': וגם הבאתי לך מתנת פרידה.

<רוני גמזו: תודה רבה.

חיים כץ: חבר הכנסת עפו אגבאריה.

עפו אגבאריה: תודה.

עפו אגבאריה: אני קודם כול רוצה לברך את רוני ולהגיד שיצא לי כרופא וכחבר כנסת מן השורה – אני לא יושב-ראש ועדה ואני לא סגן יושב-ראש, אני חבר כנסת פשוט, אבל אני גם רופא.

עפו אגבאריה: אני גיליתי ברוני את מה שאמר חיים, שהוא גם חכם וגם חרוץ.

עפו אגבאריה: אבל התכונה העיקרית לרופא זה להיות בן אדם ולהיות קשוב לכל מי שצריך את העזרה הזו.

עפו אגבאריה: והוא באמת היה תמיד קשוב לאזרח, לתת לאנשים את מה שהם היו זקוקים.

עפו אגבאריה: אפילו אם זה משהו שנוגע לבן אדם ספציפי שנמצא במצוקה, תמיד הוא היה זמין, גם בשבילי, 24 שעות.

עפו אגבאריה: אני רוצה לציין גם את ההישגים שנעשו בתקופתו של סגן השר ליצמן, לכל המגזרים, כולל המגזר הערבי, הן מבחינת חדרי מיון קדמיים והן מבחינת הרפורמה ברפואת שיניים, שזה דבר עצום ומצוין לכל השכבות החלשות.

עפו אגבאריה: אני מאוד מקווה שגם השרה גרמן תחדש את זה בעתיד.

עפו אגבאריה: אני כולי תקווה, ואני בטוח, שהיא תעשה את זה.

חיים כץ: תרחיב את זה.

חיים כץ: לא תחדש, כי זה קיים, אלא תרחיב את זה לגילאים מבוגרים, שיהיה גם לקבוצות הזִקנה וגם לילדים.

עפו אגבאריה: כן.

עפו אגבאריה: ואני חושב שהמאבק של משרד הבריאות, שעמדו בראשו הרב ליצמן והמנכ"ל, שהיו צוות שבאמת עשו את הדברים האלה למען הרפואה הציבורית, שאנחנו מאוד רוצים אותה.

עפו אגבאריה: דבר נוסף שהצליחו לעשות, שלא היה אפילו בכנסות קודמות: איך אנחנו נקבל את הסטודנטים הערבים החוזרים מחו"ל, שפעם ראשונה התאפשר להם לעשות את הקורס בנצרת ולא רק לבוא לתל-אביב, כי רובם מהצפון.

עפו אגבאריה: עצם העובדה שנפתחו וניתנו רישיונות לצנתורים בבתי חולים בנצרת, אני חושב שזה לא היה סתם, וכך גם מחלקת פוריות בנהריה, וכל הדברים שנגעו לפריפריה, שנגעו לאנשים שזקוקים לטיפולים האלה.

עפו אגבאריה: והדבר העיקרי, שבאמת עמדו על זה, זה שהרפואה הציבורית תישאר רפואה ציבורית, כי אנחנו מאוד זקוקים לה, בעיקר השכבות החלשות והפריפריה, שאני נחשב כמייצג אותן.

עפו אגבאריה: היו כאן עוד מספר דברים שבפעם הראשונה - - -

חיים כץ: עפו, נתחיל לקצר, למה אין לנו הרבה זמן.

עפו אגבאריה: אני מקצר.

עפו אגבאריה: בפעם הראשונה בתולדות ישראל, רק בתקופה שלהם, היו בין חברי ועדת סל התרופות מומחים מהמגזר הערבי.

עפו אגבאריה: אני חושב שזה מה שאנחנו זקוקים לו, לערב את כל האוכלוסייה, בשוויוניות, בכל המוסדות, ולא רק במשרד הבריאות.

עפו אגבאריה: תודה לכם, ואני מאחל לך בהצלחה.

<רוני גמזו: תודה.

חיים כץ: אני מבקש משאר הדוברים לקצר, כדי שכולם יוכלו לדבר.

חיים כץ: אנחנו די חוזרים על מה שנאמר.

חיים כץ: אילן גילאון, בבקשה.

אילן גילאון: גילוי נאות: זו פעם ראשונה שאני משתתף במסיבת פרידה ממנכ"ל, אף פעם לא עשיתי דבר כזה – אני בד"כ חושב על מנכ"לים את מה שהם חושבים על חברי כנסת.

אילן גילאון: ובאמת, ליצמן לא התייעץ איתי בשום דבר.

אילן גילאון: אני יודע שמי שאחראי על האירוע הזה זה אימא של רוני וליצמן – היא עשתה אותו ואתה הבאת אותו.

אילן גילאון: טוב שלא התייעצת איתי.

אילן גילאון: אבל לזכותם ייאמר שמה שמנהל צריך לעשות זה לבחור את האנשים הנכונים ביותר.

אילן גילאון: יש לי נטיית לב להתאהב באנשים שכל דבר שהם עושים הם עושים כאילו הם נלחמים על החיים שלהם.

אילן גילאון: על אחד שהוא גם המנכ"ל וגם הדובר וגם השוער של המשרד הזה, ורב עם כל האנשים, והוא גם רופא וכל מה שאתם רוצים.

אילן גילאון: ..

אילן גילאון: מה אני אגיד לך, אתה היית ג'ניס ג'ופלין של המנכ"לות.

יעקב ליצמן: מה זה צ'ופלין?

אילן גילאון: זאת זמרת שכדאי לך לצפות בה.

אילן גילאון: אתה מכיר אברם פריד?

אילן גילאון: זה כמו אברם פריד, אבל של הגויים.

אילן גילאון: אתה ביקשת ממני לקצר, אז אני מקצר.

אילן גילאון: הכנתי לך מתנה.

אילן גילאון: רוני, יש לי תחושה – יותר מתחושה – שאנחנו הולכים להיפגש כאן באיזשהו אופן.

אילן גילאון: לא בטוח שזה יהיה יחס בין רופאים לחולים, אבל אני מאוד מייחל לזה, הייתי רוצה מאוד לראות את זה.

אילן גילאון: תודה.

<רוני גמזו: תודה רבה.

חיים כץ: שולי מועלם, בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה להאיר את זה מהצד של חברת כנסת חדשה.

אחמד טיבי: מה, עזרת גם למתנחלים?

שולי מועלם-רפאלי: מתנחלים דתיים אפילו.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו נמצאים עכשיו בימים שהתחילו מבחינתנו בפורים, בזיכרון ובאירוע הגדול של העם היהודי, המשיכו בפסח, ערב יום השואה, יום הזיכרון, יום העצמאות, ובעצם הולכים ונגמרים בשבוע הבא, בשיא מבחינתנו, בשיא של קבלת התורה, בשיא של הזהות שלנו, של בני אדם, של יהודים.

שולי מועלם-רפאלי: ושתי מילים שמאוד חוזרות בתקופה הזאת, בעיניי כחברת כנסת חדשה הן מיוצגות מאוד באישיות שלך: "בחירה" ו"תהליך".

שולי מועלם-רפאלי: לי, כמי שמערכת הבריאות יקרה ללבה ואני רואה בה הרבה מהעבודה שלה פה, היה ברור שאני אפגש איתך, ורק אחר כך, כשסיפרתי כמשיחה לפי תומי לכמה חברי כנסת קצת יותר ותיקים שאתה באת אליי ואני באתי אליך ושאני מדברת איתך מתי שאני רק רוצה, אז הם אמרו לי: את יודעת שזה לא הסטנדרט בדרך כלל.

שולי מועלם-רפאלי: ואני חושבת שהכניסה הזאת של חברת כנסת חדשה, שמקבלת הרבה אוזן קשבת במשרד, גם מהמנכ"ל וגם מהשרה וגם מהעובדים, בעצם זה מחזיר אותי לשתי המילים: "בחירה" ו"תהליך".

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שאתה כל בוקר בוחר להיות בן אדם משמעותי מאוד במה שאתה עושה, והעבודה שלך היא הידיעה הברורה שאתה חלק מתהליך מאוד-מאוד גדול.

שולי מועלם-רפאלי: אני זה מקרוב באתי, אבל יוכיחו ותיקים ממני שבשנים שהיית פשוט השארת חותם בתוך התהליך של הפיכת מערכת הבריאות, או התקדמות מערכת הבריאות, להיות מקום טוב יותר לציבור הישראלי על כל הגוונים שלו.

שולי מועלם-רפאלי: כן, גם מתנחלים, אחמד, קיבלו מרוני יחס ראוי.

שולי מועלם-רפאלי: אני מאחלת גם לך וגם למנכ"ל החדש, ולכל העובדים של המשרד החדש...

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שרוח המפקד, שמתחילה בשרה ועוברת במנכ"ל, היא האמירה "אנחנו כאן בשביל כל הציבור", "אנחנו פה כדי לשמוע".

שולי מועלם-רפאלי: היכולת שלך להגיע אליי, שזה מקרוב באתי, לשבת איתי שעה, ובשעה הזאת להיות ממוקד רק בי, רק במה שאני מעלה, ולנהל איתי דו-שיח שגם שומע אותי וגם מעלה אותי להבין דברים ממקום יותר גבוה – אני חושבת שזאת הייתה זכות גדולה בשבילי.

שולי מועלם-רפאלי: אני בטוחה שאנחנו עוד נהיה בקשר.

שולי מועלם-רפאלי: בהצלחה.

<רוני גמזו: תודה.

חיים כץ: אייכלר.

ישראל אייכלר: במקום שאמרו לקצר אני לא רוצה להאריך.

ישראל אייכלר: אני רוצה לברך אותך, רוני, על כל מה שעשית.

ישראל אייכלר: אני רוצה לציין שאתה נכנסת למשרד בתקופה שהיה ניסיון לדה-לגיטימציה לסגן השר החרדי, הרב ליצמן, ושנתנו לזה יד גם אלה שהיו ממונים עליו.

ישראל אייכלר: והייתה לך איזושהי מידה של אומץ כדי להיכנס להיות מנכ"ל אחרי כל הסאגה שהייתה קודם.

ישראל אייכלר: אבל הקב"ה היה בעזרך, והצלחת יחד עם הרב ליצמן ועם החברים לעשות את הבלתי יאומן.

ישראל אייכלר: החברים כבר הזכירו את תכונותיך, ואחת מהן, חברת הכנסת מועלם, הזכירה איך שבאת וירדת אל כל אחד לשמוע מה יש לו לדבר, כאילו לא היית מנכ"ל.

ישראל אייכלר: ולכן אני רוצה לציין גם את מה שאתה חייב לנו, או ממשיכך, מר ארנון אפק, שיהיה גם לו בהצלחה: בשעתו גם חיים כץ והרבה חברי כנסת אחרים עסקו בזה שאדם שמקבל איזשהו לחץ וחשש מהתקף לב או מוח, שמשרד הבריאות יממן את האמבולנסים.

ישראל אייכלר: הבטחת אז 30 מיליון שקל לעשות את זה, וזה עדיין לא נעשה.

ישראל אייכלר: אני מקווה שהשרה גרמן תוכל להשלים את מה שהתחלת – ואין המצווה נקראת אלא על שם גומרה.

ישראל אייכלר: אני רוצה לאחל לך שגם בדרכך הלאה תצליח לעשות.

ישראל אייכלר: ..

ישראל אייכלר: עכשיו זו תקופה שגם את נושא הבריאות מנסים להכניס לאי-שוויוניות, לפי תרומה שמישהו חושב שהוא תורם – אם זה איברים ואם זה דברים אחרים – ואני מקווה שמשרד הבריאות, שבשעתו היה גריאטריה – אתה זוכר, חיים כץ, את מי מינו לשר הבריאות?

ישראל אייכלר: את מי שרצו להכניס אותו לגריאטריה.

חיים כץ: אמרת שמקצרים.

ישראל אייכלר: אני מסיים.

ישראל אייכלר: ואז, כשהגיע הרב ליצמן, המשרד הזה הפך לבון-טון של הממשלה.

ישראל אייכלר: יהי רצון שזה ימשיך להיות כך, ושיהיה לכם בהצלחה.

<רוני גמזו: תודה.

יעקב ליצמן: אז שלחו אותי לגריאטריה.

חיים כץ: יש עוד ח"כים שנרשמו, והם עוד ידברו, אבל צריך להתחיל לתת גם לאחרים.

חיים כץ: אורלי סילבינגר, מנכ"לית ארגון בטרם, בבקשה.

חיים כץ: גם עלייך לקצר.

<אורלי סילבינגר: אני מבטיחה.

<אורלי סילבינגר: אני לא אחזור על המילים, אבל אני אומר שכבוד וזכות, רוני, לעבוד איתך.

<אורלי סילבינגר: שותפות בנושא בטיחות ילדים היא לא מובנת מאליה, במיוחד בתקופה שהממשלה והמשרד נמצאים בצמצומים והישרדות ומשברים.

<אורלי סילבינגר: אבל אתה מאמין בבריאות הציבור, מאמין בנושא הזה, ואף הובלת להחלטת ממשלה יחד עם כבוד הרב ליצמן, והמשכת להוביל את התהליך הזה ברמה הלאומית, התהליך של תכנון תכנית לאומית לבטיחות ילדים.

<אורלי סילבינגר: אני רוצה להגיד שבשבילנו, עבור בטיחות הילדים, היית עמוד האש, לקחת את זה לאחד מעמודי האש, ומבחינתנו.

<אורלי סילבינגר: .. אני לא רוצה לדבר בלשון עבר, כי אנשים כמוך, מנהיגים, ימשיכו להנהיג בנושא הזה בעתיד.

<אורלי סילבינגר: אין לי ספק שאדם כמוך, שיודע להיות גם ממלכתי וגם אנושי וגם אישי, ימצא את המקום להמשיך ולהיות משמעותי.

<אורלי סילבינגר: אז המון בהצלחה, ובהצלחה גם לארנון.

<רוני גמזו: תודה רבה.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: מרב מיכאלי.

מרב מיכאלי: אני רציתי להתחבר לעניין האומץ.

מרב מיכאלי: בנוסף לכל מה שאמרו כאן, אני ראיתי אותך, רוני, יושב מול אנשים שהיית בשרם מבשרם, מנהלי בתי חולים, ראשי בתי חולים, עומד מולם בצורה מעוררת כבוד בעיניי.

חיים כץ: דרך אגב, כשאת אומרת את זה, אז אני רוצה להגיד שהיו פה המון ארגונים שרצו לבוא ולהשתתף, ופנינו למנכ"ל הכנסת ואמרנו שאנחנו רוצים להרחיב את הוועדה לחדר של הוועדה השנייה, בשביל להגדיל את המקום, אבל הוא אמר שמפאת חוסר תקציב הוא לא יכול להגדיל את האולם.

חיים כץ: אז הרבה מאוד גופים רצו להיות פה, אבל נאלצנו להגיד להם לא, ואיתם הסליחה.

חיים כץ: תמשיכי.

מרב מיכאלי: רציתי להגיד שחלק מהאומץ היה לבוא מתוך המערכת ולהיות מסוגל עדיין לפעול לטובת המערכת באופן שהמערכת עצמה לא תמיד תופסת את זה ככה.

מרב מיכאלי: זאת אומרת, לטובת המערכת באופן שהוא לטובת הציבור באמת.

מרב מיכאלי: ובמובן הזה, אתה ממלכתי במובן הטוב ביותר של המילה.

מרב מיכאלי: ומה שנקרא, "כל מה שאמרו".

<רוני גמזו: תודה.

חיים כץ: תודה.

חיים כץ: בבקשה, אדוני, מי אתה?

<שמוליק בן יעקב: שמוליק בן יעקב, מקואליציית ארגוני הזכות לבריאות.

<שמוליק בן יעקב: פרופסור רוני גמזו, המשורר ג'יימס הנרי לי האנט אמר שהבסיס לכל אושר הוא בריאות טובה – ואתה היית מנכ"ל שפעל רבות למען אושר זה.

<שמוליק בן יעקב: לאזרחי ישראל היה בשנים האחרונות מנכ"ל משרד הבריאות שהחזון שהנחה אותו היה נתינה ודאגה למערכת הבריאות במדינה מחד, אך במקביל גם דאגה לכל חולה באופן פרטני, מתוך ידיעה שאושרו של אדם תלוי בבריאותו, ובריאותם של חולי ישראל תלויה במידה לא מבוטלת בהתנהלות משרד הבריאות.

<שמוליק בן יעקב: המפגש הראשון של קואליציית ארגוני הזכות לבריאות – שגם מירי, מידד וגם אלה שלא הגיעו כלולים בה – זכור לנו היטב.

<שמוליק בן יעקב: התכנסנו בתאריך 14.10.2010 באולם הישיבות של המשרד ברחוב רבקה.

<שמוליק בן יעקב: הגיעו כ-30 מנהלים של ארגוני חולים, ואתה וצוות נכבד בהנהלת המשרד.

<שמוליק בן יעקב: ציפינו למנכ"ל שיספר לנו כמה קשה המצב, שאין תקציב למערכת הבריאות, שצריך להצטמצם ולהסתפק בקיים, והופתענו מהטענות שהשמעת כלפינו:

<שמוליק בן יעקב: איך זה שאני כבר למעלה מחצי שנה בתפקיד ורק עכשיו אני שומע על כך?

<שמוליק בן יעקב: טוב שעדכנתם אותי.

<שמוליק בן יעקב: הציפייה שלך מאיתנו להציג לך את הבעיות הקיימות מנקודת מבטנו ולדון יחד בבחינת אפשרויות לטפל בשיפור המצב, הייתה מפתיעה ומרגשת.

<שמוליק בן יעקב: כמנכ"ל היית נגיש לחולים באופן פרטני, נפגשת איתנו ברצון ובמסירות, כדי לנסות לפתור, או לפחות להקל, על הקשיים של החולים.

<שמוליק בן יעקב: בכל פגישה הדגשת את החשיבות שאתה רואה בנו, נציגי החולים, המביאים בפניך את הבעיות בשטח מנוקדת המבט של המטופלים.

<שמוליק בן יעקב: יזמת פגישות שוטפות איתנו, הארגונים המייצגים את קואליציית ארגוני הזכות לבריאות, שבהן העלינו את הבעיות השונות, יצרנו דיון ענייני ומעמיק, וללא ספק קיבלנו הרגשה שיש למשרד כוונה אמיתית לפתור את הבעיות.

<שמוליק בן יעקב: מסירותך לחולים ולטובת מערכת הבריאות באה לידי ביטוי בעבודה מסביב לשעון, קבלת החלטות אחראית ושקולה, מציאת פתרונות יצירתיים לבעיות שאחרים נמנעו מלהתמודד איתן.

<שמוליק בן יעקב: חשוב לנו לציין בהערכה רבה את המקום המרכזי שנתת לעמדת החולים במערכת הבריאות, שבאה לביטוי בשיתוף הפעולה חסר התקדים לו זוכים ארגוני החולים עם הנהלת המשרד, ובחוזרים הרבים המתייחסים לזכויות החולה: בקרה על תור המתנה, העלאת נושא השיקום בסדר העדיפות, והצבת טובת החולה במרכז העשייה, גם אם זה מחייב את הקופות בהוצאות נוספות.

<שמוליק בן יעקב: נזכור אותך כמנכ"ל תומך, מוביל, אכפתי, יוזם ואחראי.

<שמוליק בן יעקב: מאחלים לך הצלחה בהמשך הדרך, יודעים שתעשה חיל, ומקווים שזה יהיה במערכת הבריאות.

<שמוליק בן יעקב: תודה רבה, מהארגונים.

<שמוליק בן יעקב: מירי תעניק לך את התעודה.

<שמוליק בן יעקב: אני מתנצל בשם אותם אלה שרצו לבוא אבל לא היה מקום.

<רוני גמזו: תודה.

חיים כץ: מרגי.

יעקב מרגי: משאלת לב של כל פורש, של כל מחליף תפקיד או של כל עוזב, היא שיאמרו עליו דברים טובים אחרי עזיבתו.

יעקב מרגי: זה לא מובן מאליו.

יעקב מרגי: אתה, עם הזמן, תרגיש שזה נכס, נכס שקונים אותו רק עם שילוב של התכונות שמנו פה – מחובר לעם, מחובר לתפקיד, באת מהשטח.

יעקב מרגי: להגיד לך את האמת, לפעמים גם רצינו לסבן אותך, אבל לא הצלחנו, וראיתי שגם מנהלי הקופות, בדברים מסוימים, אבל לא הצלחנו, בגלל שאתה מחובר עד כדי כך שגם לדיון על מרשם בסופר-פארם הגעת לפה.

יעקב מרגי: היה לנו מנכ"ל שידע להתעסק במאקרו, בפסגה של המצוקות האמיתיות של מערכת הבריאות, וגם באותו מרשם.

יעקב מרגי: לי אין ספק שתצליח.

יעקב מרגי: האיחולים שלי מחויבים, אבל אין ספק שעם יכולות כאלה אתה תצליח בכול.

<רוני גמזו: תודה.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: אדוני, בבקשה.

<אלי שמיר: אני אלי שמיר, יו"ר עוצמה – פורום ארצי של משפחות נפגעי נפש.

<אלי שמיר: מה להוסיף על דברי שמוליק בן יעקב?

חיים כץ: תוסיף בקצרה.

<אלי שמיר: בקצרה מאוד.

<אלי שמיר: רוני הוא אחד המנכ"לים הצעירים ביותר בשירות הציבורי, ואני חושב שאני האדם הכי מבוגר פה בחדר; ורוני הגביר את אמוני בשירות הציבורי בישראל.

<אלי שמיר: זה הדבר העיקרי.

חיים כץ: וזה לא מעט.

חיים כץ: זה לא מעט.

<אלי שמיר: והדבר החשוב ביותר הוא ההרגשה שאף פעם לא מעמיסים עליו, שיש אליו נגישות ואנחנו יכולים לבוא אליו בכל דבר ועניין והוא אף פעם לא ישדר לנו שאנחנו מבלבלים לו את המוח.

<אלי שמיר: הרגשה כזאת זה דבר נדיר ביותר.

<אלי שמיר: אני חייב להזכיר את הנושא של הרפורמה בבריאות הנפש, שהתעכבה עשרים שנה, והוא עשה את הצעדים המכריעים לקידומה בשנים האחרונות, ובעיקר – שהיא כבר איננה מהווה מחלוקת ציבורית, אלא זו כבר עובדה קיימת ועוד שנה היא כבר תיכנס לתוקף.

<אלי שמיר: זה אחד ההישגים הגדולים ביותר של המערכת בשנים האחרונות.

<אלי שמיר: אנחנו מאחלים לך בהצלחה ומקווים שתחזור לתרום לשירות הציבורי.

<רוני גמזו: תודה.

חיים כץ: אורי מקלב.

אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: היום זה נראה שאולי האומץ הוא להיות מנכ"ל חילוני אצל שר חרדי, אבל צריך לזכור שלפני חמש שנים זה היה בדיוק הפוך – שר חרדי לא לקח מנכ"ל חרדי, כפי שאולי הרבה ציפו, אלא לקח מנכ"ל שהוא לא הכיר אותו.

אורי מקלב: אני חושב שלא הייתה כמעט היכרות בין ליצמן לרוני, והוא לקח אותו רק בגלל השם הטוב ורק בגלל המקצועיות והיכולות.

אורי מקלב: ובסופה של קדנציה אתה יוצא אותו דבר – עם אותו שם טוב ואותה מיוחדוּת.

אורי מקלב: אני רוצה לציין במיוחד את הפן של פניות הציבור.

אורי מקלב: כל פנייה, קטנה כגדולה.

אורי מקלב: ..

אורי מקלב: אני עמדתי בראש הוועדה לפניות הציבור, והרבה דברים עשינו מול משרד הבריאות.

אורי מקלב: אתה עיבית את הדבר הזה, תמכת, טיפלת בעניין הזה, וההספקים שלך היו יוצאים מן הכלל, גם בדברים הגדולים וגם בדברים הקטנים.

אורי מקלב: יש כאלה שאו שמטפלים בדברים גדולים או שמטפלים בדברים קטנים, ואתה הוכחת שאפשר לטפל גם בזה וגם בזה.

אורי מקלב: אפשר היה לראות את זה במכתבים הממוקדים שלך, הקצרים, הקולעים, ואלה באמת היו דברים מיוחדים.

אורי מקלב: אז יש כאלה שאומרים "גם זו לטובה"; אני חושב שאנחנו כולנו אומרים "גם זו לטובה", זוכרים אותך לטובה, ויש שכר לכל פעולותיך.

<רוני גמזו: תודה, אורי.

חיים כץ: עדי קול.

עדי קול: באמת אמרו כבר כל מה שאפשר.

עדי קול: אורי מקלב דיבר על פניות הציבור, ואני יושבת-ראש הוועדה לפניות הציבור, ובאמת הייתה לנו עבודה צמודה ומאוד מוצלחת.

עדי קול: אתה המנכ"ל הראשון שהגיע לוועדה לפניות הציבור, והגיע באופן סדיר.

עדי קול: תודה לך על זה.

עדי קול: אני רק אציין שהשיחה הראשונה שלנו הייתה על מזרקים נקיים לזונות ונרקומנים בחיפה, וזה לא מובן מאליו שמישהו פותח את הדלת, את הבית, את הכול, גם לאוכלוסייה הזאת.

חיים כץ: למה, בתל אביב לא?

<רוני גמזו: כבר יש.

חיים כץ: אה, יש להם נקיים?

חיים כץ: בסדר.

עדי קול: יש בתל אביב, אבל הייתה בעיה בחיפה.

עדי קול: אני חושבת שזה מייצג את כל מה שאמרו עד עכשיו: גם ההתעסקות בפרטים הקטנים וגם הלב הרחב.

עדי קול: אני באמת מאוד מעריכה את העבודה שלך.

עדי קול: תודה ובהצלחה.

<רוני גמזו: תודה.

חיים כץ: אלי דפס.

<אלי דפס: כן?

חיים כץ: רצית לדבר.

חיים כץ: מה, אתה אילם?

חיים כץ: אנחנו נחזור אליך.

חיים כץ: מיכל בירן.

מיכל בירן: אני אהיה ממש זריזה, כי הכול כבר נאמר.

מיכל בירן: לא יצא לי לראות הרבה מפגשים כאלה; נראה לי שללא ספק אתה השארת חותם.

מיכל בירן: אתה אחד המנכ"לים הטובים ביותר שנראה לי שהיו לאיזשהו משרד ממשלתי – ואנחנו לא נוהגים לחלק מחמאות בחינם, בטח לא בפורום שיושב כאן.

מיכל בירן: אז כל הכבוד, ושיהיה לך בהצלחה בהמשך הדרך.

<רוני גמזו: תודה.

חיים כץ: אלי דפס.

<אלי דפס: תראו, כשאדם הולך לעולמו מצווה לומר רק בשבחו.

<אלי דפס: וכאן אין לנו מצווה כזאת ואין לנו חובה כזאת, אז אני אומר את הדברים החיובים והשליליים.

<אלי דפס: השליליים זה רק דבר אחד, וזה רק מעצים את הדברים החיוביים שאני אגיד.

<אלי דפס: השלילי הוא שהייתה לנו טענה מעת לעת שרוני גמזו לא מתאם את מהלכיו עם הקופות.

<אלי דפס: עם הקופה לפחות.

<אלי דפס: וזאת הטענה העיקרית שהייתה, והיא נותרה שם, ולא טענו מעולם ולעולם שרוני לא פועל ביושר, במסירות, הגינות, כמודל לחיקוי, עם תוצאות ומאזן מצוינים בסוף.

<אלי דפס: דבר נוסף שקרה עם רוני זה שמשרד הבריאות שינה את פניו – זה משרד בריאות מצוין.

<אלי דפס: יש שם צוות עם רוח קרב, רוח עשייה, ורוני השרה את מנהיגותו על כל משרד הבריאות; וקל מאוד ונוח מאוד לעבוד עם כל המשרד הזה.

<אלי דפס: הוא הפך את זה לכאורה מהצגה של איש אחד לעבודת צוות של המשרד כולו.

<אלי דפס: ומה שעוד מתגלגל מימיו של רוני ויבוצע בשנים הקרובות, ישפר עוד יותר את מערכת הבריאות.

<אלי דפס: תודה ענקית לך, רוני.

<רוני גמזו: תודה, אלי.

חיים כץ: בבקשה, גברתי.

<עידית סרגוסטי: אני עידית סרגוסטי, מארגון בזכות.

<עידית סרגוסטי: אני רוצה להוסיף עוד כמה מילים על משהו שמאוד לא מובן מאליו.

<עידית סרגוסטי: אנחנו כארגון חברה אזרחית מוצאים את עצמנו הרבה פעמים בעמדה לעומתית מול מי שמייצג את משרדי הממשלה, ומאוד חריג למצוא אדם בכיר כמו בתפקיד של רוני שאנחנו יכולים באמת לראות בו שותף מלא ונאמן לדרך שאותה אנחנו מנסים להוביל.

<עידית סרגוסטי: היה לנו דיאלוג מעולה לכל אורך הדרך, עם הרבה מאוד הקשבה, ומתוך עמדה מאוד אכפתית, ואני בטוחה שהכיוון הזה יימשך במשרד גם אחר כך.

<רוני גמזו: תודה, עידית.

חיים כץ: דב חנין.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: לי כבר יצא לומר כמה מילים בשבחו של רוני, ואני הייתי בדיון אחר ולא שמעתי את כל דברי השבח שנאמרו כאן.

חיים כץ: אז תחזור על הכול.

דב חנין: אני מראש יכול להגיד שאני מסכים עם כולם.

דב חנין: אבל מכל הדברים אני רוצה לציין דבר אחד שהוא נראה לי קריטי, לא רק להערכתו של רוני אלא גם כתקווה שלי לגבי משרד הבריאות גם בעתיד.

דב חנין: מדובר בצמד המילים "רוח קרב".

דב חנין: מערכת הבריאות היא מערכת מוחלשת, היא מערכת שעברה דיאטה רצחנית לאורך שנים רבות.

דב חנין: והתרומה שלך הייתה – ואני ראיתי את זה בכל הדרגים במשרד – התחושה שנאבקים על עמדות.

דב חנין: עמדות שהמשרד משוכנע בהן ברמה המקצועית, יודעים לעמוד עליהן.

דב חנין: לפעמים, אגב, זה יצר גם קושי מול כל מיני גורמים, כי אתם עמדתם על מה שחשבתם גם מול ארגונים וכוחות שחשבו אחרת.

דב חנין: אבל קודם כול מול הלחצים בתוך המערכת הממשלתית.

דב חנין: אני מאחל לגברתי השרה, למשרד הבריאות ולמחליפו של רוני שאת רוח הקרב הזו המשרד ידע לחזק ולהעצים.

דב חנין: אנחנו חייבים לצאת לקרב על עתידה של מערכת הבריאות בישראל, כי אם לא יהיה קרב כזה, לא תהיה לנו מערכת בריאות.

<רוני גמזו: תודה.

חיים כץ: תודה.

חיים כץ: הבא, בקצרה, למה אני רואה שהח"כים הולכים.

<משה בר: בקצרה מאוד.

<משה בר: שמי משה בר, אני יושב-ראש עמותת תנו יד לחירש ונכים למען נכים וארגון ארצנו החברתית.

<משה בר: אני רוצה להודות לפרופסור גמזו על כל הדברים שהוא עשה למען הנכים ולמען הציבור, ואני מאחל לו בהצלחה בכל מה שיעשה, מכל הלב.

<רוני גמזו: תודה.

חיים כץ: מצוין.

חיים כץ: גברתי השרה.

יעל גרמן: אז קודם כול אני רוצה לברך את יושב-ראש הוועדה, שמצא לנכון לכנס את כל מי שנמצא כאן כדי להודות למנכ"ל - - -

חיים כץ: והביא את היין מהבית.

חיים כץ: כשר היין.

חיים כץ: יין טוב.

יעל גרמן: ובאמת יושבים כאן סביב השולחן גם ארגונים אזרחיים, גם ראשי משרד הבריאות, שיושבים כאן ותהיה להם הזדמנות להתבטא, גם סגן שר הבריאות לשעבר, חברי כנסת, ראשי קופות החולים – וכולם תמימי דעים: מנכ"ל יוצא דופן.

יעל גרמן: בשנה וחודשיים שהייתה לי ההזמנות לעבוד לצדו של רוני, גיליתי שהוא מסוג האנשים שיודעים לטפל גם בביצי כינים, ודיברתם על מזרקים, וגם בקרני ראמים, ודיברתם על הרפורמה.

יעל גרמן: יש לו חזון לטווח ארוך ויכולת ביצוע בלתי רגילה.

אילן גילאון: קרני ראמים?

ישראל אייכלר: יש ביטוי כזה.

יעל גרמן: זה ביטוי שמבטא - - -

חיים כץ: זה עוד לא הגיע למרצ.

אורי מקלב: ישראל, זה ביטוי תלמודי, אז חלק ממרצ לא יודעים את זה.

ישראל אייכלר: הוא לא יודע שהקב"ה מפרנס מקרני ראמים עד ביצי כינים.

אילן גילאון: הנה, למדתי משהו.

אילן גילאון: העיקר מפרנס.

יעל גרמן: אין ל ספק שזה מנכ"ל יוצא דופן, גם מפני שאנחנו שמענו כאן את הקונצנזוס וגם בזכות החריצות המדהימה והיוצאת דופן שלו – אני לא יודעת מתי אתה ישן, רוני, אבל אני יודעת שאתה קם בחמש בבוקר וב-23:00 וב-24:00 עוד אפשר לדבר איתך ו"להתמייל" איתך – והירידה לפרטים.

יעל גרמן: אני רוצה לומר שאני מאמינה שכדי לעשות עבודה טובה, וזה לא משנה במה – כחבר כנסת, כמנכ"ל, כיועץ, כמנהל קופה – צריך לרדת לפרטים הקטנים, והפרטים הקטנים הם שבסופו של דבר יוצרים את התמונה הגדולה; ובכך, רוני, אתה מצטיין.

יעל גרמן: אז כמו שאתה יודע, אני אוהבת אותך, ואני משוכנעת שכל מה שאתה תרצה, אתה תצליח בו.

יעל גרמן: אני יודעת שיש לך גם בראש את המחשבה ללכת לקריירה פוליטית, אני חושבת שאתה תהיה נהדר בתחום הזה.

חיים כץ: באמת?

יעל גרמן: זה אני, אני מדרבנת אותו שילך.

יעל גרמן: אבל בכל מה שאתה תעשה אתה תצליח.

נסים זאב: יש לך מקום ביש עתיד.

ישראל אייכלר: למה לא בש"ס?

יעל גרמן: יש לו מקום בכל מקום.

יעל גרמן: בכל מקום.

אילן גילאון: אם אני הייתי מצליח לאסוף כל כך הרבה חברי כנסת, הייתי מקים מפלגה משלי.

יעקב ליצמן: אולי אפשר לבקש ממנו שיציג מועמדות לנשיא.

יעל גרמן: כבר אבוד לדעתי.

יעל גרמן: אתה משאיר מורשת.

יעל גרמן: מורשת עם דרכי פעולה שאני בטוחה שכל המשרד ממשיך על פי אמות המידה שאתה כיוונת אליהן.

יעל גרמן: ובנוסף לזה שאני מאחלת לך המון הצלחה – ואני בטוחה שאתה תצליח – אני גם מבקשת לאחל המון הצלחה ליורש, לפרופ' ארנון אפק, שאני משוכנעת שימשיך בדרך וגם ירחיב וגם יחדש וגם יעשה כל מה שצריך לעשות במערכת הכל כך מורכבת שלנו, מערכת הבריאות.

יעל גרמן: אז יישר כוח ובהצלחה.

<רוני גמזו: תודה.

<ארנון אפק: תודה.

חיים כץ: לפני שניתן לרוני, שכולם באו לכבודו, אז אני מצטרף לדבריה של השרה ומברך את המנכ"ל הנכנס.

חיים כץ: אתה לא נכנס למקום שהוא פשוט, אתה צריך לנתב ולהוביל את הספינה הזאת במים סוערים.

חיים כץ: אתה יודע, יש פה המון תובענות והמון אנשים שצריך לרצות אותם ברגעים הכי קשים, ולפעמים הם לא מבינים ולפעמים הם לא מקשיבים, ואנחנו צריכים לעצום עיניים ולהגיד להם שהם צודקים.

חיים כץ: המערכת הזאת, יש בה מגבלות של כסף ויש בה סיבות אובייקטיביות לאנשים לבוא להגיד "לא הצלחנו, בגלל שמייבשים אותנו".

חיים כץ: יושבים פה המנכ"לים של קופות החולים, ועד עכשיו לא נגמר התקציב, מייבשים אותם במודע.

חיים כץ: מייבשים אותם במודע, הם מקבלים תקצוב לפי אוכלוסייה הרבה יותר נמוכה ממה שיש בפועל וגם לא נכנסים לגיל של האנשים שמתבגרים.

חיים כץ: ויחד עם זה, הם צריכים לתת מענה, ואתה צריך לדאוג שהם ייתנו מענה.

חיים כץ: ולפעמים צריך לעמוד מול המשרדים, מול הפקידים ו...

חיים כץ: אין מה לעשות, אתה נכנס לנעליים גדולות.

חיים כץ: רוני, כל אלה שבאו לפה והיו פה – אם זו הייתה הצבעת אמון או הצבעה על הצעת חוק תקציבית, שצריך רוב של 50 ח"כים, אז היית מצליח להעביר היום את ההצבעה הזאת.

נסים זאב: המזל, אדוני, שזה לא רק נעליים גדולות, זה גם רגליים גדולות.

חיים כץ: רוני, המגרש שלך.

<רוני גמזו: חברים יקרים, אני באמת מתרגש, ואני רואה את האירוע הזה בהכנעה רבה.

<רוני גמזו: אני רוצה להתחיל איתך, חיים.

<רוני גמזו: אני הגעתי לאולם המיוחד הזה בשבוע הראשון של חודש יוני.

<רוני גמזו: שבוע אחרי שנכנסתי לתפקיד כבר היה כאן דיון בנושא העישון, לאחר הגשת דוח שר הבריאות על העישון.

<רוני גמזו: ואמרו לי: לא, אתה לא חייב להיות.

<רוני גמזו: עוזרים, אנשים שהיו איתי במשרד אמרו: אתה לא חייב להיות, סגן השר נמצא ואולי יהיו עוד אנשים שקשורים בזה, אז אתה לא חייב להיות.

<רוני גמזו: אמרתי: אין דבר כזה, אני חייב להיות.

<רוני גמזו: הגעתי לכאן, והדבר הראשון שחטפתי זה מקלחת מחיים, שבא ואמר: איפה הוועדה הציבורית?

<רוני גמזו: איפה היא הייתה?

<רוני גמזו: הייתה איזו ועדה ציבורית שמשרד הבריאות לא הגיש את המסקנות שלה.

<רוני גמזו: וראיתי עבודה פרלמנטרית אמיתית ונחישות בלתי רגילה של הוועדה.

<רוני גמזו: באותו רגע התחייבתי, כאן, על השולחן, בתיאום עם השר, שהוועדה תקום מחדש תוך חודש ושיהיו לנו מסקנות תוך שישה חודשים.

<רוני גמזו: ואז הבנתי עד כמה יש חוסר אמון כאן בתוך הוועדה כלפי משרד הבריאות.

<רוני גמזו: אז חיים, תודה רבה לא רק על האירוע המיוחד הזה, אלא גם על זה שלימדת אותי מה זה כנסת, מה זה עבודה פרלמנטרית, מה זה החשיבות של עבודה אל מול כל אחד מחברי הכנסת, כמה חשוב שהמנכ"ל יהיה כאן בבית הזה ויוביל מהלכים וייתן תשובות, ולא ישלח אנשים אחרים לקרב הבלתי אפשרי הזה.

<רוני גמזו: צריך לעמוד כאן, גם אם זה קשה.

<רוני גמזו: גם אם זה קנאביס, גם אם זה תקציב, גם אם זה רפורמה בבריאות הנפש – תעמוד כאן, תייצג את המשרד שלך, תעשה את העבודה ותבוא לכאן בהדרת קודש, אל המקום המיוחד הזה.

<רוני גמזו: כל אחד מחברי הכנסת, יש על הכתפיים שלו אחריות עצומה, וכאיש של הרשות המבצעת אתה חייב לבוא ולתת את הסיוע ולקדם דברים, לעתים ביחד עם המערכת הזאת.

<רוני גמזו: אז תודה לך, תודה לקורל, תודה לאילן, תודה לוילמה, תודה לנועה, לכל מי - - -

חיים כץ: אם אתה מתחיל בשמות, יצאו נעלבים.

<רוני גמזו: תודה לכל המטה המיוחד של הוועדה הזו, שעובד לא רק בישיבות.

<רוני גמזו: זו עוצמה בלתי רגילה של טיפול במאות ואלפי אנשים שכל הזמן פונים לכאן.

<רוני גמזו: אני ראיתי בזה עוד ועדה לפניות הציבור.

<רוני גמזו: אני אומַר כמה דברים אחורה.

<רוני גמזו: זה היה חודש מאי 2009, אחרי שהרב ליצמן נבחר לתפקיד סגן שר הבריאות, כשאמרתי שאני רוצה להיות מנכ"ל משרד הבריאות.

<רוני גמזו: הרגשתי את הרוח והבנתי שמדובר ברוח חדשה שיכולה להגיע לתוך המשרד.

<רוני גמזו: בחודש יוני או יולי 2009 ליצמן התקשר אליי כשהייתי בחו"ל ואמר לי: רוני, בחרתי באיתן חי-עם, אני מתנצל.

<רוני גמזו: מנכ"ל אחר נבחר, והוא אמר לי דבר אחד שאני לא אשכח, הוא אמר לי: אבל תישאר במערכת הבריאות.

<רוני גמזו: וזה היה כמובן מובן מאליו, אני לא חשבתי לעזוב את מערכת הבריאות.

<רוני גמזו: החודשים שלאחר מכן היו חודשים שהייתה בהם המולה תקשורתית מופרזת, מוגזמת, לא ריאלית אפילו.

<רוני גמזו: והכרתי את הרב ליצמן קצת יותר לעומק.

<רוני גמזו: ב-21 במרץ 2010 קיבלתי טלפון ממנחם גשייד.

<רוני גמזו: זה היה יום א', אחרי החלטת הממשלה, ומנחם שאל אותי אם אני עדיין רוצה להיות מנכ"ל משרד הבריאות.

<רוני גמזו: ובלי היסוס – אף על פי שהייתה מערבולת ולבּה רותחת ברחובות, בקרב הרופאים ובכלל – אמרתי כן.

<רוני גמזו: ומאותו רגע ועד שנכנסתי לתפקיד, היו לי שלושה חודשים מאוד קשים.

<רוני גמזו: אני חטפתי את מה שהחטיפו אז לסגן השר מחברים שלי בתוך המערכת, אבל ידעתי שזה הרבה מאוד פתגמים וסיסמאות ולא דברים אמיתיים.

<רוני גמזו: הגעתי למשרד שהדבר הראשון שהיה צריך לעשות זה סדר בתוך המשרד, בתהליכי העבודה שבין סגן השר, שאני מכיר את העוצמות שלו ואת הרצון האמיתי שלו, לבין הדרג המקצועי; לעשות סדר, כדי להתחיל להוביל את המערכת קדימה.

<רוני גמזו: ואז זה נפל לי.

<רוני גמזו: הרפורמה בשיניים, שסגן השר קידם אותה, ואני, כחלק מוועדת הסל, תמכתי בה למרות הרבה מאוד התנגדות בתוך ועדת הסל, כי האמנתי שזה דבר נכון – צלחנו את כל המורכבויות הללו.

<רוני גמזו: הייתה לנו חצי שנה להעמיד תכנית אסטרטגית למשרד.

<רוני גמזו: הדבר החשוב ביותר למשרד זה קודם כול לקבוע את המדיניות שלו, את האידיאולוגיה שלו, למה הוא מכוון: פרטי או ציבורי?

<רוני גמזו: ציבורי; אי שוויון?

<רוני גמזו: לטפל; איכות; ועוד הרבה מאוד נושאים ששמנו אותם על השולחן וקבענו מה אנחנו עושים.

<רוני גמזו: ואז, כחבורה מלוכדת של המשרד, בהנהגת סגן השר, באמת התחלנו להוביל דבר אחרי דבר, במסירות אין קץ.

<רוני גמזו: אכן, תפקידו של מנכ"ל משרד הבריאות – וזו המורשת שאני מעביר לארנון – הוא תפקיד קשה ביותר.

<רוני גמזו: אין לך יום ואין לך לילה, וככה זה צריך להיות.

<רוני גמזו: אתה צריך לטפל בכל דבר בצורה מלאה ועד הסוף, אתה צריך להיות ישר עם עצמך, לעתים אתה צריך לקבל החלטות שאנשים לא אוהבים.

<רוני גמזו: אני הגעתי תמיד לוועדה הזו ואמרתי את האמת שלי – את האמת של המשרד ואת האמת של מערכת הבריאות.

<רוני גמזו: ותמיד היה לי קל, כי המחלוקת ביני לבין הרב ליצמן כמעט ולא הייתה, זה היה ממש בשוליים.

<רוני גמזו: הוא איש של הרפואה הציבורית, הוא איש של קידום המערכת הציבורית, והוא עשה הרבה יותר טוב ממני את הקשר עם האוצר – וכך יכולנו לקדם לא מעט דברים בתוך המערכת.

<רוני גמזו: והרבה מאוד פעמים זה לא נעים האינטראקציות האלה, ואתה צריך לבוא עם האמת שלך, והרבה מאוד פעמים זה להגיד גם למשרד האוצר...

<רוני גמזו: אגב, עם משרד האוצר היה לי רומן עם הרבה מאוד תהפוכות.

<רוני גמזו: למזלי, סגן הממונה על התקציבים במשרד האוצר, משה, הוא לא הפרוטוקול הרגיל של איש אגף התקציבים, הוא אדם עם רגישות שונה, מיוחדת, יש לו כן רגישות למערכת.

<רוני גמזו: הוא רואה את המערכת, והמילה "לא" היא לא מילה אוטומטית אצלו.

<רוני גמזו: אצל אחרים – ואני הכרתי אנשים מתוך אגף התקציבים – היא מילה אוטומטית, אבל עם משה הייתה לנו אפשרות, יחד עם הפעילות המיוחדת של סגן השר ליצמן ולאחר מכן של השרה גרמן, להוביל את המערכת לעוד מספר הישגים – אף על פי שיש עוד דרך ארוכה.

<רוני גמזו: ארוכה מאוד.

<רוני גמזו: ארגוני החולים.

<רוני גמזו: ריגשו אותי במיוחד ארגוני החולים של בריאות הנפש.

<רוני גמזו: ריגשו אותי כשהגעתי לראות את מערכת השיקום של חולי נפש.

<רוני גמזו: כשניגשתי לראות את בתי החולים, הבנתי שהמערכת הזאת חייבת את הרפורמה, את השינוי, את ההעצמה של המערכת.

<רוני גמזו: ולאחר שסגן השר הביע את תמיכתו, הדבר היחיד שהיה לי מורכב זה לבוא ולקבל את ההחלטה הזאת יחד עם סגן השר ליצמן בתוך הממשלה, מחוץ לוועדה המיוחדת הזו, שהיא ועדה שרצתה טוב בנושא של בריאות הנפש, אבל היה לנו קשה, כי חששנו שהנושא הזה ייתקע ולא יגיע לכדי מיצוי.

<רוני גמזו: ואני חושב שכרגע, כאשר אנחנו מכפילים את כמות מרפאות בריאות הנופש, עוד לפני שהתחילה הרפורמה, אנחנו מרגישים שעשינו, יחד איתכם, פעולה טובה באמת, כי כתוצאה מהדיונים כאן האוצר הבין שאין לו ברירה אלא ללכת לרפורמה נכונה, עם תוספת משאבים, ובסופו של דבר לקדם את הנושא.

<רוני גמזו: חשוב שלמשרד הבריאות – ולשמחתי השרה גרמן, מהרגע שנכנסה לתפקיד, כמעט חיבקה את זה – תהיה תעודת זהות מאוד ברורה של חיזוק הרפואה הציבורית.

<רוני גמזו: פתרונות אחרים, פתרונות של הפרטות וכסף פרטי, הם פתרונות קלים.

<רוני גמזו: אלה פתרונות קלים, והיו שנים שדחפו אליהם.

<רוני גמזו: הפתרון של הרפואה הציבורית הוא הפתרון הקשה, אבל הוא הנכון.

<רוני גמזו: הוא נכון לא רק מבחינה אידיאולוגית עבור מדינת ישראל, הוא גם נכון מקצועית; וכל אנשי כלכלת הבריאות מבינים את זה, מבינים שהוא נכון מקצועית.

<רוני גמזו: כשסגן השר עזב את תפקידו והשרה נכנסה לתפקידה, הדבר הראשון שרציתי לעשות זה להישאר בתפקיד.

<רוני גמזו: לא מתוך האגו שלי, אלא כי רציתי ליצור המשכיות במערכת.

<רוני גמזו: לאחר שנה הרגשתי שזה כבר נוצר.

<רוני גמזו: השרה גרמן, יעל, הבינה היטב והכירה היטב את המערכת, והתחילה לשלוט ולהכיר כל פינה בתוך המערכת.

<רוני גמזו: ואז התחושה והסיפוק שלי, התחושה לדעת לפנות את המקום לאנרגיות נוספות וחדשות, הגיעו, והרגשתי שזה זמן נכון וטוב – גם מנקודת המבט שלי, גם מנקודת המבט של יעל וגם מנקודת המבט של המשרד – לעשות את זה.

<רוני גמזו: יש לנו היום משרד בריאות עם הנהלה חזקה, ברורה, מקצועית, וחשוב שהיא תמשיך להיות מחויבת לבית הזה, מחויבת לכך שהם יעבדו טוב אל מול תהליכי התקנות, תהליכי הדיונים כאן ואל מול הדברים שחשובים לוועדה.

<רוני גמזו: כי לעתים יש דברים שהם חשובים לכנסת אבל במשרד זה לא בראש סדר העדיפויות.

<רוני גמזו: אבל צריך להגיע לכאן תוך שאתה מבין שזה חשוב לחברי הכנסת וחשוב לאג'נדה שכאן.

<רוני גמזו: ואסור לזלזל בזה, צריך להבין את זה, צריך להבין שכל בקשה של חבר כנסת זה בסדר העדיפות שלו, וצריך לצאת מעורך כדי לקדם את זה, גם אם זה לא בסדר העדיפות שלך.

<רוני גמזו: יש פה 120 נבחרים, שקיבלו על אחריותם לקדם דברים, וחשוב שאתה תראה את זה.

<רוני גמזו: המחויבות שלך היא לאזרח, והאזרח בחר כאן, באופן דמוקרטי, חברים שאמורים לייצג הרבה מאוד ערכים.

<רוני גמזו: ולכן אני השתדלתי בכל כולי לבוא ולהיות לבית הזה כעזר, לטפל בקטנה כגדולה, להמשיך לקדם נושאים גדולים, ולשים את החזון למשרד.

<רוני גמזו: עובדי המשרד לא רוצים לראות רק את היום-יום, הם רוצים לראות חמש שנים קדימה, עשור קדימה – "תחשוב איתי 20 שנה קדימה", "תן לנו להבין לאן החזון הולך".

<רוני גמזו: אתה יושב עם השר שלך, אתה רואה שזה גם הכיוון שלו, ואתה משדר את זה למשרד ומניע אותו לייצר טמפו של עבודה במרצ, בחריצות ובדוגמה אישית שמניעה את המערכת.

<רוני גמזו: זו הדרך שניסינו וניסיתי לעבוד בה, בהכנעה ובצניעות, בתוך המקום הזה.

<רוני גמזו: אני יודע שכשהגעתי לכאן אף פעם לא היה לי מסלול ירוק.

<רוני גמזו: אני ידעתי שחבר הכנסת כץ מעריך אותי, אבל ידעתי גם שאני לא אקבל כאן free tickets.

<רוני גמזו: כשהגעתי לכאן על הדיונים על האלטרוקסין חטפתי, כי לא היינו בסדר.

<רוני גמזו: והייתי צרך לבוא ולומר "אנחנו לא בסדר ואנחנו נשתפר בנקודה הזו והזו", ולא להתנגד למערכת, אלא לתת את התחושה שאתה אמיתי, מסור.

<רוני גמזו: יש מאחוריך משרד, אז תשמש דוגמה.

<רוני גמזו: תשמש דוגמה להרבה מאוד אנשים שמגיעים למשרד, לעתים תגן עליהם, תן להם את התמיכה שלך כמנכ"ל, שידעו שאתה לידם.

<רוני גמזו: והיו כאן דיונים כאלה, של אנשים שהם בדרג של הסגן או הסגן של הסגן בתוך מערכות, למשל הלשכה המשפטית או מינהל רפואה.

<רוני גמזו: אז תהיה לידם, תן להם את התמיכה, תסביר, וקח את האשמה, לעתים את ה"מחדל", עליך.

<רוני גמזו: אחרי הסבב הזה אני צריך כאן להודות להרבה מאוד אנשים שהם השליחים שלי בתוך משרד הבריאות, והם עזרו לי בתוך המשרד לאורך תקופה ארוכה.

<רוני גמזו: מדובר בהנהלת משרד הבריאות וההנהלה המורחבת, מנהלי אגפים וכיוצא בזה.

<רוני גמזו: אני רוצה להודות לעוזרים שלי, שנמצאים כאן.

<רוני גמזו: נתברכתי בארבעה עוזרים – עמית, שהיה ועזב ועבר לשלי ובא משלי, לא נמצא כאן, אבל נאוה, יעל ונועם נמצאים כאן.

<רוני גמזו: אנחנו התברכנו גם בעוזרי לשכת סגן השר ולשכת השרה, שהם מערכת לפניות ציבור וטיפול מאוד מהותי בהרבה מאוד פניות ובהרבה מאוד נושאים ובהרבה מאוד תהליכים, ואני מודה גם להם, כי הם היו לי לעזר.

<רוני גמזו: ושוב, אני מעביר את התודה הענקית שיש לי אליך, חיים, ולסגן השר, שקיבל אותי לתפקיד עם סימן שאלה, בלי לדעת איך אני אתפקד – וגם אני לא ידעתי – ולשרה גרמן, שעשתה את המעשה הלא רגיל של לומר "אני מאמינה בו, הוא ימשיך איתי", שזה משהו שהוא לא מובן מאליו בתוך המערכת.

<רוני גמזו: ואם שכחתי מישהו, ואני בטוח ששכחתי.

<רוני גמזו: ..

<רוני גמזו: אני רואה כאן נציגי תקשורת.

<רוני גמזו: גם בניהול מול נציגי התקשורת אני נתתי את הכבוד הראוי, ובעיקר – שקיפות מלאה.

<רוני גמזו: לא ניסיתי לסובב אף אחד, אמרתי כשנכשלנו ואמרתי כשעשינו דברים טובים.

<רוני גמזו: ומעבר לכך – שוב תודה על ההתכנסות הזאת.

חיים כץ: אנחנו נרים כוסית לכבודו של רוני.

יעל גרמן: להצלחתו.

<רוני גמזו: להצלחתו של ארנון.

<רוני גמזו: אני אספר לכם אנקדוטה: אני וארנון התמחינו ביחד אצל אבי ישראלי.

<רוני גמזו: אני וארנון נבחנו באותו יום בחינת שלב ב', בחינת ההתמחות שלנו.

<רוני גמזו: ארנון סיים אותה בהצטיינות.

<רוני גמזו: אני נכשלתי.

חיים כץ: לחיים.