ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 222, 2014-05-19 11:00

שולי מועלם-רפאלי: שלום לכולם.

שולי מועלם-רפאלי: אני פותחת את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

שולי מועלם-רפאלי: יום שני, י"ט באייר התשע"ד, 19 למאי 2014.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו בדיון בן 50 דקות בעקבות הצעות לדיון מהיר של מספר חברי כנסת.

שולי מועלם-רפאלי: שלושה מבין חמשת המבקשים נמצאים.

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת שמולי, חבר הכנסת באסל גטאס וחבר הכנסת יעקב מרגי.

שולי מועלם-רפאלי: אני מניחה שחברי הכנסת מוזס וחברת כנסת גמליאל יצטרפו בהמשך.

שולי מועלם-רפאלי: בפתיחת הישיבה, אבקש מפרופסור בן-דוד להציג את הממצאים של תמונת המצב של המדינה כפי שעלה בדוח של מרכז "טאוב".

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו, כמובן, נאפשר לכל אחד מחברי הכנסת, ובראשם חברי הכנסת המבקשים, התייחסות, ונפתח לשמוע ארגונים וקבוצות נוספות שנמצאות כאן.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו נמצאים בלא מעט דיונים שעוסקים במצב החברתי-כלכלי-חינוכי של מדינת ישראל, ובדרכים נוספות שמוצעות לנו על ידי ארגונים רבים, לתקן את הדברים ובעיקר, לחשוב ביחד איך ליצור פה עולם חברתי או מדינה חברתית מחויבת יותר לאזרחים שלה.

שולי מועלם-רפאלי: בשולי הדברים שלי אני אגיד שהיום מתחילות להתפרסם המסקנות של ועדת אלאלוף, שמן הסתם, גם עליהם עוד נקיים דיונים ונראה איך אנחנו מחזירים את מדינת ישראל או את החברה בישראל להיות חברה שיותר מחויבת חברתית וחינוכית וכלכלית להיות מקום טוב יותר לכל מי שנמצא כאן.

שולי מועלם-רפאלי: אז בבקשה, פרופסור בן דוד.

<דן בן-דוד: > (באמצעות מצגת) תודה רבה שאתם מארחים אותנו.

<דן בן-דוד: בעוד שנייה גם נתחבר ואז נוכל להראות לכם כמה דברים.

<דן בן-דוד: המטרה שלנו במרכז "טאוב", זה בעצם להפנות זרקור על המגמות ארוכות הטווח.

<דן בן-דוד: לנסות להעביר את השיח הציבורי מהדיון של היום-יום לדיון של איפה היינו, איפה אנחנו, לאן אנחנו הולכים ומה ההשלכות של זה בתחומים רבים.

<דן בן-דוד: פרופסור אייל קמחי, סגן מנהל המרכז, ואני, ננסה לתת לכם כאן מין תמצית של התמונה הכוללת.

<דן בן-דוד: יש לכם כאן, בחוברת, הרבה נושאים שאנחנו בכלל לא נגיע אליהם.

<דן בן-דוד: אנחנו ננסה לשים את הזרקור על כמה מהנושאים הבודדים שאולי עומדים מאחורי הבעיות האחרות.

<דן בן-דוד: אם יהיו לכם שאלות, נוכל כמובן לדבר על דברים נוספים אבל יש כמה דברים שבחרנו כאן להציג לכם.

<דן בן-דוד: זה עולה, מיד נתחיל.

<דן בן-דוד: באופן כללי, כשאנחנו מדברים על החברה בישראל ועל המגמות ארוכות הטווח, יש כאן שתי בעיות יסוד שחייבים תשומת-לב ובעצם נגרמים על ידי דברים דומים בניגוד לשיח הציבורי.

<דן בן-דוד: בעיה אחת היא בעיית פריון העבודה.

<דן בן-דוד: הפריון שמשפיע, למעשה, על הצמיחה ארוכת הטווח של מדינת ישראל ועל רמת החיים, וגם על השכר של כל אחד מאתנו.

<דן בן-דוד: הבעיה השנייה היא בעיה של עוני ואי שוויון.

<דן בן-דוד: אני אגע בשתיהן ממש נגיעה קלה ואז נתקדם.

<דן בן-דוד: כשאנחנו מדברים על פריון – פריון-עבודה מוגדר כתוצר לשעת עבודה.

<דן בן-דוד: לוקחים את כל התמ"ג של המדינה ומחלקים במספר השעות בהשוואה לכל מדינות המערב, יש לכם את זה כאן בגרף וגם בעמוד 26 בחוברת.

<דן בן-דוד: אנחנו, למעשה, עם הפריון, אחת מרמות הפריון הכי נמוכות בעולם המערבי.

<דן בן-דוד: למעשה, מתחת לכל המדינות הרלוונטיות.

<דן בן-דוד: המספר כאן הוא 34 דולר לשעה, וזה למרות שאנחנו מדינת ההייטק, הסטרטאפ והכל.

<דן בן-דוד: בגדול, אנחנו בצרה.

<דן בן-דוד: עכשיו, לא רק שזה - -

באסל גטאס: פרופסור בן-דוד, שאלה קטנה: כשאתה מנסה לתת את המגמה, מה היה לפני 5 שנים?

<דן בן-דוד: לכבודך, השקף הזה, המגמה.

<דן בן-דוד: אנחנו שוחחנו לפני כן.

<דן בן-דוד: אם אנחנו מסתכלים על המגמה – מ-1970, בהשוואה למדינות המובילות במערב, מדינות ה-G7, ארצות-הברית, אנגליה, קנדה, צרפת, גרמניה, איטליה ויפן - ככה זה נראה על פני 4.5 עשורים.

<דן בן-דוד: אפשר לראות את הדשדוש בשנים האחרונות אבל מגמה מאד מאד יציבה.

<דן בן-דוד: אנחנו, בשנות ה-50 וה-60, מה שאי אפשר לראות כאן, ותחילת שנות ה-70 - הלכנו וצמצמנו את הפערים.

<דן בן-דוד: הלכנו וסגרנו את הפערים איתן ומאז, אנחנו הולכים ונסוגים.

<דן בן-דוד: 40 שנה.

<דן בן-דוד: כלומר, יש לפעמים תקופות שאנחנו מתקרבים אבל המגמה ארוכת הטווח היא של התרחקות.

<דן בן-דוד: אין לנו, כמדינה, עוד 40 שנה של השקף הזה, וזה יגמר בבכי.

<דן בן-דוד: כלומר, זה אומר שאנחנו נתקשה יותר ויותר לשמור כאן אנשים שיש להם חלופות במקומות אחרים.

<דן בן-דוד: השאלה היא למה זה קורה?

<דן בן-דוד: יש כאן למעשה שתי מדינות ישראל במדינה אחת.

<דן בן-דוד: מדינה אחת שלנו היא מדינת הסטרטאפ.

<דן בן-דוד: מדינה של האוניברסיטאות, של ההייטק, של הרפואה, חזית הידע האנושי אבל יש עוד מדינת ישראל במדינה הזאת, וזו המדינה שלא מקבלת לא את הכלים ולא את התנאים לעבוד במשק מודרני.

<דן בן-דוד: והחלק הזה של המדינה הוא עצום, והוא גם גדל.

<דן בן-דוד: הוא כמו משקולת, הוא פשוט מוריד את הכל, והדברים האלה קשורים והם באים אחר כך לידי ביטוי כשאנחנו מדברים על עוני ואי שוויון.

<דן בן-דוד: - -

באסל גטאס: המדינה השנייה זה ערבים וחרדים או שזה גם - -

<קריאות: לא, ממש לא.

שולי מועלם-רפאלי: זה נראה גדול מדי בשביל להיות כל כך ממוקד.

באסל גטאס: בכל הדברים האחרים כן, אני יודע אבל למשל הפריון בעבודה, האם זה המצב?

<דן בן-דוד: אין לנו נתונים על פריון לפי סקטורים של אוכלוסייה.

<דן בן-דוד: יש לנו לפי סקטורים של עשיה.

<דן בן-דוד: אם אנחנו אומרים: יכול להיות שזו הממשלה, שהיא לא יעילה וכל השאר יעיל, אז אם אנחנו מסתכלים על תעשיה למשל, אז אין פה ממשלה, זה סקטור פרטי.

<דן בן-דוד: זה כולל את ההייטק.

<דן בן-דוד: אם לוקחים את כל מדינות המערב מאז שנות ה-90, אמצע שנות ה-90, שיש עבורן נתונים, זה מה שקרה לפריון אצלם, וזה המצב אצלנו.

<דן בן-דוד: אם אנחנו מסתכלים על המוסדות הפיננסים, על בנקים וכולי, פריון במערב והפריון אצלנו.

<דן בן-דוד: זה הרבה מעבר לערבים וחרדים.

<דן בן-דוד: הבעיה פה עמוקה מאד.

יעקב מרגי: רב תחומית ורב ענפית.

<דן בן-דוד: כשהולכים לפי ענפי ייצור, ענפים עסקיים, זה מסחר.

<דן בן-דוד: קמעונאי, סיטונאי, אתם רואים אותם.

<דן בן-דוד: אם אנחנו מסתכלים על בניה – אז בכלל פריון של עולם שלישי.

<דן בן-דוד: כשאנחנו מסתכלים על חקלאות, למעשה כאן זו נקודת האור היחידה כביכול - אנחנו לא בתחתית, אנחנו באמצע אם כי, פריון בענף הזה הוא הנמוך מבין כל הענפים האחרים.

<דן בן-דוד: אז זו בעיה אחת ואני רק שם אותה על השולחן.

<דן בן-דוד: אם תרצו, אפשר לפתח.

<דן בן-דוד: אני רוצה לדבר על האי-שוויון: אי-שוויון בהכנסות פנויות.

<דן בן-דוד: אפשר גם לדבר על אי-שוויון בכנסות הכלכליות לפני התערבות המדינה אבל בהכנסות הפנויות זה אחרי מסים, תשלומי העברה - -

יעקב מרגי: סליחה, הערה – יש ממשק בין האי-פריון לגבי האי-שוויון?

<דן בן-דוד: כן, ואני אדבר על זה עוד שניה.

<דן בן-דוד: אני רוצה קודם להראות את זה ואחר כך אני אדבר על הקשר כי בדרך כלל, בשיח הציבורי, הקשר שאנחנו חושבים הוא שאו שאני רוצה צמיחה, פריון, או שאני רוצה לטפל בעוני ובאי-שוויון, או זה או זה.

<דן בן-דוד: זה בא מהכיוון של איך אני מטפל באי-שוויון?

<דן בן-דוד: אני מטפל סימפטומטי.

<דן בן-דוד: אז אני צריך יותר תשלומי רווחה.

<דן בן-דוד: יותר תשלומי רווחה צריכים יותר מסים.

<דן בן-דוד: יותר מסים, פוגע בתמריץ לעבוד, להשקיע, פוגע בצמיחה.

<דן בן-דוד: אז השיח הציבורי הוא לא במקום הנכון, הוא על סימפטומים.

<דן בן-דוד: לכן, אנחנו מדברים על טיפול שורש.

<דן בן-דוד: טיפול שורש לפריון הוא טיפול שורש לאי-שוויון והעוני.

<דן בן-דוד: זה משהו שקצת קשה להבהיר ציבורית אבל זה הסיפור.

<דן בן-דוד: לכן, אני כורך את שני הדברים האלה ביחד כי אני רוצה להראות לכם שהבעיה כאן היא גם פה וגם פה.

<דן בן-דוד: היא עמוקה, והיא חוצה את כל החלקים של הסקטור העסקי או החברה הישראלית.

<דן בן-דוד: ככה נראה אי-השוויון בהכנסות הפנויות במערב, בכל הנתונים שאפשר היה לאסוף על המדינות השונות, וזו מדינת ישראל.

<דן בן-דוד: אז יש שיפור מסוים בשנים האחרונות אבל הרעיון כאן הוא לתת את התמונה הכוללת.

<דן בן-דוד: אנחנו במצב הרבה יותר גרוע ממה שהיינו לפני כמה עשרות שנים.

<דן בן-דוד: למעשה, מקום שני אחרי האמריקאים.

<דן בן-דוד: היות ונהוג בנתונים הרשמיים של מדינת ישראל כלול גם את מזרח ירושלים, אז שכוללים את זה, זה אפילו עוד יותר גרוע אבל אנחנו עשינו בלי מזרח ירושלים.

<דן בן-דוד: נהוג לשים את כל הסיפור הזה על שתי קבוצות מרכזיות, שאנחנו יודעים שיש שיעורי עוני מאד גבוהים.

<דן בן-דוד: למעשה, מעל 50%: ערבים-ישראלים וחרדים.

<דן בן-דוד: החלטנו לבדוק עד כמה הסיפור של עוני ואי-שוויון בעצם קיים אם אנחנו מוציאים מהמדגם את שתי הקבוצות האלה.

<דן בן-דוד: עד כמה הסיפור הזה רווח בחברה הישראלית.

<דן בן-דוד: כלומר, אי-השוויון בקרב יהודים לא חרדים הוא בין הגבוהים בעולם המערבי.

<דן בן-דוד: כלומר, גם בקרב החברה היהודית הלא-חרדית המצב פה הוא של אי-שוויון בשמים, ואת זה חשוב מאד להדגיש, שיש כאן כמה בעיות שאי אפשר לומר זה סקטור כזה או סקטור כזה.

<דן בן-דוד: גם בסקטור העסקי לא סקטור כזה או סקטור כזה וגם בחלק החברתי לא.

<דן בן-דוד: - -

רינה פרנקל: אלה הנתונים עד שנת 2010?

<דן בן-דוד: עד 2010.

<דן בן-דוד: הבעיה היא שאלה נתונים שבאים מלוקסמבורג.

<דן בן-דוד: - -

אילן גילאון: זה מלפני יש עתיד, רינה.

שולי מועלם-רפאלי: לא, מה זה קשור?

שולי מועלם-רפאלי: לדעתי, עד - - - המצב שלנו יהיה עוד יותר קשה.

אילן גילאון: כל הקווים השתנו.

<דן בן-דוד: הרעיון כאן הוא יותר להדגיש את המגמות ארוכות הטווח.

שולי מועלם-רפאלי: פרופסור בן דוד, נחזור לנושא.

באסל גטאס: אני שואל ברצינות: להוציא גם את הספרדים.

באסל גטאס: ערבים, חרדים וגם תוציא את הספרדים ואז תעשה את ההשוואה?

יעקב מרגי: חסר לך צרות, באסל?

יעקב מרגי: המצב כל כך גרוע...

שולי מועלם-רפאלי: באסל, אי אפשר כבר לעשות את ההפרדות האלה כי נגיד - הילדות שלי, מה הן?

שולי מועלם-רפאלי: ספרדיות או אשכנזיות?

שולי מועלם-רפאלי: לא ריאלי.

<דן בן-דוד: יש לנו ממש מעט זמן ויש לנו כמה דברים מרכזיים.

<דן בן-דוד: מאיפה זה בא?

<דן בן-דוד: זה גם קשור לבעיית הפריון.

<דן בן-דוד: זה בא מכמה תשתיות מרכזיות: תשתית אנושית, הון אנושי, חינוך, תשתית פיזית והתשתית הבירוקרטית.

<דן בן-דוד: אין לי זמן להיכנס לשאר.

<דן בן-דוד: החינוך, בסך הכל, הוא הסיפור המרכזי כאן.

<דן בן-דוד: בואו תראו את הפערים בתחומי היסוד בישראל בהשוואה למדינות האחרות.

<דן בן-דוד: יש את המבחנים הבינלאומיים, ואנחנו כל הזמן מדברים על הממוצע.

<דן בן-דוד: במקום על הממוצע תסתכלו על סטיית התקן בכל מדינה ותשוו את הפערים בתוך מדינה כי אם אנחנו מדברים על מערכת החינוך כקרש הקפיצה לשוק העבודה, אז לא נופתע שתראו את הדברים האלה: מ-99 אנחנו מסתכלים פה על 25 מדינות מערביות רלוונטיות.

<דן בן-דוד: לא תמיד כל המדינות השתתפו, במקרה הזה רק 14.

<דן בן-דוד: מקום ראשון - לא פרס אולימפי.

<דן בן-דוד: זה אומר שהפערים בקרב ילדינו הם הגבוהים בעולם המערבי.

<דן בן-דוד: זה לא כולל ילדים חרדים כי רובם לא לומדים את החומר, רובם לא משתתפים במבחנים ועשינו את זה בלעדיהם.

<דן בן-דוד: וככה כל מבחן שהיה בינלאומי שהיה מאז 99, הפערים בקרב הילדים שלנו הם הגבוהים בעולם המערבי.

<דן בן-דוד: שלא נופתע שאחר כך זה בא לידי ביטוי בפערים בהכנסות.

<דן בן-דוד: כשאנחנו מדברים על עוני למשל, אז בקרב - -

באסל גטאס: זה סטיית התקן בין המדינות או בתוך המדינה?

<דן בן-דוד: בתוך כל מדינה.

<דן בן-דוד: זה ההשוואה של סטיות התקן.

באסל גטאס: גם הממוצע הנמוך ביותר וגם סטיית התקן הגדולה ביותר.

שולי מועלם-רפאלי: אין לך כל כך הרבה זמן.

<דן בן-דוד: אין לי כל כך הרבה זמן.

<דן בן-דוד: אז אלה שיעורי העוני בקרב ערבים-ישראלים וחרדים על פני 20 השנים האחרונות אבל כשאנחנו מסתכלים בהשוואה בינלאומית, זה קצת יותר אחורה בזמן אבל זו התקופה שאפשר לעשות השוואות בינלאומיות למדינות אחרות.

<דן בן-דוד: ככה נראית ישראל וללא ערבים וחרדים צריכים לחשב מחדש את קו העוני כי הוא קו יחסי.

<דן בן-דוד: אז זהו שיעור העוני בקרב הקהילה היהודית הלא-חרדית בישראל.

<דן בן-דוד: הנקודה המרכזית כאן שהסיפור הזה חוצה את כל התחומים.

<דן בן-דוד: - -

אילן גילאון: ישראל מתחרה עם עצמה במקום האחרון.

שולי מועלם-רפאלי: עלתה לגמר במקרה הזה, אילן.

<דן בן-דוד: על החוט המקשר, עכשיו ברמה הכללית ושוב, זה לא כולל חרדים מהבעיות שתיארתי קודם.

<דן בן-דוד: הממוצע שלנו, זה המבחן האחרון שהתפרסם, אנחנו השתפרנו.

<דן בן-דוד: חייבים להדגיש את זה, אנחנו כבר לא במקום האחרון בקרב המדינות האלה, אנחנו אחד מעל.

<דן בן-דוד: זה במתמטיקה, מדע וקריאה.

<דן בן-דוד: כשמסתכלים על ההישגים של ילדים יהודים לא חרדים, ישראלים, דוברי עברית - זה קצת יותר קרוב לאמצע וזה שיפור אגב.

<דן בן-דוד: החינוך שאנחנו נותנים לילדים הערביים במדינת ישראל עם הישגים מתחת למדינות עולם שלישי, אפילו של השכנים שלנו, של הירדנים.

<דן בן-דוד: אנחנו מדברים הרבה על הרמה בתחומי היסוד.

<דן בן-דוד: חלק מהנתונים שהתפרסמו ממש לאחרונה, זה חדש לגמרי.

<דן בן-דוד: אין לנו את זה בפרסומים שלנו, אז אתם מקבלים פה משהו חדש - מיומנות.

<דן בן-דוד: זה התפרסם לפני כמה שבועות ופה, בשביל שנהיה כולנו על אותו עמוד, מה זה מיומנות?

<דן בן-דוד: זה לא ידע במתמטיקה, זה היכולת לפתור בעיות.

<דן בן-דוד: ה-OECD מגדיר שש רמות של מיומנות פתרון בעיות, מהרמה הגבוהה – 6, לרמה הנמוכה – 1.

<דן בן-דוד: תלמידים ברמת בקיאות 1 יכולים לפתור בעיות פשוטות בהן יש למלא רק תנאי פשוט אחד, ולשם הפתרון נדרשים צעד אחד או שניים בלבד להשגת המטרה.

<דן בן-דוד: בניגוד לתלמידים ברמת בקיאות 2, התלמידים ברמת בקיאות 1 נוטים לא להיות מסוגלים לתכנן מראש או להגדיר מטרות משנה.

<דן בן-דוד: זו רמה 1.

<דן בן-דוד: אני לא הולך להראות לכם מה רמה 1.

<דן בן-דוד: אני הולך להראות לכם איזה שיעור מהילדים כאן אפילו לא מגיעים לרמה 1.

<דן בן-דוד: מתחת לרמה 1.

<דן בן-דוד: כשאנחנו מדברים על הילדים האלה, איזו מין מדינה אנחנו הולכים להיות כאן?

<דן בן-דוד: מה הולך להיות כאן כשהם יגדלו - -

יעקב מרגי: יש פרסומת של "זהירות בדרכים" שילד קטן לא חוצה כביש לבד אבל הוא יודע להפעיל בסימולטור מטוס, להנחית אותו.

יעקב מרגי: אז זה לא נכון.

<דן בן-דוד: יש ילדים כאלה.

<דן בן-דוד: זו בדיוק הקוטביות שיש במדינה.

<דן בן-דוד: אבל תראה איזה אחוז יש שאפילו לא יכולים להסתדר ברמה הזאת.

שולי מועלם-רפאלי: תציג שקף או שניים אחרונים כי אחרת נגמור את כל הזמן.

<דן בן-דוד: כשאנחנו מדברים פה על ההתפלגות בבתי הספר בשנת הלימודים האחרונה, בתי הספר היסודיים, כיתות א'-ו', אז אנחנו בעצם מדברים כאן על קבוצה שההישגים הממוצעים שלה מתחת להישגים של מדינת עולם שלישי.

<דן בן-דוד: ועוד קבוצה, שרבים בה אפילו לא לומדים את החומר קרוב למחצית מהילדים היום.

<דן בן-דוד: עכשיו, כשאנחנו מסתכלים קדימה, על שינויי הגידול באוכלוסייה הישראלית, זה מה שקרה ב-13 השנים האחרונות במערכת הממלכתית, במערכת הממלכתית-דתית וכך הלאה.

<דן בן-דוד: אנחנו בעצם מסתכלים כאן על מצב שהולך ונסגר עלינו.

<דן בן-דוד: אם אנחנו לא ניתן את החינוך הכי טוב בעולם המערבי לילדים האלה, לכל הילדים האלה ואנחנו מסוגלים כי יש לנו אוניברסיטאות מהשורה הראשונה, הידע כאן.

<דן בן-דוד: זה עניין פוליטי בלבד איך אנחנו מגיעים ונותנים את תחומי היסוד.

<דן בן-דוד: אני לא רוצה להפוך חרדים לחילונים או ערבים ליהודים.

<דן בן-דוד: זו לא הנקודה כאן.

<דן בן-דוד: הנקודה היא שלילדים האלה יש זכות יסוד להשכלה טובה כדי שיוכלו להתמודד במשק מודרני, חובה עלינו לתת להם את זה.

יעקב מרגי: שאלה: אני מבודד את החרדים והערבים, אנחנו יודעים את הבעיה.

יעקב מרגי: החינוך הממלכתי של מדינת ישראל, איפה הוא מדורג?

<דן בן-דוד: אז ראיתם שהוא לא טוב במיוחד, הוא השתפר.

<דן בן-דוד: היום הוא מתחת לאמצע.

שולי מועלם-רפאלי: כן, בשני שליש בערך.

<דן בן-דוד: אז יש פה עוד דברים אבל אתם רוצים להמשיך את הדיון אז אם תרצו, נשמח - -

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו נבקש מחברי הכנסת שביקשו ואחרים, אם הם ירצו כמובן, להתייחס.

שולי מועלם-רפאלי: וגם אם יש שאלות, אנחנו נפתח ונתקדם.

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת איציק שמולי.

שולי מועלם-רפאלי: אני הולכת פשוט לפי מי שהגיש ראשון.

איציק שמולי: תודה רבה גברתי יושבת הראש.

איציק שמולי: תודה רבה גם למכון "טאוב" על העבודה המצוינת שאתם עושים שנה אחר שנה.

איציק שמולי: אני חושב שיש חשיבות מאד גדולה למה שאתם עושים כי אנחנו חיים בתקופה שבה כולם מלעיטים אותנו בנתונים.

איציק שמולי: אחת לשנה אתם באים ושמים לנו את הראי הזה מול הפרצוף של החברה הישראלית וגם מול הפרצוף של כנסת ישראל.

איציק שמולי: האם היא מתמקדת בדברים החשובים?

איציק שמולי: האם לא?

איציק שמולי: ומה בעיקר צריך לעשות הלאה כי התמונה הזאת בהחלט מציגה תמונה מאד בעייתית.

איציק שמולי: דן, יש כל מיני אספקטים שנגעת בהם אבל לדעתי, משפט המפתח שאמרת היה בהתחלה: יש במדינת ישראל שתי כלכלות, שתי חברות, שתי מדינות, שבאחת, אם מדברים בפרמטרים כלכליים, אז כן, בדוחות ה-OECD אפשר לראות צמיחה לא רעה למעט הנתונים שפורסמו אתמול, יחס חוב-תוצר, אחוזי אבטלה נמוכים אבל במדינת ישראל האמתית שכולנו חיים אותה, אנחנו מרגישים טוב טוב בבטן שאנחנו במקום הראשון בעוני ובמקום השני בפערים חברתיים.

איציק שמולי: ומתמודדים עם בעיה שבה דור צעיר שאוהב את המדינה ומשרת את המדינה ורוצה לבנות את חייו במדינה לא מסוגל לעשות את זה בגלל שכר חציוני נמוך בשוק התעסוקה מול מחירי דיור גואים, ועוד ועוד ועוד.

איציק שמולי: אני חושב שיש השלכות לדיון הזה גם לעתיד וגם לעתיד הקרוב כי אסור לשכוח שבקרוב הכנסת הזאת הולכת לדבר על תקציב 2015.

איציק שמולי: אני רוצה להזכיר לכם שלפני שנה וחצי הבטיחו לנו שבעוד שנה וחצי יהיה פה טוב יותר.

איציק שמולי: החול בשעון החול הולך להיגמר, ובינתיים אני שומע את נגידת בנק ישראל אומרת שידרשו העלאות מסים נוספות לציבור של 17 מיליארד שקל או 15 מיליארד שקל.

איציק שמולי: עוד גזירות וקיצוצים בשירותים החברתיים.

איציק שמולי: חברים, הדבר הזה יוביל לכך שבדוח מכון "טאוב" הבא, הפערים יגדלו והעוני יגדל.

איציק שמולי: אני חושב שזו חוכמה קטנה מאד להגיע לדיונים בוועדת העבודה והרווחה - -

אילן גילאון: איציק, אפשר לעשות אפליקציה מה דוח "טאוב" אומר לגבי דוח העוני הבא.

איציק שמולי: - - אני אומר:

איציק שמולי: זאת חוכמה קטנה מאד להגיע לדיוני ועדת העבודה והרווחה, להגיד: אוי ויי, ושלושה חודשים אחר כך להצביע כמו רובוטים בוועדות ובמליאה.

איציק שמולי: - -

יעקב מרגי: מה שהיה, הוא שיהיה.

איציק שמולי: - - היו חברי כנסת בתקציב האחרון שהעזו לעמוד על הרגלים האחוריות.

איציק שמולי: הם לא שינו את כל המדיניות הכלכלית אבל עזרו לנו לשנות כמה וכמה דברים ולכן, משפט הסיכום שלי, גברתי יושבת הראש:

איציק שמולי: אני חושב שהמבחן האמתי שלנו לשנות את המציאות, יש הרבה שנים לשנות.

איציק שמולי: יושב פה גדעון בן ישראל, מצב הקשישים והעוני בקרב הקשישים הוא מצב מכפיר.

איציק שמולי: כל הדברים האלה, תהיה לנו הזדמנות אמתית לתקן בעוד מספר חודשים בתקציב המדינה.

איציק שמולי: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה להצטרף מאד לדברים של איציק.

שולי מועלם-רפאלי: בעיניי המשפט המרכזי ביותר, ואני אשליך את מערכת הבריאות על המשפט הזה, על כל העולם שאתם חקרתם זה שאנחנו רואים שוב ושוב טיפול בסימפטומים ולא איזו שהיא תכנית של מניעה.

שולי מועלם-רפאלי: במערכת הבריאות, שאני מתוכה ונמצאת בתוכה, הרבה מאד פעמים אנחנו חווים את חוויית התסכול, שאפשר היה הוצאות פחותות בהמשך אם רק היינו בונים תכנית התערבות מסודרת למניעה, לירידה ואפילו הדיון שהיה פה לפני דקות ספורות בוועדה - -

רינה פרנקל: אבל שולי, יש תכנית מסודרת - -

שולי מועלם-רפאלי: לא, אין תכנית מסודרת במערכת הבריאות למניעה.

שולי מועלם-רפאלי: לצערי, אנחנו פועלים בזה בכל מיני תחומים אבל התחושה שלי היא של טיפול בסימפטומים ולא איזו שהיא הסתכלות ארוכת טווח.

שולי מועלם-רפאלי: לא סוד הוא הדבר שאני חלק מהקואליציה.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו כולנו הולכים ומתקרבים לתקציב שיהיה מאד קשה לכולנו כי כולנו נהיה יותר חברתיים.

איציק שמולי: הדבר המפחיד ביותר הוא שאין הסכמה בכלל על הנתונים.

איציק שמולי: אם עומד שר האוצר ואומר:

איציק שמולי: אנחנו הממשלה שגדלה בקצב הכי מטורף בעולם המערבי כאשר הנתונים מראים שאנחנו הממשלה שמחזירה הכי מהיר את החוב הלאומי, ועל חשבון מה זה בא?

איציק שמולי: על ההוצאות האזרחיות.

איציק שמולי: על הבריאות, על הרווחה, על החינוך, ששם אנחנו לא שמים את הכסף.

רינה פרנקל: להיפך, שם הגדילו - -

איציק שמולי: ממש לא הגדילו.

שולי מועלם-רפאלי: חברים, אנחנו לא מנהלים פה דיוני קואליציה-אופוזיציה.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו מנהלים פה דיון ענייני על המצב החברתי, הכלכלי ואיזו שהיא ראיה יותר כוללנית לטווחים יותר ארוכים על המדיניות החברתית והכלכלית של מדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: כולנו חולקים פה הסכמות ואי הסכמות וזה בסדר גמור.

יעקב מרגי: תודה גברתי היושבת ראש.

יעקב מרגי: ארבע שנים ישבתי בממשלה שקיימה לפחות 20 דיונים כלכליים.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, ואני אומר את זה בחשש וצער כי מה שמעניין בדיונים האלה זה לא הבעיות שעולות פה, שמולי.

יעקב מרגי: בישיבות ממשלה מדברים, סליחה על המושג המומשל, יש להם עבודה זרה, סגידה לכמה נתונים.

יעקב מרגי: מה סגידה?

יעקב מרגי: זה יחס חוב תוצר, התוצר הגולמי, חברות הדירוג וה-OECD כשזה לטובתם, לא לטובת החברה.

יעקב מרגי: זה מה שמעניין בדיונים הכלכליים וגם את האוצר.

יעקב מרגי: הם רוצים להיראות מול חברות הדירוג במדדים הכי טובים.

יעקב מרגי: החברה למטה לא מעניינת אותם.

יעקב מרגי: לא אחת, בדיונים גם בכנסת וגם בממשלה, אמרתי אחרי דוח העוני של הביטוח הלאומי ואמרתי פעם אחר פעם – פעם, כשבאו ואמרו שיש פערים אמרו: תפסיקו את המסכנות ואת הבקשות ומגיע לי ולא מגיע לי.

יעקב מרגי: לאף אחד לא מגיע כלום.

יעקב מרגי: העוני הוא מדע מדויק בשונה מתחומים אחרים שמדברים על הסתברויות וכולי.

יעקב מרגי: אנחנו אחרי כמעט שבעה עשורים שהמדינה קמה, אנחנו יודעים מה הפרמטרים שמביאים לעוני ולפערים בחברה הישראלית.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים למנוע שבעשור הבא לפחות, הדוחות יראו אחרת.

יעקב מרגי: לצערי הרב, אני לא חש שמישהו הולך - דוח הביטוח הלאומי הו טוב, דוח "טאוב" עושה עבודה טובה.

יעקב מרגי: איך אמר חבר הכנסת שמולי, זו המראה, מציבים לנו מראה אבל לצערי הרב, מי שקובע את המדיניות לא נמצא שם.

יעקב מרגי: הוא נמצא באמת באותה מדינת ישראל שראינו בשקף הראשון, הוא לא נמצא במדינת ישראל השנייה, למטה.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, רבותי, מי שעני היום, נגזר גורלו.

יעקב מרגי: לפחות אנחנו יודעים איך אפשר להביא את הדור הבא למצב יעיל יותר, פורה יותר, פחות עני.

יעקב מרגי: אנחנו לא מדברים על העניים של היום.

יעקב מרגי: לצערנו הרב, סליחה מכבודם, כמעט השלמנו עם מצבם.

יעקב מרגי: בואו נמנע את העוני של העשור הבא, את הדור הבא.

יעקב מרגי: ושם ממשלות ישראל, לדורותיהן, בעשורים האחרונים במיוחד שהפכנו להיות ממשלות של דירוגים.

יעקב מרגי: אני אומר לך, מה שמעניין אותם זה איך אנחנו רואים באותם מדדים ולא איך החברה בישראל נראית במציאות, בשטח, ובשקפים האלה.

יעקב מרגי: אני לא מתייאש מהדוחות.

יעקב מרגי: תמשיכו להוציא דוחות, נמשיך לזעוק, ומחכה לנו עבודה קשה, לצערי הרב, כי הקיצוצים, ובזה אני מסיים שולי, הבטיחו לנו הרים וגבעות.

יעקב מרגי: נקצץ את קצבאות הילדים ונפנה את המשאבים האלה לטובת דברים אחרים.

יעקב מרגי: לא קיבלנו את הקיצוץ הזה לא בבריאות, לא בחינוך ולא בשירותי הרווחה.

יעקב מרגי: לכן, אני אומר לך, איציק, מחכה לנו עבודה קשה בתקציב הזה לאור האמירות, לאור המגמות שאנחנו רואים לאן הולכים, יהיה מאבק יותר קשה ויהיה תקציב יותר קשה ב-2015.

שולי מועלם-רפאלי: באסל, אנחנו ניתן ככה וככה או שאתה רוצה עכשיו ואז אחרים כי רציתי לעשות אחד אחד עם האנשים הנוספים.

שולי מועלם-רפאלי: בסדר, אתה עכשיו.

באסל גטאס: אדבר בקצרה: אני חושב ששני דברים בעייתיים במיוחד, מבלי להתייחס לגופם של דברים ושל נתונים.

באסל גטאס: הראשון - זה המגמות ולא רק התוצאה הסופית או הנתון כשלעצמו.

באסל גטאס: מגמות תמיד, כפי שראינו, הן או לכיוון שבאותו מקום או אפילו הפערים עולים.

באסל גטאס: גם בתוך החברה וגם בהשוואות הבינלאומיות שנעשות, ונעשות באופן יותר מדויק אחרי שישראל הצטרפה ל-OECD, ויש כבר "בנץ' מארק", שאפשר תמיד להתייחס.

באסל גטאס: הנתון או הדבר השני המדאיג ביותר זה שאין לא רק בדיונים, במדיניות, אין מטרות.

באסל גטאס: אין יעדים.

באסל גטאס: אנחנו נמצאים בקבוצה הזאת, ישראל רוצה להיות או - -

יעקב מרגי: אני חולק עליך - יש יעד, להוריד את יחס חוב-תוצר ל-60%, להוביל.

יעקב מרגי: חוק תוצר לאומי.

שולי מועלם-רפאלי: הוא מדבר על יעדים חברתיים.

באסל גטאס: - - אני מדבר על העוני, אני מדבר על חינוך.

באסל גטאס: אני מדבר על דברים קונקרטיים.

באסל גטאס: תראה, זה לא רע גם להוריד יחס חוב-תוצר למרות שאתה יודע שאני מאלה שהובלתי בתחילת הקדנציה ממש, כשאמרתי: אל תפחדו מה-3.5% שיאיר לפיד דיבר, אמרתי שאפשר להגיע ל-4.5 ול-5 ולרדת ל-3 ולעלות ל-7, והבאתי דוגמאות גם ממדינות ה-OECD עצמן בעניין הזה.

באסל גטאס: אין יעדים למדיניות כלכלית חברתית.

באסל גטאס: אין.

באסל גטאס: לא אומרים שאנחנו חמש שנים מהיום רוצים שהחינוך הערבי, נגיד, יהיה במבחני פיז"ה במקום פלוני או החינוך הישראלי הכללי או החרדי.

באסל גטאס: יעדים קונקרטיים – אין.

באסל גטאס: הכי חשוב בענין העוני.

באסל גטאס: מה המטרה של כל ממשלה?

באסל גטאס: יש לך מצב נתון היום של עוני.

באסל גטאס: חמש שנים מהיום, לאיפה נגיע?

באסל גטאס: לכן, קל להם לשלול ולהוריד.

באסל גטאס: כשרצו לקצץ, קיצצו קודם כל מקצבאות ילדים ואין יעד-על לממשלה הזאת או לכל הממשלות.

באסל גטאס: אם כבר מדברים על פערים בתוך החברה, הפער של החינוך, מה זה אומר?

באסל גטאס: זה אומר שהפערים ימשיכו להיות דורות אם הפער בחינוך, שערבים בישראל הם אפילו בהשוואה למדינות ערביות שכנות או למדינות עולם שלישי מפגרות או אפילו מתחת לממוצע, זה אומר שהפער בין יהודים לערבים ילך ויגדל בדורות הבאים ובשנים הבאות.

באסל גטאס: שוב, כאן הענין אפילו אם זה כבר המצאה או אבחנה שאין יעדים בתחומי הכלכלה והחברה בכלל, בנושא של ערבים-יהודים, לא רק שאין יעדים וכשהממשלה באה והקימה את הרשות לביטוח כלכלי בתוך משרד ראש הממשלה, היא עשתה את זה רק מסיבה אחת:

באסל גטאס: שיראו למדינות של ה-OECD שבישראל עושים מאמץ לסגור פערים.

באסל גטאס: לא שיסגרו פערים אלא שיש כוונות לסגור פערים.

באסל גטאס: והפערים, אפילו אחרי הצטרפות ישראל ל-OECD הלכו וגדלו בניגוד למה שהבטיחה ממשלת ישראל ל-OECD ועל זה כשלעצמו אפשר לעשות גם פעילות בינלאומית, איך מקבלים מדינה שלא באמת משקיעה ומורידה פערים כי אחרי ההצטרפות הפערים הולכים וגדלים כילו המצב נורמאלי – "ביזנס אז יוז'ואל".

באסל גטאס: ביזנס לא צריך להיות "אז יוז'ואל" כשבמדינה שהאמנה של ה-OECD מדברת על מה שאתה חתום עליה אבל בפועל, אתה עושה הפוך מזה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: שרה, בבקשה.

<שרה זילברשטיין-היפש: אני מהמשרד לאזרחים ותיקים.

<שרה זילברשטיין-היפש: אמנם לא הוצג פה במפורט הנושא של עוני בקרב זקנים אבל אנחנו יודעים שהמצב חמור מאד.

<שרה זילברשטיין-היפש: אנחנו מדברים על 50% עוני בקרב זקנים ואחר כך, עם השלמת הכנסה זה יורד.

<שרה זילברשטיין-היפש: בסופו של דבר, אני רוצה להתייחס ל-2015, מתווה אורבך, שמדבר על כך שהיום קצבת זקנה זה 17% מהשכר הממוצע במשק.

<שרה זילברשטיין-היפש: ב-OECD אנחנו מדברים על 23%.

<שרה זילברשטיין-היפש: אנחנו, במתווה אורבך, מדברים על חמש שנים כדי להגיע ל-23% כמו ב-OECD.

<שרה זילברשטיין-היפש: והדבר המרכזי, שגם במסמך "טאוב" מופיע, זה הנושא של ההטבות.

<שרה זילברשטיין-היפש: אנחנו היום במדינה נמצאים עם קשישים בנושא של ההטבות במצב חמור מאד ולכן, כל ההמלצות של מתווה אורבך מדבר על איך להעלות את הנושא של ההטבות לזקנים ואז, בצורה כזאת, במשך חמש שנים לפחות, מצב הזקנים בארץ יהיה שונה.

<שרה זילברשטיין-היפש: אני מקווה שההצעות של השר לאזרחים ותיקים בנושא של זקנים אכן יתקבלו ב-2015 - -

יעקב מרגי: נראה את זה בתקציב.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה שרה.

שולי מועלם-רפאלי: חברת הכנסת רינה פרנקל.

רינה פרנקל: אני חושבת שהנתונים האלה מתייחסים לשנת 2010.

רינה פרנקל: מאז, אני חדשה בכנסת, אנחנו שנה בקואליציה, ואני חושבת שאנחנו כבר רואים את השינויים.

רינה פרנקל: יש מספרים, פשוט לא נדבר באופן כללי אלא באמצעות המספרים.

רינה פרנקל: קודם כל, נחתמו הסכמי שכר קיבוציים של המורים ותקציב החינוך גדל בשנת 2013 ב-17% משנת 2012, ועוד ב-5.7% בשנת 2014.

רינה פרנקל: בנוסף, אני רוצה לומר שגם יש הרבה יותר סטודנטים באוניברסיטאות ובמכללות - -

יעקב מרגי: רינה, איפה?

יעקב מרגי: במדינת ישראל את מדברת?

יעקב מרגי: היום פרסם מבקר המדינה שהוא הולך לחקור את מורי הקבלן.

אילן גילאון: ב"עושר הלאומי", כמה אנשים מאושרים?

רינה פרנקל: - - הוסיפו 410 מיליון שקלים לילדים בסיכון ולנוער במצוקה - -

שולי מועלם-רפאלי: חברת הכנסת פרנקל, אני מסכימה אתך שבמדינת ישראל נעשית כל הזמן עבודה כדי לשפר את המצב.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה התייחסות שלך לשתי הנקודות שעלו פה: 1.

שולי מועלם-רפאלי: לנקודה שהעלה חבר הכנסת באסל גטאס, האם הממשלה מציבה יעדים או לא, ואיך אנחנו גורמים לזה לקרות.

שולי מועלם-רפאלי: דבר שני, תתייחסי לפערים בחינוך כי מקובל על כל יושבי השולחן הזה שלא מפסיקים לפעול.

שולי מועלם-רפאלי: לא מפסיקים לפעול.

שולי מועלם-רפאלי: גם בשנים שהמדינה הולכת אחורה, משרדי הממשלה מציגים עבודה בלתי פוסקת.

שולי מועלם-רפאלי: יושבים אנשים שעות, ימים ולילות, עושים לילות כימים כדי לקדם את החברה הישראלית אבל איך שהוא, בסוף אנחנו מקבלים את זה.

שולי מועלם-רפאלי: ואת ואני חולקות את הקואליציה, ושתינו באות מעולם של עשיה חברתית, ואנחנו לא יכולות להסתפק בלצטט תוספות כספיות שנעשו במשרדים.

רינה פרנקל: תוספות כספיות זה כבר אומר הרבה.

שולי מועלם-רפאלי: זה ברור לנו.

שולי מועלם-רפאלי: זה ברור.

שולי מועלם-רפאלי: השאלה איך אנחנו יוצרים את השינוי בתפיסה.

רינה פרנקל: בוודאי שכן.

רינה פרנקל: קודם כל, עשו שינוי במגזר החרדי עם מקצועות ליבה לכל אלה שלא למדו עד היום, והם יוכלו גם להשתלב בשוק העבודה וזה דבר מאד חיוני.

רינה פרנקל: זאת תכנית לטווח ארוך, כמו שאמר חבר הכנסת באסל גטאס.

רינה פרנקל: אז הוא טוען שאנחנו צריכים לעשות תכנית לטווח הארוך, וזה כן נעשה.

רינה פרנקל: גם במגזר הערבי עושים תכניות בחינוך והוסיפו לזה תקציבים.

רינה פרנקל: כן, אנחנו לא יכולים לשנות הכל ביום אחד, ברור לי, אבל אנחנו במגמה - -

יעקב מרגי: רינה, יושבים פה נציגי האוצר.

יעקב מרגי: זה הנאום שלהם.

איציק שמולי: רינה, יש לי שאלה אליך: אם תשאלי את אזרחי ישראל האם מצבם השתפר במשהו בשנה האחרונה, כמה מהם יגידו לך "כן", להערתך?

איציק שמולי: באמת, עם יד על הלב, כמה יגידו לך "כן"?

רינה פרנקל: כן, אני אומרת שכן.

איציק שמולי: טוב, אז אולי אנחנו לא חיים באותה מדינה.

יעקב מרגי: עדין הפערים בבריאות גבוהים, הפערים בחינוך גבוהים.

רינה פרנקל: עדין מוסיפים תקציבים.

רינה פרנקל: אי אפשר, אנחנו לא יכולים עם תקציב ממוצע - -

איציק שמולי: זה שיש כותרת בעיתון על הפחתת מע"מ - עדין לא מורידים את המע"מ.

איציק שמולי: וזה שאומרים שיתנו לניצולי שואה – עדין לא נתנו לניצולי שואה.

איציק שמולי: מכותרת בעיתון עוד לא נולדה דירה אחת ועוד לא נולדה קיצבה אחת.

רינה פרנקל: איציק, אנחנו רק התחלנו את המושב - -

שולי מועלם-רפאלי: אני ממש לא רוצה לקחת את הדיון לוויכוחים בין הקואליציה לאופוזיציה כי אז אני מרגישה שזה לא מציב אותי במקום אמתי.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שאנחנו מדברים על שינויים - -

עפו אגבאריה: זה לא קואליציה או אופוזיציה, זה יותר צבעים, לבן או שחור.

שולי מועלם-רפאלי: גם עם זה אני לא מסכימה אתך כי כמו שאמרתי פה קודם: מה הילדות שלי, הן שחור או לבן?

שולי מועלם-רפאלי: לא הייתי נכנסת למקומות האלה.

רינה פרנקל: אני אומרת שיש פערים תמיד, בכל חברה, אבל תלוי עד כמה אנחנו יכולים לצמצם את הפערים האלה, ואם אנחנו פועלים למען לצמצם ואנחנו כן פועלים למען צמצום הפערים וכן יש תוצאות, אנחנו לא יכולים להוסיף תקציבים ללא סוף כי - -

יעקב מרגי: דוח אלאלוף מפורסם.

יעקב מרגי: הממשלה תתקצב אותו?

שולי מועלם-רפאלי: השאלה איפה מדינת ישראל בוחרת לשים את התקציב שלה.

שולי מועלם-רפאלי: אני מרגישה שאני עושה פה עבודה קלה לחלק מהמשרדים אבל מיכל פינק ממשרד הכלכלה ואחריה, חבר הכנסת אילן גילאון.

<מיכל פינק: אנחנו כן מדברים על תכנית כוללת חברתית-כלכלית.

<מיכל פינק: אנחנו כן מכירים יעדי ממשלה, אם זה לדוגמה יעדי התעסוקה, שנתנו למגזר הערבי והחרדי.

<מיכל פינק: אנחנו רואים עליה במקומות האלה.

<מיכל פינק: במקרה הזה, ספציפית, למעט דברים חריגים שכרגע מתחילה התכנית, אבל בפירוש יש תכנית, בפירוש יש יעדים.

<מיכל פינק: אני רוצה להציג מספר נקודות שבמסגרת התכנית עונות למה שהציג פרופסור בן-דוד: ראשית, באותו גרף שהוצג, ואני לא באה פה עם גרפים אז צריך לקצר ולדמיין, אנחנו רואים את ההפרש הזה, בכל הנוגע לפריון, באלמנט שאפשר – אני לא רוצה להסביר פה הסברים ארוכים על total-factor productivity- הרעיון הוא להגביר את הפרודוקטיביות.

<מיכל פינק: אנחנו מזהים שם את אלמנט החדשנות, שצריך להיכנס בתחומים שונים ורבים של המשק.

<מיכל פינק: אם זה בתחום התעשייה, שהוא לכאורה מובן מאליו אבל גם בתחום השירותים, בתחום המסחר, במקומות שבהם תהליכי חדשות צריכים להיכנס - -

באסל גטאס: יש לכם יעדים לגבי פריון בעבודה?

רינה פרנקל: סליחה?

באסל גטאס: את אומרת שיש יעדים, יעדי מיקרו.

באסל גטאס: יש בעיה מהותית, מבנית, אדירה שנקראת "פריון בעבודה".

באסל גטאס: - -

רינה פרנקל: נכון, אז אני רוצה להסביר - -

שולי מועלם-רפאלי: אז לזה היא רוצה להתייחס, באסל.

באסל גטאס: יש לך יעד, כממשלת ישראל.

באסל גטאס: מה יהיה פריון העבודה בישראל בעוד 10 שנים, בעוד 5 שנים?

רינה פרנקל: אני רוצה להציג את המרכיבים, ברשותך, ואפשר יהיה להמשיך את הדיון.

רינה פרנקל: - - אז זה אלמנט אחד, כל נושא החדשנות מאד משמעותי.

רינה פרנקל: הכנסת ערבים וחרדים לשוק העבודה, זה עלה פה - -

שולי מועלם-רפאלי: זה ברור, זה אחד מהדגלים הבכירים של הממשלה.

רינה פרנקל: - - כרגע אני יכולה לדבר רק על חלקו של המשרד שלנו, תכנית חומש למיקוד בדברים חריגים של 500 מיליון שקלים.

רינה פרנקל: 1.2 מיליארד לאוכלוסייה הערבית כאשר מדובר פה לא רק על אוכלוסיות מעוטות תעסוקה, מה שנקרא, אלא גם כדי להביא אנשים שכן עובדים לשכר ראוי, לעבודה איכותית.

רינה פרנקל: לא להסתפק בעבודות ברמות השכר הנמוכות, זה אלמנט נוסף.

רינה פרנקל: אלמנט שלישי הוא נושא הפריון בעסקים קטנים ובינוניים.

רינה פרנקל: אנחנו מכירים, יש צורה של U בפריון של העסקים הזעירים.

רינה פרנקל: יש להם עוד פריון יחסית סביר אבל בעצם כל גוש הבינוניים, שהוא גוש גדול מאד, זה כל העסקים עד 100 עובדים במדינת ישראל, ומדובר בכ-480,000 עסקים, היא אוכלוסייה בעלת פריון יחסית נמוך ולשם כך, יש גוף בתוך משרד הכלכלה, הסוכנות לעסקים קטנים ובינוניים שבעצם מטפל בכל ההיבט הזה.

רינה פרנקל: היבט נוסף – הזכרתי קודם את תחום השירותים.

רינה פרנקל: 60%,70% מהתוצר במדינת ישראל – זה גם תחום שדורש טיפול, והיום אנחנו נכנסים אליו בתכניות ייעודיות.

רינה פרנקל: נושא נוסף בהיבטי צמצום הפערים, דגש על פריפריה - כשאנחנו אומרים שיש בעיה של הון, היא לא נכונה בהכרח במרכז הארץ, היא כן נכונה ככל ככל שאנחנו מתקרבים לקצוות, ופה אנחנו מטפלים גם בכלים של השקעות הון ופיתוח.

רינה פרנקל: כמובן היבטי בירוקרטיה.

רינה פרנקל: תהליכים של פישוט רגולציה ובירוקרטיה עם דגש במשרד הכלכלה עכשיו סביב נושא יוקר המחיה.

רינה פרנקל: כרגע מתכנסת ועדה בראשות שר או מנכ"ל בהיבטי ריכוזיות במקטע היבוא על מנת לשחרר, על מנת לאפשר למוצרים להיכנס למדינת ישראל ולטפל ביוקר המחיה.

רינה פרנקל: פה זה מטפל גם באוכלוסייה ענייה אבל גם באוכלוסיית מעמד הביניים שהוצגה כאן.

רינה פרנקל: ברגע שאנחנו מקלים על יוקר המחיה, אין ספק שרווחת התושבים - -

שולי מועלם-רפאלי: פרופסור בן-דוד, אפשר יהיה להגיד שכשיוקר המחיה יצטמצם, יהיה לאנשים הכנסה פנויה יותר לחינוך או לרווחה?

שולי מועלם-רפאלי: איך אתם רואים את העבודה המאוד אינטנסיבית, שנעשית בכל המשרדים הרלוונטיים, על הורדה של יוקר המחיה?

<דן בן-דוד: אני חושב שהצעדים האלה חשובים מאד.

<דן בן-דוד: אני הייתי נזהר אבל.

<דן בן-דוד: ..

<דן בן-דוד: אם אנחנו מדברים על בעיות השורש, בעיות העומק – כשאנחנו מדברים על בעיית פריון, זו בעיה תשתיתית.

<דן בן-דוד: הייתי מוסיף שיש עבודות תשתיתיות אבל כשאנחנו מסתכלים כאן על התשתית האנושית, אז רואים מה שרואים.

<דן בן-דוד: אם אנחנו מסתכלים על התשתית הפיזית, למשל, תשתית התחבורה או בכלל, השקעות הון בישראל, אם רוצים שיהיה לנו פריון, צריכים להשקיע בהון.

<דן בן-דוד: ההשקעות הון כאן הן מהנמוכות בעולם המערבי, אז מאיפה זה יבוא?

<דן בן-דוד: תשתית התחבורה כאן שפוגעת בפריון.

<דן בן-דוד: אז עובדים על זה אבל ההשקעה כאן היא בסדר גודל של הממוצע המערבי יחסית לתוצר.

<דן בן-דוד: אנחנו עם פי 2.5 כלי רכב על הכבישים לקילומטר, וחצי מהמכוניות לנפש.

<דן בן-דוד: כלומר, מישהו פשוט שכח לבנות כאן, וזה לא הכל הייטק.

<דן בן-דוד: אלה דברים שחשוב, הכסף הוא קריטי אבל השאלה על מה ואיך.

<דן בן-דוד: כלומר, לזרוק כסף על בעיה לא פותר שום דבר.

<דן בן-דוד: השאלה היא איך אנחנו ממקדים ומחליטים פה על עדיפויות לאומיות, שצוללות פנימה ונוגעות בדברים המרכזיים.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

איציק שמולי: יש לכם נתונים על השקעה של משרד הכלכלה בתשתיות בתעשייה?

איציק שמולי: אולי במקום שמשרד הכלכלה ישתתף בפסטיבל הריכוזיות והגברת התחרותיות, אולי משרד הכלכלה ישאל את עצמו האם ההשקעות שלו בתעשייה הישראלית בשנים האחרונות היו מספקות.

<מיכל פינק: תראה, כרגע מקרה "אינטל" למשל, מוכיח שבהחלט יש - -

<גדעון בן ישראל: אפשר להגיע לרשות דיבור?

שולי מועלם-רפאלי: כן.

שולי מועלם-רפאלי: יש סדר דוברים ואמרתי לך שאני אתן לך, אז ברשותך.

<מיכל פינק: - - אני רק אגמור את התשובה ממש בקצרה: משרד הכלכלה משקיע במחקר ופיתוח בתעשייה מיליארד וחצי שקל בשנה.

<מיכל פינק: התקציב הזה לא ירד בד בבד בהשקעה ביוקר המחיה - -

יעקב מרגי: את אומרת "לא ירד", באיזה שנים לא ירד?

יעקב מרגי: בעשור האחרון?

יעקב מרגי: אנחנו מדברים על עשור אבוד.

<מיכל פינק: נכון.

<מיכל פינק: - -

איציק שמולי: מיכל, אל תטעי את חברי הכנסת, הוא כן ירד, הוא בהחלט ירד.

<מיכל פינק: נכון, אני מסכימה, בענין השקעות הון בתעשייה הוא בהחלט ירד.

<מיכל פינק: אני מסכימה.

<מיכל פינק: אני פירשתי את השאלה כאמירה שאומרת: אתם בוחרים לעסוק ביוקר המחיה במקום לעסוק בתעשייה.

<מיכל פינק: אני חושבת שפה זה עיסוק יותר בירוקרטי-רגולטורי ופה זה עיסוק הון, וכמובן שייתר ההשקעות בתעשייה יהיו מבורכות, אם הן קיימות.

<מיכל פינק: - -

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה מיכל.

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת אילן גילאון.

אילן גילאון: תודה, גברתי.

אילן גילאון: קודם כל, אני גם רוצה להצטרף לברכות של חבר הכנסת איציק שמולי למכון.

אילן גילאון: פחות או יותר המכון זה מבקר המדינה לנושא מסוים, ובאמת מדי שנה אתם מביאים את הדוח הזה שהולך ומחמיר כל שנה אבל לא סתם אמרתי שאפשר לפתח אפליקציה שתיתן לך את התחזית הבאה כי הבעיה המרכזית זה לא הסימפטומים של המחלה.

אילן גילאון: מי רוצה להתעסק עם הדבר הזה?

אילן גילאון: זאת חלוקה שמקובלת במדינת ישראל הקפיטליסטית היום, שהולכת מדי שנה לפחות אחריות כוללת של המדינה לגבי אזרחיה, והבעיה המרכזית, גברתי, זה שאי אפשר לנהל מדינה בצורה של פילנטרופיה והתנדבות ועמותות.

אילן גילאון: זאת אומרת, המדינה פחות ופחות לוקחת אחריות.

אילן גילאון: יש כלים שלובים.

אילן גילאון: אני אחד מאלה שמאמין ברגולציות, בהתערבות.

אילן גילאון: אני חושב שיש מין מה שנקרא מחסום או ריצפה שאפשר לקבוע אותה ואנחנו, כמו בכל משק, משתמשים במסים ובתשלומי העברה, והכי חשוב – בתשתיות.

אילן גילאון: אתם מציינים גם בדוח שלכם עמדה מאד חשובה על ההפרש הגדול לעומת ה-OECD בין המסים העקיפים למסים הישירים, שזה רעה חולה.

אילן גילאון: זו מכה רצינית מאד.

אילן גילאון: את היוצרות האלה אפשר יהיה לשנות במידה רבה, לא במידה מוחלטת, על ידי התערבות מדי פעם.

אילן גילאון: אם אני צריך לתת דוגמה היום, כשאני רואה את הגירעון האקטוארי בנושא הפנסיות התקציביות, זה נושא שמדינה אחת לכמה זמן צריכה להתערב.

אילן גילאון: ומס ירושה צריך להיות אחד המסים שצריך להתערב כי אחרת באמת, כמוש אתה אומר פה, אין אפשרות בכלל מדור לדור ללכת ולצמצם את הפערים האלה אלא רק להעלות אותם.

אילן גילאון: נקודת המבט שלי היא לגמרי נקודה ערכית.

אילן גילאון: אני אומר אותה מתוך אותה קבוצה, אני לא אדם חרדי, אני חרדתי, מהקבוצה של החרדתיים.

אילן גילאון: אנשים שפוחדים על תעסוקתם, שרוצים ביטחון תעסוקתי, שרוצים חדוות יצירה שזה ביטחון תעסוקתי ויכולת להתפרנס כי הבעיה המרכזית היא יכולת הקניה ולא יוקר המחיה.

אילן גילאון: הבעיה המרכזית, בסופו של דבר, שהמקום הזה קובע, והוא צריך להתייחס למרכז "טאוב" בתשובה, מי מקבל ומי משלם.

אילן גילאון: כשאנחנו מקימים - - רק תגידי לי מתי לסיים כי אני יכול לדבר על זה שנים.

אילן גילאון: - - כשאנחנו מקימים ועדה שהיא ועדה למלחמה בעוני, היא הנותנת.

אילן גילאון: זה מסביר את הכל.

אילן גילאון: זה מסביר מה רמת המעורבות של מדינה.

אילן גילאון: אנחנו בורחים כל הזמן ל-OECD כשאנחנו נזם זהב באף חזיר ה-OECD.

אילן גילאון: כל דבר טוב במקום אחרון וכל דבר רע במקום ראשון.

אילן גילאון: זאת הבעיה המרכזית.

אילן גילאון: אני לפעמים מתגעגע למדינת ישראל בשנות ה-60 וה-50 שלה.

אילן גילאון: יכול להיות שאז רמת האחריות היתה יותר רחבה.

אילן גילאון: ולכן, הנתונים האלה יינתנו מדי שנה והם חשובים כדי לדעת איפה אנחנו נמצאים.

אילן גילאון: כאן צריך לקבל החלטות, וחבל שחברת הכנסת פרנקל לא נמצאת כאן, במגמות המז'וריות העיקריות .

אילן גילאון: אין שינוי בחלוקה שאומרת:

אילן גילאון: פחות מקבלים יותר ויותר מקבלים פחות.

אילן גילאון: זה לא משתנה.

אילן גילאון: וכל זמן שהמדינה לא תהיה בנויה על אוניברסאליות ועל חלוקה, בואו נפסיק להיות כל כך חברתיים.

אילן גילאון: נמאס לי מהדיבור החברתי הזה.

אילן גילאון: בואו נלך על חלוקה קצת יותר הוגנת שבתוכה, בביטוח הזה, ברצפה הזאת, כל אחד מאתנו, יש לו את המקום.

אילן גילאון: זאת החשיבות.

אילן גילאון: חבר'ה, אנחנו נמשים להגיש את הדוח הזה.

אילן גילאון: עד שלא יהיה שינוי פוליטי אמתי ולא יראה המכלול של התמונה – יש אנשים שאומרים לי: אני חברתי.

אילן גילאון: הם לא מבינים שלהיות חברתי זה מצד אחד עניין של צמיחה ומצד שני של חלוקה ומשאבים בתוך החברתיות הזאת, בתוך הצמיחה הזאת, זה תהליך מדיני.

אילן גילאון: הם לא מבינים את הדבר הזה.

אילן גילאון: לכן, מי שלא רואה את הדברים במכלול, יכול לדבר על חברתיות עד מחר בבוקר, וכל שנה יהיה ה"יארצייט" של העוני, כי פה עושים "יארצייטים" כל שנה.

אילן גילאון: זה אצל האשכנזים, לעניים, לנכים - -

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת גילאון, משפט סיום.

אילן גילאון: - - ביום שיהיה יום השנה לבנקאים, אני אדע שאנחנו עלינו על דרך המלך.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת לשעבר גדעון בן ישראל.

<גדעון בן ישראל: הממשלה והכנסת עומדים עכשיו בפני מבחן רציני מאד.

<גדעון בן ישראל: ישנו הדוח של שר הגמלאים, שיש שם כמה אלמנטים חשובים מאד.

<גדעון בן ישראל: הסתדרות הגמלאים נפגשה עם השר ויועציו כמה פעמים, והמבחן יהיה כשהם עכשיו יעלו את זה לדיון בממשלה, האם תהיה תמיכה בדבר הזה או שהקואליציה תחליט לא לקבל את זה.

<גדעון בן ישראל: אותו דבר לגבי דוח העוני.

<גדעון בן ישראל: דוח העוני עומד להתפרסם, אני לא יודע מתי, כל פעם זה נדחה אבל גם בדוח העוני יש כמה דברים לשיפור המצב.

<גדעון בן ישראל: לכן, עכשיו זה במבחן, עכשיו יהיו דיונים על התקציב של דוח העוני והדוח של שר הגמלאים.

<גדעון בן ישראל: האם הממשלה והכנסת יעמדו במבחן הזה או שימשיכו הלאה בכל מיני דיבורים פה שאין להם שום משמעות כי בסופו של דבר, העוני בקרב הזקנים ימשיך לגדול כל הזמן והאנשים האלה הרי עוד מעט לא יוכלו להתקיים בכלל, והברירה בין תרופה לבין פרוסה הולכת ומחמירה כל הזמן.

<גדעון בן ישראל: אז אני שואל, וזהו הענין - האם עכשיו יהיה דיון בעוד שבוע, שבועיים, שלושה, האם יהיה הדיון, מה יעשו בדיון הזה?

<גדעון בן ישראל: האם יהיה שינוי או לא יהיה שינוי?

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו מקווים שיהיה שינוי.

שולי מועלם-רפאלי: יש תכנית מופלאה של השר.

יעקב מרגי: לא יהיה שינוי.

שולי מועלם-רפאלי: משרד הרווחה, אחת מכן, בבקשה.

<פאני יוז: אני סגנית מנהלת השירות לזקן, וכמובן אני ארצה לדבר על הזקנים כי זה המנדט שלנו אבל לפני זה, אני חייבת לומר - -

שולי מועלם-רפאלי: אני חייבת לשאול, פאני: האם נכון, אחרי שמשרד הגמלאים וגדעון בן ישראל דיבר על הזקנים, שלא מישהו ייתן תמונה יותר כוללנית, איך משרד הרווחה רואה את הדברים?

יעקב מרגי: עוני ואי-שוויון.

<פאני יוז: אני יכולה לתת.

שולי מועלם-רפאלי: מצוין.

שולי מועלם-רפאלי: לא למקד על זקנים אלא ראייה יותר כוללנית במשרד הרווחה.

<פאני יוז: בהחלט כן.

<פאני יוז: אז ראשית, אני רוצה לומר כאחת שחיה בתוך עמי, החולה הרעה זה חוסר ההלימה בין ההכנסות לבין ההוצאות.

<פאני יוז: דבר שני, האם הממשלה שלנו מודעת לזה שכוחות טובים בעובדים עוזבים את הארץ למרות שהם מקבלים שכר, השכר לא יכול לממן את הוצאות המחיה.

<פאני יוז: זה בגדול.

<פאני יוז: - -

יעקב מרגי: זה נקרא הוצאה פנויה, לא קיימת.

שולי מועלם-רפאלי: זה ייפתר על ידי צמצום של יוקר המחיה, לפחות בחלקו.

<פאני יוז: - - זאת מציאות.

<פאני יוז: אני מכירה הרבה חבר'ה צעירים שלמדו באוניברסיטאות, שיש להם הכנסה מאד יפה ושכר הדירה לוקח להם את הכל.

<פאני יוז: בנושא של הדיור, לא נפתח עליו את הדיבור, גם על זה יש הרבה דיבורים ואין מעשים.

<פאני יוז: לגבי האוכלוסייה של הרווחה - מה שמשקף את העוני זו האוכלוסייה שמגיעה לרווחה.

<פאני יוז: כל שנה אנחנו במגמת עליה.

<פאני יוז: היום כל משפחה חמישית מופנית לרווחה.

<פאני יוז: הרבה מענים משרד הרווחה לא יכול לתת מעבר לפיתוח שירותים כאשר אנחנו לא אמונים על ההכנסות של האנשים, בין אם זה אנשים עובדים, ומגיעים אלינו אנשים עובדים, לאו דווקא אנשים עניים.

<פאני יוז: אם ניקח את הנושא של הזקנים העניים, שאני בכל זאת רוצה לתת נקודה שלא שמו עליה דגש: אם היום זקנים שחיים מקצבת זקנה עם השלמת הכנסה - -

שולי מועלם-רפאלי: תראי, יש לנו ארבע דקות לסוף הדיון.

שולי מועלם-רפאלי: אני מרגישה שכבר דיברו יותר מדי על הזקנים, ולא קיבלתי ממך איזו שהיא ראיה כוללנית של משרד הרווחה על הסיפור של העוני.

<פאני יוז: - - אז בנושא של העוני – אכן יש פה דוגמה מהוועדה של אלאלוף - -

שולי מועלם-רפאלי: עוד נדבר עליה, בעזרת השם, בהמשך.

<פאני יוז: - - אכן, המשרד מקצה משאבים לפיתוח שירותים, לתת מענים סוציאליים וגם חומריים למשפחות בעוני, למשפחות במצוקה בכל הגילאים.

<פאני יוז: פיתוח של מסגרות מוסדיות, פיתוח של מסגרות אחרות אבל אני חוזרת ואומרת - -

יעקב מרגי: לא מספיק.

<פאני יוז: - - זה לא מספיק וכן, אני לא חושבת שזאת הדרך הנכונה לפתח מדיניות רווחה במובן שיגדיל את מספרי העניים בכל הגילאים, ושמשרד הרווחה יטפל.

<פאני יוז: גם אם יהיו לנו - -

יעקב מרגי: את טעית.

יעקב מרגי: משרד הרווחה משקף את תוצאות המדיניות.

אילן גילאון: משרד הרווחה הוא הפרמדיק של המדינה.

אילן גילאון: משרד הרווחה יכול לפתור את הבעיה הזאת?

<פאני יוז: הוא לא צריך לפתור את הבעיה.

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת עפו אגבאריה ואחר כך, אנחנו סוגרים את הדיון.

שולי מועלם-רפאלי: שלום ליושב ראש הוועדה, מי שלא מכיר, חבר הכנסת חיים כץ.

חיים כץ: את יושבת הראש.

עפו אגבאריה: לצערי הרב, על הדוח הזה כבר שמעתי מספר פעמים.

עפו אגבאריה: במשך השנים, כל פעם הדגישו את המצב, מצב העוני ומצב הרווחה הירוד בכמה מגזרים: הערבים וגם החרדים וגם הקשישים או הזקנים במדינת ישראל.

עפו אגבאריה: לצערי הרב, אנחנו כבר מלפני יותר מ-20 שנה שמענו את נשיא המדינה ואת ראש הממשלה, וכולם אומרים את הדברים האלה אבל תכלס, בתכניות, אנחנו שומעים על תכניות טובות אבל אני לא רואה כמעט שום דבר שזז בשטח.

עפו אגבאריה: האנשים, אותם עניים, נשארו אותם עניים.

עפו אגבאריה: אני מדבר במיוחד על המגזר הערבי.

עפו אגבאריה: אנחנו לא רואים שהתפתחו אזורי תעשיה, תעסוקה לאנשים, נגישות לתעסוקה.

עפו אגבאריה: כל הדברים נשארו בגדר תיאוריה, ורק אנחנו רואים שמצב העוני הולך וגדל.

עפו אגבאריה: אנחנו גם רואים היום תופעה שלפני 20,30 שנה לא היתה במגזר הערבי, שיש הרבה אנשים שאין להם דיור ומשכירים דירות.

עפו אגבאריה: עדין כל הענין החברתי והמחאה שהיתה, וההנחות בדיור, זה לא הגיע למגזר הערבי ולא יגיעו בזמן הקרוב.

עפו אגבאריה: מעניין מה עם כל התכניות האלה של הממשלה.

עפו אגבאריה: אני מצר על זה ששר הרווחה איננו פה או לפחות מנכ"ל משרד הרווחה, שישמע את הדברים האלה ושבאמת, לא רק שיהיה כתוב שאנחנו נעשה ונעשה ונעשה, כי תכניות, בסופו של דבר, שום דבר לא יתקבל.

עפו אגבאריה: אני זוכר את התכנית, כאשר פעם רבין, המנוח, הבטיח ארבעה מיליארד שקל למגזר הערבי.

עפו אגבאריה: עד היום זה לא הגיע.

עפו אגבאריה: אני גם שומע פה שיש איזה מיליארד ומשהו למגזר הערבי, גם זה לא יגיע.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו מקווים שכן.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו מקווים שהשרים שבונים תכניות יעמדו בתכניות האלה.

עפו אגבאריה: - - התכנית נשארת על הנייר, וזה חבל מאד.

עפו אגבאריה: כשאנחנו מדברים על אבטלה, אין נגישות לעבודה לאנשים האלה חוץ מלעבוד בבניין ולבוא מהגליל למרכז הארץ.

עפו אגבאריה: אני חושב שהגיע הזמן שהאפליה הזאת, בצורה הבוטה הזאת תיגמר ולא רק בתכניות שכתובות על ניירות שאחר כך לא מתממשות.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: אני חייבת להתנצל בפני שני משרדים שהייתי שמחה לשמוע אותם, משרד האוצר, כמובן, ומשרד החינוך.

שולי מועלם-רפאלי: אני מניחה שאנחנו ניפגש פה שוב בעקבות ועדת אלאלוף לפחות לעוד מספר דיונים בנושא הזה.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לסכם ולפתוח בתודות למכון "טאוב", על עבודה אינטנסיבית שמנסה באמת לשקף באופן אמתי את המציאות החברתית-הכלכלית במדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שהחשיבות של קיומם של מכונים רבים היא לא רק למי שעושה בזה אלא גם - -

יעקב מרגי: חסר לי בדוח המלצות, המלצות לממשלה - -

שולי מועלם-רפאלי: רגע, בדיוק.

שולי מועלם-רפאלי: - - אלא היא בעיקר בשביל השרים, בשביל חברי הכנסת, בשביל קובעי המדיניות בכל המשרדים הרלוונטיים.

שולי מועלם-רפאלי: הוועדה קוראת לממשלה לקבוע מדיניות חברתית-כלכלית, שבה יהיו יעדים ומטרות לטווחים ארוכים ולטווחים בינוניים, עם יעדים שיצמצמו את אי-השוויון ויפחיתו את העוני בחברה הישראלית.

שולי מועלם-רפאלי: יצמצמו את הפערים בחינוך.

שולי מועלם-רפאלי: הכל מתחיל בחינוך.

שולי מועלם-רפאלי: הכל חינוך, שאמר חברנו, זה לא סיסמה ריקה.

שולי מועלם-רפאלי: הכל חינוך.

שולי מועלם-רפאלי: משם אנחנו נתחיל ולשם, בעזרת השם, אני מקווה שגם נלך.

שולי מועלם-רפאלי: יחד עם זה, יש חובה להגדיל את הפריון בעבודה, לפנות יותר הכנסה של משקי הבית ממסים ודברים אחרים להוצאות, ואני מקווה מאד ומתפללת שתקציב 2015 ישקף את השינוי הזה, שכולנו מקווים שמדינת ישראל תחתור אליו, של שינוי בתפיסות כלכליות-חברתיות-חינוכיות לטובת כל חלקי החברה הישראלית.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.