ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 189, 2014-05-19 11:00

עמרם מצנע: בוקר טוב.

עמרם מצנע: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.

עמרם מצנע: נושא הדיון שלנו הוא מחשוב ותקשוב במוסדות החינוך – נושא שמלווה אותנו שנים ארוכות מאז המצאת המחשב ומאז כניסתו למערכת החינוך.

עמרם מצנע: חשבתי שנכון לעשות דיון כזה גם כדי לעשות קצת סדר בנושאים השונים וגם כדי לשמוע את משרד החינוך שבהנהגה הנוכחית משנה איזשהו כיוון.

עמרם מצנע: ללמוד על השינוי, על הכיוון ועל העשייה.

עמרם מצנע: גם לשמוע את הגורמים המתערבים החיצוניים שמלווים את מערכת החינוך הרבה שנים.

עמרם מצנע: אני למדתי דבר פשוט עוד כשהייתי בזמנו בתפקיד עוזר ראש אג"ם בצבא, שמערכות חדשות ותפיסות עולם שבאות עם מערכות חדשות, בדרך כלל ההטמעה שלהם הולכת מלמטה למעלה; מתחילה לאט-לאט להתפשט ולהתרחב, ואז בא התור והחלק של הרגולטור כדי לעשות סדר במערכות וכדי להעלות את כולם למכנה משותף, שפה משותפת, פרוטוקול משותף – נושאים שמתאימים מאוד לתחום הזה.

עמרם מצנע: אני מזכיר את זה כי גם בצבא הגדול שלנו המערכות התחילו מלמטה למעלה.

עמרם מצנע: כל חיל וכל זרוע עשו מה שעשו, ואז מהר מאוד אתה מגלה שאף אחד לא יכול לדבר זה עם זה; וכמובן, קצב השינויים גם התוכניים וגם החומריים הוא כזה גדול שאף אחד גם לא יכול לעמוד בקצב הזה כדי ליצור את אותו מכנה משותף.

עמרם מצנע: כהכנה שלי לדיון הזה גם עשיתי ביקור במשרד החינוך.

עמרם מצנע: נפגשתי עם הצוות של עופר רימון במשרדם כדי לשמוע ולהבין קצת יותר לעומק את הכיוונים; גם ביקורים בחלק מבתי הספר וגם היכרות שיש לי באופן אישי עם חלק מהמערכות המתערבות, כמו "סיסמה לכל תלמיד", כמו מחשב לכל מורה, כמו "עת הדעת" ותכניות נוספות שאני לא תמיד מכיר.

עמרם מצנע: כשאתה מסתובב בבתי-הספר אתה רואה שמגוון האפשרויות וההזדמנויות שעומדות בפני מנהלי בתי הספר, והעובדה שמשרד החינוך נתן חופש פעולה די גדול בסופו של דבר הביאו לברכה גדולה ביכולת הזאת לרתום את מערכות המחשוב והתקשוב לטובת מערך בית הספר.

עמרם מצנע: חשוב לי להדגיש כמו בכל פעם שעוסקים בנושא המחשוב שאם היו שואלים אותי, מה עדיף על מה – שחור-לבן, לא הכול מאותו סוג – האם כיתה מתוקשבת עם לוח חכם ועם ברקו ומחשבים לכולם לעומת מורה או מורה הכי טובים בעולם בכיתה, אז התשובה, לפי החיוכים שלכם היא ברורה.

עמרם מצנע: אבל אנחנו כמובן מדברים על מערכת מתקדמת.

עמרם מצנע: אחת ההפתעות החיוביות מאוד שהיו לי כשנכנסתי מדי פעם לכיתות שהיו מתוקשבות ומורה טובה בכיתה זה הריכוז והקשב של הילדים.

עמרם מצנע: צלצול להפסקה לא שמעו בכלל.

עמרם מצנע: ונדמה לי שזה מה שאנחנו רוצים – ריכוז וקשב.

עמרם מצנע: כי אנחנו יודעים שאמרו פעם שמאחר שקולטים רק 10% ממה שאומרים צריך לחזור על כל דבר עשר פעמים.

עמרם מצנע: אתה רואה ילדים קשובים, מרוכזים, ממוקדים, משתתפים, ולו רק בגלל זה שווה כל המאמץ הזה.

עמרם מצנע: עד כאן הפתיחה שלי.

עמרם מצנע: אני אבקש ממשרד החינוך להציג את המצגת שלו.

עמרם מצנע: לאחר מכן נשמע את הגורמים המתערבים השונים.

עמרם מצנע: מי שירצה להשתתף בדיון יוכל להשתתף.

עמרם מצנע: אנחנו נסיים את הדיון לא יאוחר מהשעה 13:00.

עמרם מצנע: הצטרף אלינו חבר הכנסת מוחמד ברכה.

עמרם מצנע: יש תור גדול של חברי כנסת בכניסה?

מוחמד ברכה: לא, ממש לא.

עמרם מצנע: עופר, בבקשה.

<עופר רימון: תודה רבה.

<עופר רימון: אירחנו לפני כשבועיים את חבר הכנסת עמרם מצנע, והצגנו לו את התכנית.

<עופר רימון: מאוד התרגשנו.

<עופר רימון: פעם ראשונה שיושב-ראש ועדת החינוך מגיע אלינו למשרד ליחידה, לא לפגישה עם מנכ"ל או עם שר.

<עופר רימון: המשכנו משם לביקור בבית-ספר.

<עופר רימון: זה היה לפני יום העצמאות ויום הזיכרון, והתלמידים הציגו לפני עמרם מצנע את ההיערכות שלהם לטקס.

<עופר רימון: לשמוע שם את עמרם מדבר עם התלמידים, וכשהם שרים את השיר של אהוד מנור על אחיו יהודה, והוא מדבר על מישהו שהוא מכיר זאת הייתה התרגשות לתלמידים.

<עופר רימון: ושוב, אני מתחבר למה שאמרת שאם אתה שואל מה יותר חשוב – המורה או הטכנולוגיה – אין כאן שאלה בכלל.

<עופר רימון: אנחנו נציג כאן את התפיסה החדשה שלנו לגבי התקשוב.

<עופר רימון: אנחנו כל הזמן משתדלים לעדכן את עצמנו בעקבות השינויים בטכנולוגיה בעולם בכלל.

<עופר רימון: כשיצאנו לתכנית התקשוב הקודמת סמרטפונים עדיין לא היו שכיחים כל-כך, טבלטים לא היו שכיחים.

<עופר רימון: אנחנו לא קולטים מה קרה כאן תוך 4-3 שנים.

<עופר רימון: אנחנו כל הזמן צריכים להתאים את עצמנו.

<עופר רימון: אני רק מבקש כחלק מההצגה שלי – יושבים כאן שותפים שאנחנו הולכים איתם דרך ארוכה ביחד, ולכל אחד יש חוזקות ויכולות בתחום מסוים ולפעמים בכמה תחומים.

<עופר רימון: מה שמעניין אותנו היום זה גם לקבל ביקורת על התכנית שלנו, כי אנחנו חושבים שיש הרבה מאוד ידע בקרב כל אחד מהאנשים שיושבים פה – ואנחנו מאוד מעריכים את הידע שנצבר אצל כל אחד מהגופים; אבל גם אנחנו רוצים לשמוע מכל אחד מהגופים איפה הוא רואה את עצמו מתחבר, ואיך הוא רואה עצמו מחזק את התכנית הלאומית.

<עופר רימון: כשאנחנו מדברים על תקשוב מוסדות חינוך, כשאני חושב על בית-ספר אז אנחנו חושבים על שני אלמנטים: האלמנט האחד מדבר על פיתוח אוריינות דיגיטלית גם של התלמידים ושל המורים; החלק השני – הפיכת בית-ספר לארגון שמתנהל בצורה מתוקשבת שזה יותר בכיוונים האדמיניסטרטיביים יותר.

<עופר רימון: כשאנחנו מדברים על אוריינות דיגיטלית אנחנו שמנו את הדגשים החשובים ביותר שלנו בעניין הספרים הדיגיטליים; הוראה, למידה והערכה מתוקשבת, למידה שיתופית, חינוך לאינטרנט בטוח, שימוש בכלים פתוחים – הכול בדגש על למידה משמעותית ופיתוח מיומנויות מאה ה-21, לפי סטנדרטים בינלאומיים שאחד המגדלורים שלנו הוא המסגרת החדשה של PISA 2015; הפיכת בית ספר לארגון מתוקשב, הניהול המתוקשב, תכנות לניהול פדגוגי ואתר בית-ספרי.

<עופר רימון: כשאנחנו מדברים על נושא של האוריינות הדיגיטלית לשנה הבאה אנחנו שמים פוקוס על הספר הדיגיטלי.

<עופר רימון: נעשה הרבה מאוד מאמצים להחדיר עוד ועוד ספרים דיגיטליים לבתי-הספר.

<עופר רימון: זה ברור לנו שזה הכיוון הבא.

<עופר רימון: אבל הספר הדיגיטלי לא נמצא לבד.

<עופר רימון: עליו אנחנו מלבישים שכבות, וכשאנחנו מדברים על הלבשת שכבות פורטל התוכן הלאומי שהולך ומתרחב, הולך ותופס נפח הופך להיות מרכז.

<עופר רימון: יש היום כ-7,300 יחידות תוכן א-סינכרוניות בשיעורים מתוקשבים בפורטל התוכן.

<עופר רימון: לדוגמה, בחינוך לשוני לכיתה ה', אז חלק מהיוצרים שיושבים כאן הם "אלנט" – שלא נמצאים כאן, אבל גוף כמו בית הספר הבינלאומי להוראת השואה של "יד ושם"; אתם תראו את הטלוויזיה החינוכית; ואם תפתחו "מדע וטכנולוגיה לכיתה ו'" אז תראו ספקים חדשים שלא ראינו אותם קודם כמו המוזיאון למדע בירושלים, מוזיאון ישראל וגופים אחרים.

<עופר רימון: זה הרצון שלנו לפתח פורטל לאומי שיהיו בו כ-100,000 ויותר שיעורים מתוקשבים א-סינכרוניים נגישים למורים.

<עופר רימון: חלק נוסף שנשלב בשנה הבאה זה שיעורים והרצאות סינכרוניות.

<עופר רימון: אנחנו ניתן לבתי-ספר מערכת שעות שבתי-ספר יוכלו און-ליין לצרוך הרצאות, וכמובן, ההרצאות האלה יהפכו אחר-כך לחלק ממאגר ה-V.O.Dוהשיעורים הא-סינכרוניים שאנחנו מעמידים לבתי-הספר.

<עופר רימון: תוכנה לניהול פדגוגי – כל ניהול הציונים – אנחנו מכירים את זה; ואתה בית-ספרי שנמשיך להקפיד שיהיה הלב שמסכם את העשייה בבית-ספר ומייצר את הקשר בין בית-הספר לבין הבית.

<עופר רימון: הגישה החדשה שלנו היא שבשל ההתפתחות המהירה, השינויים ואורך החיים הקצר יחסית של התקני קצה ומספר התלמידים משרד החינוך צריך להתמקד בתוכן ובתוכנה ולא בציוד עצמו.

<עופר רימון: באמצעות מחשוב ענן אנחנו יכולים לשבור את החומות ולהציע פעילות חינוכית בכל זמן ובכל מקום.

<עופר רימון: תפקיד משרד החינוך לייצר את התשתית שתהווה קרקע פורייה לכניסתם של התקני קצה לבתי-ספר תוך ניצול יתרון לגודל והורדת עלויות מבתי-הספר.

<עופר רימון: איך אנחנו רואים את התפיסה הזאת?

<עופר רימון: אנחנו רואים את הענן החינוכי שהולך ונבנה: אנחנו מנגישים ספרי לימוד דיגיטליים, שיעורים א-סינכרוניים, כלים פתוחים, כלי ניהול בית-ספרי לבתי-הספר.

<עופר רימון: דואגים לאינטרנט בפס רחב, סיבים אופטיים לכל בית-ספר, מערך של תמיכה והטמעה גם פדגוגי וגם טכני ומערכת בקרה.

<עופר רימון: זה התרשים, זאת הסקיצה.

<עופר רימון: אנחנו היינו רוצים לראות מצב שבתי ספר יכולים לרכוש שירותים שהם צריכים; חופש בחירה, בקרה על רמת איכות השימוש ורמתו; השתתפות רשות.

<עופר רימון: מה ישתנה בשנה הבאה?

<עופר רימון: בשנה הבאה תהיה התמקדות בגישת תקשוב ענן בתוכן ובתוכנה; דגש על שימוש בטכנולוגיה לפיתוח למידה משמעותית.

<עופר רימון: פעם ראשונה המשרד מתיר באופן רשמי אפשרות להוראה באמצעות התקני קצה אישיים – B.Y.O.D – Bring Your Own Device.

<עופר רימון: כל תלמיד יכול להגיע עם מכשיר הקצה שלו לבית-ספר.

<עופר רימון: זאת הפעם הראשונה שאנחנו מתירים את זה.

<עופר רימון: אתם יודעים שכל התקינה שלנו על ספרים דיגיטליים – והיו לנו הרבה מאבקים בעניין הזה – הייתה להבטיח ספרים דיגיטליים שיעבדו על כל התקן; כי רצינו להגיע לנקודה הזאת של bring your own device כי ממה שאנחנו לומדים מהעולם זה הדבר הבא, לשם זה הולך.

<עופר רימון: אני לא נכנס לשאלה האם זה צריך להיות מכשיר אחיד או כל אחד יכול להביא מחשבים שונים.

<עופר רימון: יש גישות לכאן ולכאן.

<עופר רימון: אני מאוד פלורליסטי בעניין הזה.

<עופר רימון: יש כאן גם שאלות מאוד מעניינות – האם אנחנו יכולים לקרוא לסמרטפון התקן קצה?

<עופר רימון: יש טענות נגד, ויש טענות בעד.

<עופר רימון: אני סבור שהעולם ילך לשם, בסוף הכול יהיה על הסמרטפונים.

<עופר רימון: אנחנו רואים שהמחשבים והטבלטים הולכים וקטנים, והסמטרפונים הולכים וגדלים.

<עופר רימון: כנראה, הם ייפגשו באמצע.

<עופר רימון: מהחוויה האישית שלי, הילד שלי שיש לו גם מחשב נייד, גם אייפד וגם סמרטפון כל היום נמצא בסמרטפון.

<עופר רימון: כנראה, יש דברים שיהיה מאוד קשה להילחם בהם, אבל עדיין זאת שאלה.

<עופר רימון: הוספנו מרכז לתמיכה פדגוגית מרחוק.

<עופר רימון: בתפקיד שלי היום גם כמנמ"ר של המשרד החיבור בין מנהל, מדע וטכנולוגיה למנהל תקשוב מאפשר לנו היום לקחת את כל המנהלת של המנב"ס, שזה מוקד מאוד גדול של 100-60 טלפוניסטים ואנשים שיכולים לעבוד בצ'ט און-ליין עם בתי הספר.

<עופר רימון: אנחנו מעמידים את היום לטובת התכנית ומחברים בין מערכות במשרד.

<עופר רימון: החיבורים האלה גם מאפשרים לנו לבנות את הענן החינוכי.

<עופר רימון: הענן החינוכי כבר עלה לאוויר עדיין בלי מערכת מרקטינג, ותוך שנה תהיה לו גם מערכת מרקטינג.

<עופר רימון: זאת אומרת משהו כמו itunes.

מוחמד ברכה: איפה הוא נמצא בינתיים?

<עופר רימון: הוא נמצא בלי מערכת מרקטינג.

מוחמד ברכה: איך הנגישות אליו?

<עופר רימון: אתה יכול להיכנס, לצרוב תכנים של שיעורים א-סינכרוניים, אתה יכול לרכוש תכנים סינכרוניים, אבל אתה לא עובד כאן עם מערכת מרקטינג ובילינג שיכולה לנהל את השימוש של המשתמשים.

<עופר רימון: אנחנו עדיין מפתחים את המערכות האלה.

<עופר רימון: כל בתי הספר שבתכנית התקשוב מקבלים עדיפות להיכנס לתכנית החדשה, אבל לעומת העבר הם צריכים לבחור להיכנס לתכנית.

מוחמד ברכה: זה עדיין לא ענן.

<עופר רימון: ברשותך, אם אני יכול להציג את התכנית.

מוחמד ברכה: אני לא מפריע לך, אני מנסה להבין.

מוחמד ברכה: אני לא מומחה גדול, אבל יש לי מושג קטן במה שאתה אומר.

<עופר רימון: אני רק אמרתי שהעמדנו ענן חינוכי לרשות בתי-הספר שיושב על חוות ושרתים של חברה שזכתה במכרז של משרד החינוך.

<עופר רימון: זה מה שאנחנו קוראים לו "חוות הדעת הענן החינוכי".

<עופר רימון: עליו יש אוסף של שירותים שבתי ספר יכולים לצרוך: ספרים דיגיטליים, שיעורים א-סינכרוניים, שיעורים סינכרוניים, מערכות ניהול בית ספריות וכו'.

<עופר רימון: המערכת הזאת עדיין לא מנוהלת עם מערכת מרקטינג.

<עופר רימון: את מערכת המרקטינג אנחנו מפתחים, ותוך שנה זה יחובר למערכת לקראת שנת הלימודים לא הקרובה, אלא הבאה אחריה, לפי תכנית העבודה שלנו.

<עופר רימון: כל בתי הספר שבתכנית התקשוב היום יקבלו עדיפות להיכנס לתכנית, ועוד 400 בתי-ספר יוכלו להיכנס פנימה.

<עופר רימון: אנחנו מעמידים חבילות תמיכה לבתי-ספר.

<עופר רימון: חבילת התמיכה מחולקת לחבילת בסיס ולחבילה מתקדמת.

<עופר רימון: חבילת הבסיס כוללת אינטרנט בפס רחב סיב אופטי שיכול להבטיח תעבורה און-ליין של שיעורים סינכרוניים בלי מערכת אינטרנט.

<עופר רימון: יש כאלה שמרימים גבה לגבי הסטנדרט של הקווים ששמנו.

<עופר רימון: דיברנו על קווי IPVPN50/10 לדגם בסיסי ו-IPVPN200/30 ל-Bring your own device.

<עופר רימון: זה נראה קצת אוטוסטרדות, ואולי קצת מעבר למה שצריך, אבל אנחנו מעדיפים להיות שם; כי אם התחלנו את תכנית התקשוב בקווי IPVPN4/2, 6/3 אז תוך שלוש שנים אנחנו מדברים על 50/3, 50/10, 200/30 – זה פשוט לא ייאמן.

<עופר רימון: תוכן דיגיטלי – אנחנו מדברים כבר היום על 155 ספרים דיגיטליים מאושרים.

<עופר רימון: אנחנו מאמינים שעד פתיחת שנת הלימודים הבאה יהיו כבר כ-400 ספרים מאושרים.

<עופר רימון: יש ארבעה ספקים שכבר קיבלו תו תקן, זאת אומרת שהם לא צריכים אישור על ספר חדש שהם מקבלים אוטומטית – שניים יושבים כאן אתנו.

<עופר רימון: על 45 ספרים יש למשרד זכויות שימוש שהונגשו חינם.

<עופר רימון: אנחנו בתהליכי סיום של מכרז להנגשת זכויות שימוש.

<עופר רימון: עם סיום התהליכים אני מקווה שנוכל להגיע להבנות עם ההוצאות לאור כדי להנגיש עוד ספרים דיגיטליים חינם.

<עופר רימון: אנחנו פותחים את חבילת התוכן שלנו שבעבר בתי-ספר יכלו לרכוש איתה רק שיעורים א-סינכרוניים.

<עופר רימון: אנחנו נאפשר דרך חבילת התוכן לרכוש גם ספרים דיגיטליים.

<עופר רימון: הראינו את פורטל התוכן שיש שם כבר 7,000 פריטים עם הרבה מאוד שחקנים חדשים שנכנסו.

<עופר רימון: אנחנו הולכים לפתוח קורסים אינטראקטיביים און-ליין; מאגר שיעורי V.O.D – כבר סיימנו את הצילומים של 100 שיעורים ועוד 100 נמצאים בצילומים.

<עופר רימון: אלה סרטים שמורים יציגו איך הם מלמדים בכיתה; פיתוח מערכי שיעור מתוקשבים בספרייה הלאומית – אנחנו מאפשרים למורים לבוא לעבוד שם.

<עופר רימון: אנחנו משלמים להם על פריטים של הספרייה הלאומית; אנחנו לקראת יציאת קול קורא לפתיחת השתלמויות למורים לפיתוח תוכן שמורים מצטיינים יקבלו שם שעות שבועיות מהמשרד לבוא ולפתח.

<עופר רימון: זה חידוש; אחד הדברים הגדולים שהצלחנו להגיע אליו הוא שאנחנו עומדים לתת שלושה מענקים לעשרה מורים שכל אחד יקבל 30,000 שקל עבור פיתוח יחידת הוראה מתוקשבת מיוחדת שהמורים עשו בה שימוש יוצא דופן.

<עופר רימון: עוד עשרה – 15,000שקלים ועוד עשרה – 5,000 שקלים.

<עופר רימון: מערך תמיכה טכנית שנעמיד בבתי-ספר – בבתי ספר שיש בו Bring your own device יהיה גם טכנאי; שאר בתי הספר יקבלו תמיכה רק מרחוק עם התחייבות של פתרון בעיות תוך 24 שעות; מענק עידוד חד-פעמי הוא רק לאלה שעוברים ל-Bring your own device – 100,000 שקל לבית ספר לממן עלות למכשירי קצה לאלה שידם אינה משגת; גמול רכז תקשוב לכל בית ספר ותמיכה פדגוגית שהיא גם מרחוק וגם מדריכים שמגיעים לבית-ספר.

<עופר רימון: בפועל אנחנו מציעים שלוש חבילות לפי גודל בית-ספר – קטן, בינוני, גדול; מימון דיפרנציאלי של הרשות שנע מ-10-1 – 5% לכל מדד של רשות.

<עופר רימון: כלומר רשות עם מדד חברתי-כלכלי 1 – 5% השתתפות; הרשויות החזקות ביותר – 50% השתתפות; תנאי הסף לקיום תשתיות הוא שלפחות שליש מהכיתות הן מתוקשבות.

<עופר רימון: כרגע אנחנו הוצאנו קול קורא לכל בתי הספר שמפנה אל הענן החינוכי, ובענן החינוכי הוא יכול לקבל את כל ההסברים שהם רוצים, כולל קטלוג של הספרים הדיגיטליים.

<עופר רימון: בתי הספר שנכנסים לתכנית מגישים את הבקשות בצורה מקוונת.

<עופר רימון: הוא ממלא את הפרטים – כמה מחשבים יש בבית-הספר וכדומה, אבל הוא צריך למלא תכנית עבודה: בתכנית העבודה אתה צריך להגיד כמה ספרים דיגיטליים יש בבית-הספר וכמה אתה מתחייב שיהיו בשנה הבאה; כמה מורים משלמים תקשוב בהוראה – כמה יהיו בשנה הבאה; כמה מורים עושים למידה שיתופית עם בתי-ספר במדינות אחרות – כמה יהיה בשנה הבאה.

<עופר רימון: כלומר מקבלים תקציב, ואתה מתחייב גם לתכנית עבודה.

<עופר רימון: הכול צריך בסוף להסביר איך זה הולך להתכתב עם פיתוח למידה משמעותית, עם 30% השיעורים שהשר והמנכ"לית הגדירו שיהיו לבחירת מנהל בית-ספר.

<עופר רימון: דרך אגב, אנחנו מצפים שהרבה מאוד מפיתוח התוכן יהיה בתוך 30% האלה שיש הגמישות למנהל להחליט על התכנים ועל הנושאים שיילמדו בבתי-הספר.

<עופר רימון: חוץ מה-timetable אני חייב להגיד שגם אנחנו היינו מופתעים שאחרי שבועיים שהכול קורה באוויר עד יום רביעי שעבר קיבלנו כבר למעלה מ-900 בקשות – 248 בדגם מתקדם.

<עופר רימון: הדיווח שקיבלתי השבוע כשעוד לא הגענו לסוף שבוע הוא שיש כבר כ-1,200 בתי-ספר שהגישו בקשות.

<עופר רימון: אנחנו לא עומדים במסה של הבקשות שאנחנו מקבלים.

<עופר רימון: כמובן, חובת ההוכחה היא על כולנו.

<עופר רימון: אנחנו בתכנית חדשה - -

עמרם מצנע: אתה יכול להגיד לנו באופן כללי להגיד איך מתחלקים בתי הספר שנענו, לפי פריפריה, מעמד סוציו-אקונומי נמוך, המגזר הערבי?

<עופר רימון: זה בהתהוות, ואין לי עדיין הפילוח.

<עופר רימון: אני אעביר לך במייל אחרי הישיבה הזאת.

<עופר רימון: אבל אנחנו, כמובן, נדאג לקבוע את תנאי הסף כדי שיהיה ייצוג הולם לכל המגזרים.

<עופר רימון: אני כבר יכול להגיד לך היום שהשר מודע לכך שכמות הבקשות תהיה גבוהה מהתקציב שעומד לרשותנו.

<עופר רימון: אנחנו נערכים לעניין הזה - -

<דדי צוקר: תפרסמו את רשימת בתי הספר?

<עופר רימון: - - לא ציפינו שכל-כך הרבה בתי-ספר יקפצו למים ויבקשו לאמץ את החבילה של Bring your own device.

<עופר רימון: לא חשבנו שהם בשלים.

<עופר רימון: אמרנו שמנהל ייזהר.

<עופר רימון: הרי Bring your own device זה הדבר הבא, לשם אנחנו צריכים ללכת.

<עופר רימון: לכן זה מרגש אותנו שבתי-הספר מרגישים בשלים, ומנהל בית-ספר אומר שהוא רוצה להיות שם.

<עופר רימון: אתם יודעים איזו מורכבות זאת.

<עופר רימון: היום בבית-ספר יסודי כל שכבת כיתות ה'-ו' מגיעים עם טבלטים או כל אחד מגיע עם המחשב שלו או כל שכבות ז'-ט'.

<עופר רימון: מנהלי בתי ספר מוכנים לקפוץ למים.

<עופר רימון: זאת הזדמנות חד-פעמית לעשות קפיצת מדרגה ולא לחכות עכשיו שנתיים לעשות את הצעד הזה ושנתיים את הצעד הבא, אלא לקפוץ ישר למקום שאליו העולם הולך.

<עופר רימון: משרד החינוך לא קונה את המחשבים – הילדים מגיעים עם התקני הקצה, ואנחנו נותנים לאלה שידם אינם משגת; אנחנו מתעסקים בתוכן ובתוכנה, ענן חינוכי.

<עופר רימון: בגדול לשם אנחנו צריכים ללכת, אבל האתגר הוא מאוד גדול כי אנחנו יכולים להיות גם בשנה הבאה במצב שפתאום מוצאים שבית הספר לא ערוך מספיק עדיין, דברים לא יעבדו.

<עופר רימון: אני בלחץ כמדינה כשאני רואה את העניין הזה.

<עופר רימון: יש כאן גם שאלות של קרינה – הרבה דברים.

<עופר רימון: לכן בעת הזאת אנחנו צריכים את השותפות של כל השותפים.

<עופר רימון: אם פעם חילקנו מחשבים למורים אז היום לקרן "אתנה" יש תפקיד מיוחד כי אנחנו לא נמצאים בנקודה הזאת.

<עופר רימון: כל אחד צריך עכשיו לחשוב איך הוא יכול להתחבר לתכנית כי בסופו של דבר אם בשנת הלימודים הבאה נצליח להגיע למצב שיש לנו מספר גדול של בתי-ספר שעברו ל-Bring your own device, ואנחנו יודעים לתת להם תוכן משמעותי ולחבר את המורים ולהפוך אותם לפרו-אקטיביים, שהם מעלים חומרים ומשתפים מורים אחרים בעשייה שלהם אנחנו יכולים לעשות כאן קפיצת מדרגה גדולה.

<עופר רימון: תודה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: נתחיל במט"ח.

עמרם מצנע: גילה, בבקשה.

<גילה בן הר: ראשית, ברכות.

<גילה בן הר: עשו פה צעד בלתי רגיל מבחינת המשרד.

<גילה בן הר: ברכות, עופר.

<גילה בן הר: מאמירה שיהיה מחשב כזה וכזה בתקן כזה וכזה עד האמירה שכל אחד יביא את מוצר הקצה שלו כולנו זאת הליכה מאוד משמעותית.

<גילה בן הר: כל בית-ספר או כל רשות יוכלו לבחור, וזה גם אומר מה המשמעות – האם בית-ספר או הרשות או המדינה עושה ביטוח על המחשבים או להורים יש פה אחריות.

<גילה בן הר: יש כאן הרבה מאוד אמירות מעבר לאמירה להביא את המחשב האישי כי זה פותר פתאום אחריות שהייתה על רשויות או על מדינה.

<גילה בן הר: אז בחלק הזה – ברכות.

<עופר רימון: גם אין לנו תשובות לכל השאלות.

<גילה בן הר: לאף אחד מאתנו גם עכשיו לא יודע את התשובות.

עמרם מצנע: אני שמח לשמוע.

עמרם מצנע: כי אלה שחשבו שיש להם תשובות לכל השאלות ראינו לאן הם הגיעו.

<גילה בן הר: אני גם אומר כהתייחסות שכולנו משתמשים במכשיר הקצה הזה, אבל בסוף כשאנחנו צריכים לעבוד אנחנו רוצים איזשהו מכשיר שאנחנו יכולים לעבוד אתו.

<גילה בן הר: אז יש החלק של תקשורת, ויש חלק של עבודה.

<גילה בן הר: שאלות שאנחנו שואלים תמיד הן האם אותו מכשיר קצה יאפשר לעבוד עם אותן מיומנויות של אקסל ועבודה עם מסמכים.

<גילה בן הר: הבחינות הבינלאומיות דורשות היום מיומנויות עומק מאותם ילדים, וזה כבר יקרה ב-PISA 2015, ואנחנו כבר עוקבים אחר PISA 2018, מה הולך להידרש בה.

<גילה בן הר: בחלק הזה חברנו מאוד למדיניות המשרד, כולל לנסות לראות לאן הולך העולם.

<גילה בן הר: היום המשרד מדבר על זה מאוד – מהנושא של פרסונליזציה, בחירה, התאמות לרמות השונות של תלמידים.

<גילה בן הר: מחד אני מאוד תומכת בכיוון שמורים מפתחים, ואנחנו גם מפתחים היום סביבה והרבה מאוד גופים אחרים כדי לתת למורה את האפשרות לפתח.

<גילה בן הר: מאידך הייתי רוצה לראות את המורה שהוא כל כך עמוס מנסה לברור כבורר נבון מה מתוך כל התכנים הקיימים בארץ ובעולם מתאים לקבוצות שלו ולרמות השונות שלהן.

<גילה בן הר: לאבחון דיאגנוסטי – לא ברמה האם הכיתה הצליחה או לא – אלא איפה כל תלמיד נמצא במוקדי הקושי, זאת אחת הבעיות המרכזיות של כל מורה היום, ואנחנו רואים את הפערים הגדולים בין פריפריה לבין מרכז.

<גילה בן הר: אתה ביקרת אתנו יחד בדימונה בתיכון הווירטואלי, ואחד הדברים שראינו שם הוא שנקודת הכניסה של ילדי הפריפריה לתיכון למקצועות של מתמטיקה ופיסיקה הייתה יותר נמוכה מאשר באזור המרכז כבר כנקודת כניסה.

<גילה בן הר: זה, למעשה, פער שהצטבר מיסודי לחטיבת ביניים ולתיכון.

<גילה בן הר: לכן פה הטכנולוגיה יכולה מאוד לעזור לנו בנושא של תכנים, סביבות, קורסים וכדומה.

<גילה בן הר: יש פה הזדמנות בלתי רגילה כשהמשרד נתן בחירה של מורים – 70%-30%.

<גילה בן הר: אנחנו בחלק הזה רואים אפשרות עצומה ליצור פה כגופים קורסים סינכרוניים וא-סינכרוניים ברמת תלמידים וברמת מורים, אבל בעיקר ברמת תלמידים כדי לאפשר לתלמידים שיכולים ללמוד ולהתקדם לבד, ולאפשר למורה לעבוד עם אותן קבוצות מתקשות יותר.

<גילה בן הר: בחלק הזה יש פיתוח גדול מאוד שאנחנו עוסקים בו היום.

<גילה בן הר: מט"ח עסק הרבה מאוד ביסודי, ובשנים האחרונות הוא עוסק בעיקר בחטיבות ביניים ובבתי-ספר תיכון – קורסים וירטואליים, ספרים דיגיטליים שיש בהם אותו מאגר וידיאו גדול מאוד, מדריכים מקוונים למורים שאנחנו רואים בזה חשיבות מאוד גדולה.

<גילה בן הר: אני לא אכנס לאותם דברים שאני רואה בהם חשיבות עצומה מבחינתנו: פריפריה – בתי-ספר דוברי ערבית עם פערים של חוסר בתכנים וחוסר במורים.

<גילה בן הר: כל התכנים היום הם בעברית ובערבית.

<גילה בן הר: אותו תוכן ואותה סימולציה שיש בעברית תהיה מיד בערבית כדי לאפשר לאותם תלמידים גם מאזורים אחרים בארץ להגיע לשם.

<גילה בן הר: בחלק הזה אני יכולה לומר שהעובדה שהמשרד אמר שבכל זמן ובכל מקום ניתן לעבוד זה נהדר.

<גילה בן הר: תלמיד מתחיל מוקדם בבוקר ומסיים בלילה.

<גילה בן הר: הנגישות והקישוריות – עופר, בחלק הזה, שאפו.

<גילה בן הר: בחלק הזה אנחנו כגוף שמפתח תוכן למורה ולתלמיד רואים כל מקום שתצטרכו בו סיוע נוסף.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: אורי בן ארי מ"אתנה", בבקשה.

<אורי בן ארי: בוקר טוב.

<אורי בן ארי: תודה שהזמנתם אותנו לוועדה.

<אורי בן ארי: אני רוצה להתחיל בברכות ולהגיד שאפו על התכנית הזאת גם לד"ר עופר רימון וגם לצוות שלו.

<אורי בן ארי: בהזדמנות זאת להודות למשרד החינוך על התמיכה בפרויקט.

<אורי בן ארי: הברכות הן למשרד החינוך שייחד את התפקיד של המנמ"ר יחד עם מנהל מחלקת התקשוב, מדע וטכנולוגיה שלאורך שנים הלכו שם בקווים מקבילים.

<אורי בן ארי: אז אני חושב שבידיים של עופר נמצא העתיד של משרד החינוך בכלל בתחום הזה כי זה תחום שיוצר מהפכה.

<אורי בן ארי: הפרויקט שלנו קם לפני כשבע שנים במטרה להעצים את המורים ולתת מחשב נייד לכל מורה.

<אורי בן ארי: נכון להיום עד סוף השנה הזאת נגיע ל-10,000 מורים בכ-220 יישובים ובכ-700 בתי-ספר.

<אורי בן ארי: גם הרשויות שותפות, והן נותנות את המקרנים ואת האינטרנט בכיתות.

<אורי בן ארי: הפרויקט שלנו קם לא במטרה לתת מחשב, אלא במטרה להעצים את המורים שבעצם איבדו את התפקיד שלהם כמקור ידע.

<אורי בן ארי: יש לנו הרבה מאוד שותפים ותורמים, אבל משרד החינוך שותף לתכנית הזאת יחד עם הסתדרות המורים, יחד עם בנק מסד ועם הרבה מאוד גורמים נוספים שמסייעים לנו.

<אורי בן ארי: התכנית גם ממשיכה לכיוונים נוספים – לא רק שאנחנו נותנים מחשב נייד לכל מורה, אלא גם לכל גננת.

<אורי בן ארי: אנחנו גם עוברים עכשיו לכל המורים בכפרי הנוער לנוער בסיכון; ויש לנו תכניות חדשות גם לתת מחשבי טבלטים למורים למדעים ואייפדים למורים בחינוך מיוחד.

<אורי בן ארי: אלה דברים שנמצאים כרגע בעבודה עם המשרד ועם המנכ"לית.

<אורי בן ארי: אין תמונה יותר מרגשת מאשר מורה שמקבלת מחשב.

<אורי בן ארי: בתכנית הזאת לא ראינו כל-כך איך המורים מקבלים מחשבים, אבל בטח נדון על זה בהמשך.

<אורי בן ארי: תכנית "איינשטיין" למורים למדעים עומדת להיות מוצגת למנכ"לית המשרד ולאישור - - -.

<אורי בן ארי: אני רוצה לספר לכם שלושה סיפורים קצרים שאולי יביעו את המהפכה שקורית.

<אורי בן ארי: הנכדה שלי בת שנתיים וחצי שנכנסת למחשב ובהינף אצבע קוראת סיפור או על "חמישה בלונים" או על "כיפה אדומה" ויכולה לדבר אתי בסקייפ מרחוק.

<אורי בן ארי: היא בסך הכול בת שנתיים וחצי, אבל לגננת שלה אין מחשב.

<אורי בן ארי: נכון שהיא עוד לא בבית-הספר של גילאי 6-3, אבל לגננות אין עדיין מחשבים, וצריך לזכור את זה.

<אורי בן ארי: מצד שני הבת שלי שהיא סטודנטית שנה ג' בקושי באה לבית-הספר.

<אורי בן ארי: המרצים אולי גאונים במחקר, אבל התלמידים לומדים מרחוק.

<אורי בן ארי: בעולם יותר אנשים לומדים מרחוק, והתפקיד של המורים משתנה.

<אורי בן ארי: אני עצמי, כמו שאתם רואים אני בגובה של כמעט 2 מטר, והייתי תמיד התלמיד הכי גבוה בכיתה אז תמיד שלחו אותי לתלות את המפה שכולכם זוכרים אותה, כי אני היחיד שהייתי יכול לתלות אותה עם המסמר על הלוח.

<אורי בן ארי: אותי שלחו לחדר טבע להביא אותה.

<אורי בן ארי: בכל מקום אני מספר שמי שהיום מלמד גיאוגרפיה ללא "google earth" או בלי להראות סרטים בתלת-ממד וכל האפשרויות שמאפשרת לנו הטכנולוגיה הוא כמעט פושע כלפי הילדים שלנו כי מגיע להם יותר.

<אורי בן ארי: לכן צריך לספק את הכלים האלה למורים.

עמרם מצנע: יצאנו לא רע, אורי.

עמרם מצנע: אלה שלמדו פעם עם לוח וגיר.

<עופר רימון: מה עושה עכשיו התלמיד הכי גבוה בכיתה?

<אורי בן ארי: נסענו על עגלה וסוס, והיה בסדר.

<אורי בן ארי: גם לא היה לנו טלפון בבית ולא הייתה טלוויזיה.

<אורי בן ארי: כולנו למדנו מאנציקלופדיה "מכלל" או "תרבות".

<אורי בן ארי: אבל הדברים משתנים וצריך להתחבר לטכנולוגיה.

<אורי בן ארי: לכן אני גם מברך על התכנית הזאת, אבל עדיין יש לנו מה לעשות.

<אורי בן ארי: צריך לזכור שהמהפכה הטכנולוגית גרמה לכמה דברים: קודם כול התוכן זמין לכולם.

<אורי בן ארי: התוכן הפדגוגי לא השתנה כשלומדים על גוף האדם או על דברים אחרים.

<אורי בן ארי: אבל צורת הלמידה השתנתה.

<אורי בן ארי: צריך לזכור ולהפריד בין חינוך לבין למידה.

<אורי בן ארי: אבל מכל מה שקרה הוא שהמורה איבד את מקומות כמקור הידע.

<אורי בן ארי: התלמיד לא חייב את המורה כדי להשיג את הידע, אלא חייב אותו כמנטור.

<אורי בן ארי: כל המחקרים שקיימים מראים שמקצועות נעלמים, אבל מקצוע המורה לא ייעלם.

<אורי בן ארי: מה שגם חשוב לזכור שהטכנולוגיה מאפשרת היום ליצור פרסונליזציה גם למורה עצמו.

<אורי בן ארי: זאת אומרת המורים יתחילו ליצור תכנים בעצמם, וצריך לתת להם את הכלים כי הם יתחילו לייצר תכנות.

<אורי בן ארי: יותר מזה, מתחילים ליצור תכנות או מערכי שיעור לתלמידים ספציפיים.

<אורי בן ארי: זה מאוד בולט בחינוך מיוחד.

<אורי בן ארי: אפשר לראות שמכינים שם תכנה מיוחדת לתלמיד מול המורה שגם הבית מעורב בזה.

<אורי בן ארי: זה העתיד.

<אורי בן ארי: אבל צריך לזכור שמאחורי כל זה עומדות המורות או המורים; יש שיעור גבוה מאוד של מורות, כ-90%, ולכן אני מדבר בנקבה.

<אורי בן ארי: לכן גם קראנו לקרן שלנו "אתנה" על שם אלת החוכמה במיתולוגיה היוונית.

<אורי בן ארי: אנחנו צריכים לשאול את עצמנו היום פה איך אנחנו נערכים לכך, והאם לכל מורה יש גם הכלים לכך.

<אורי בן ארי: כי כל התוכנית דיברה על תלמידים, וזה העתיד שלנו.

<אורי בן ארי: אבל צריך לזכור את המורים כל הזמן.

<אורי בן ארי: אנחנו חגגנו שש שנים לתכנית שלנו בירוחם בנובמבר.

<אורי בן ארי: ובכל זאת אספר לכם סיפור רביעי קצר: ירוחם זה סמל ודוגמה כי שם נתנו את המחשבים הראשונים שלנו.

<אורי בן ארי: יש פה תמונה שבמקלט נתנו את המחשבים.

<אורי בן ארי: רואים במצגת את יונה קנינו המנהלת בנובמבר 2007.

<אורי בן ארי: עקבנו אחר התוצאות שש שנים כי גם המשרד נכנס בנעלינו אחרי שלוש שנים והמשיך לתת - -

עמרם מצנע: והסיסמה.

<אורי בן ארי: תכף נדבר גם על הסיסמה.

<אורי בן ארי: לסיסמה יש תפקיד מאוד חשוב.

<אורי בן ארי: העובדה היא שאחרי שש שנים קרו שם תוצאות מדהימות.

<אורי בן ארי: אף אחד לא מייחס את זה רק למחשבים או רק לסיסמה או רק לאיזושהי תופעה.

<אורי בן ארי: אבל שימו לתופעה – ב-2006 שיעור הזכאות לבגרות היה 43%, ב-2012 הוא היה 79.8%.

<אורי בן ארי: שימו לב מה קרה בשיעור העומדים בירוחם בדרישות הסף לאוניברסיטה: ב-2007 – 79%, ב-2012 – 89%.

<אורי בן ארי: זה דבר מדהים שאנחנו חוקרים אותו היום כדי לראות מה הביא לדבר הזה כי ירוחם היא מבודדת.

<אורי בן ארי: אבל מעל הכול, אני יכול להגיד כי עשינו מחקרים גם אחרי שישה חודשים וגם אחרי שלוש שנים, שהמורות נהפכו להיות גורו של המחשבים של הילדים שלהם בבית, שזה הכי ריגש אותנו.

<אורי בן ארי: ההפרעות בכיתות פחתו ב-35%, והיה שימוש מדהים בתוכנות.

<אורי בן ארי: אין ספק שתכניות של "סיסמה לכל תלמיד", תכניות של מט"ח - כל התכניות שמשתמשים בהן – עזרו לנושא הזה, אבל יותר מכול המורות התעצמו, והן היום לביאות לכל דבר בתחום הזה, וצריך לראות את זה כמודל.

<אורי בן ארי: אתם יכולים לראות, לפי המצגת, עוד תופעה: מול הממוצע של מחוז דרום ומול הממוצע הארצי ירוחם מובילה.

<אורי בן ארי: גם בשיעור הניגשים לבגרות במקצועות המדעים בירוחם יש עליה, וגם בשיעור התקשוב בתהליכי למידה לעומת הממוצע הארצי זה עלה בירוחם.

<אורי בן ארי: זה case study שצריך ללמוד אותו וצריך ללמוד ממנו, וצריך לראות איך ממשיכים לתת למורים כמנוע צמיחה של החינוך מחשבים.

<אורי בן ארי: לא ראיתי את זה בתוכנית, אבל אנחנו בטוח נשתף פעולה.

<אורי בן ארי: המשרד לא מסוגל לעשות את זה לבד - -

<עופר רימון: נכון.

<אורי בן ארי: - - המגזר השלישי לא מסוגל לעשות את זה לבד - -

<עופר רימון: נכון.

<אורי בן ארי: - - המגזר המוניציפלי והמגזר העסקי – לא מסוגלים.

<אורי בן ארי: רק בצורה משותפת אנחנו יכולים לעשות את זה.

<אורי בן ארי: אני שחקן כדורסל, ואני משתמש במילה TEAM שפירושה "צוות".

<אורי בן ארי: אבל ראשי התיבות שלה הם "together everyone achieve more".

<אורי בן ארי: חשוב שנזכור את זה כי רק כעבודת צוות אפשר לעבוד.

<אורי בן ארי: האתגר של התקשוב בחינוך - -

<עופר רימון: במיוחד אחרי אתמול, הניצחון של "מכבי".

<אורי בן ארי: כן.

<אורי בן ארי: גאווה לאומית.

<אורי בן ארי: אבל אנחנו לא מדברים רק על 2 מיליון תלמידים, אלא אנחנו מדברים גם על 150,000 עובדי הוראה.

<אורי בן ארי: מעורבים פה גם המגזר השלישי, גם הראשון וגם השני.

<אורי בן ארי: יש לנו גם עניין של תקשוב, אבל גם עניין של פדגוגיה.

<אורי בן ארי: כל זה מתרכז למעלה אצל אדם אחד או בשני אגפים במשרד החינוך.

<אורי בן ארי: צריכים לתת את כל התמיכה לנושא הזה.

<אורי בן ארי: ההזדמנות לנצח יחד זה מפגש של כל שלושת המגזרים.

<אורי בן ארי: מנהל אחד שמוביל את המערכת בתקשוב במערכת החינוך.

<אורי בן ארי: אפשר לשלב ידיים, אפשר לקדם.

<אורי בן ארי: אנחנו כאן לסייע לכם.

<אורי בן ארי: נעשה הכול כדי שלכל מורה בישראל יהיה מחשב נייד.

<אורי בן ארי: אני רוצה להודות לכם.

<אורי בן ארי: זאת משימה לאומית, ואנחנו כאן כדי לעזור לכם.

<אורי בן ארי: תודה.

עמרם מצנע: תודה רבה לאורי.

עמרם מצנע: עדי דומב מגוגל, בבקשה.

<עדי דומב: שלום רב.

<עדי דומב: אני עדי דומב מגוגל.

<עדי דומב: תודה על ההזמנה ועל ההזדמנות להיות בפאנל הזה.

<עדי דומב: בגוגל אנחנו כבר למעלה משלוש שנים מבצעים את הפעילות בתחום החינוך.

<עדי דומב: אני אנצל את הבמה בחמש הדקות הקרובות, ואספר מה היו המניעים לפעילות שלנו, מה הפעילות ומהם המספרים עד היום.

<עדי דומב: חשוב לי לציין שבדרך מאוד יפה מה שקרה עם "גוגל" בתחום החינוך התחיל מהשטח.

<עדי דומב: כשאני התחלתי לפני למעלה משלוש שנים והכנסתי את גוגל כדי לראות איך היא יכולה להשפיע, גילינו עוד ועוד בתי ספר, אנשי חינוך ומורים – מערכות שלמות בתוך מערכת החינוך הגדולה בישראל שעושות שימוש מאוד מתקדם בכלי גוגל, בכל היכולות שיש לטכנולוגיה לתת.

<עדי דומב: בחלק מהמקרים אנחנו נעזרים הרבה מאוד בשטח.

<עדי דומב: יש לנו גם הרבה מאוד חיבורים גם לפעילויות שעושים ב"גוגל" ברחבי העולם.

<עדי דומב: הפעילות שבתי-הספר עושים פה ומורים עושים פה בכלים של "גוגל" ובטכנולוגיה של חינוך זה אור לגויים.

<עדי דומב: למה התחלנו?

<עדי דומב: זה שקף שמלווה אותי שלוש שנים, ואני שמח שאני לא צריך לשנות את המצגת הזאת.

<עדי דומב: מלכתחילה זיהינו פערים מאוד גדולים ופערים שהולכים וגדלים בין מה שקורה בבתי-הספר לבין מה שקורה מחוץ לבית-הספר.

<עדי דומב: עופר הזכיר את הטכנולוגיה ואת הכניסה שלהם או אי הכניסה לכיתות.

<עדי דומב: אני רואה את זה בדמות הסמרטפונים, ואני מאוד מתחבר להערה שבעוד כמה שנים מהיום הסמרטפון יהיה המכשיר המרכזי מכיוון שהוא זמין, הוא אתנו כל הזמן, הוא נוח לשימוש, וכן – כי המסך שלו גדל, והטבלט מצטמצם, ולמחשב לוקח זמן לעלות.

<עדי דומב: בבתי-הספר זה קצת פחות, ולפני כמה שנים לא היה בכלל.

<עדי דומב: הפערים גדלים, ואנחנו גם רואים פערים בין מורים לבין תלמידים.

<עדי דומב: פתאום המורה לא מרגיש את הפינה הנוחה שלו כי התלמידים סביבו נמצאים עם כל הטכנולוגיה ומדברים טכנולוגיה, והמורה נשאר קצת בחוץ, ואז הוא אולי אוסר על שימושים כאלה ואחרים.

<עדי דומב: אני יודע שלמידה משמעותית היא כותרת שרצה הרבה.

<עדי דומב: אבל מה שיותר חשוב לי לדבר זה איך אנחנו מלמדים תלמידים ללמוד ואיזה כלים אנחנו נותנים בידיהם.

<עדי דומב: אנחנו מסתכלים על למידה עצמאית שתלמיד לומד בזכות עצמו עם הכלים שיש לו ומתמודד עם כל מיני קשיים.

<עדי דומב: אנחנו רואים למידה אינטראקטיבית שבה משתמשים בכל מיני כלים, פיתוחים וטכנולוגיות כדי שאחרי שהוא יעזוב את ספסל הלימודים הוא יצטרך להראות כשהוא הולך למקום העבודה או כשהוא חי את חייו שהוא מבין באיזה כלים אפשר להשתמש.

<עדי דומב: כשאנחנו מגייסים עובדים ל"גוגל" אנחנו רוצים לראות שהם יודעים מה יש ל"גוגל" להציע וכן הלאה.

<עדי דומב: וכמובן, למידה שיתופית שהיא לא רק כותרת, אלא מכיוון שאנחנו באמת עושים את זה באופן יומיומי אצלנו.

<עדי דומב: אנחנו עובדים עם קולגות ברחבי העולם עם מסמכים משותפים, אבל המסמך זה רק הכלי בסוף.

<עדי דומב: פעם לימדו אותי קודם כול לשבת בישיבה ולהקשיב ולפתוח את האוזניים לפני שאתה רץ ומספר.

<עדי דומב: כל זה הם נדבכים של למידה שיתופית.

<עדי דומב: קודם אורי דיבר איך טכנולוגיה נכנסת ואטלס שהופך להיות "Google earth" ואנציקלופדיה, ואני במצב ביניים כי אצלי הייתה גם "בריטניקה לנוער" וגם אנציקלופדיה עברית ומצד שני גם נכנסתי למחשב שהוא היה חיה בעיקר למשחקים, אבל זה גם התחיל להתהוות.

<עדי דומב: הייתה כיתת מחשבים שהיא אותה כיתה גם היום.

<עדי דומב: בתפקיד הקודם שלי במט"ח לפני כמה שנים הייתי בפרויקט "נחשון".

<עדי דומב: לי היו 40 בתי-ספר, ולמט"ח היו כמה מאות, כמובן כחלק מהפרויקט הזה.

<עדי דומב: ליווינו 40 בתי-ספר.

<עדי דומב: ראינו שהכיתה שהייתה לפני 30-20 שה נמצאת גם היום, וזה הפיל הלבן בבית-הספר שלא יודעים מה לעשות אתו – לפעמים נכנסים אליה ולפעמים לא, זה לא חלק מהשגרה.

<עדי דומב: המטרה שלנו זה להכניס את זה כחלק אינהרנטי מהלימודים.

<עדי דומב: כשאנחנו מסתכלים קצת על התוכנית בסוף יש כל מיני נקודות שאפשר לפגוש במערכת.

<עדי דומב: יש כאן הרבה שחקנים סביב השולחן.

<עדי דומב: עם חלקם יש לנו שיתופי פעולה יותר עמוקים, ועם חלקם פחות.

<עדי דומב: כמובן, משרד החינוך הוא השותף המרכזי, וזה אולי הדבר הראשון שהיה חשוב לי להנחיל כשנכנסתי לתפקיד ב"גוגל" – לא להיות לוויין, אלא להיות חלק אינהרנטי מהמערכת.

<עדי דומב: כדי שזה יקרה מבחינתי צריך לחבור למשרד החינוך ולשתף פעולה.

<עדי דומב: כל מה ש"גוגל" עושה בתחום החינוך היא עושה ללא שכר – הכול חינם.

<עדי דומב: זה מה שיפה בדרך ש"גוגל" עובד ברחבי העולם – לכל סניף יש האפשרות לבחור איך הוא רוצה להתחבר למדינה שבה הוא נמצא.

<עדי דומב: בישראל ברור שחינוך נמצא על סדר היום כל היום, והסניף בישראל חרת על הדגל את החיבור לחינוך.

<עדי דומב: להבדיל מסניפים אחרים של "גוגל" בעולם ששמים את מרב יהבם על תלמידים, אנחנו שמים דגש על מורים.

<עדי דומב: אנחנו מסתכלים על מורים כקהל היעד המרכזי של התכנית.

<עדי דומב: תכף אני אספר על זה - -

עמרם מצנע: חמש דקות כבר נגמרו.

<עדי דומב: אני ארוץ קדימה.

<עדי דומב: אני רק אספר על צורת שיתופי הפעולה שלנו חוץ ממשרד החינוך.

<עדי דומב: שחקנים שלא נמצאים פה היום, והם מאוד חשובים: עמותת "תפוח" מקבלת היום את פרס ראש הממשלה בהיבט החינוכי על פרויקט מקסים של חיבור לפריפריה – להשתמש בבנות שירות אזרחי, בעיקר מהמגזר הערבי, כשגרירות בבתי-הספר כדי להנחיל טכנולוגיה.

<עדי דומב: מצד אחד "גוגל" נותנת פלטפורמות כמו "google search" ו"Google earth" וכלים שיתופיים כאלה ואחרים.

<עדי דומב: אבל הכלים האלה יישבו כאבן שאין לה הופכין אם לא יידעו להשתמש בהם בצורה נכונה בכיתות.

<עדי דומב: כל התכנית שלנו מדברת על הכשרת מורים כדי לתת את אותן פלטפורמות, ומצד שני איך אנחנו מעבירים את השרביט למורים.

<עדי דומב: אנחנו נוגעים בחמישה עולמות: 30,000 מורים הוכשרו, חלקם בהדרכות ישירות וחלקם בפעילויות כמו עמותת "תפוח".

<עדי דומב: הרבה מאוד עבודה צריך לעשות במכללות להכשרת מורים.

<עדי דומב: שם נסללת הדרך עבור המורה העתידי.

<עדי דומב: אנחנו מופתעים לגלות, לצערי, שהרבה מורים שנכנסים למערכת הם בחתך הגילאים הנכון של החשיפה לטכנולוגיה, ועדיין הם לא נושאים את הטכנולוגיה בלבם.

<עדי דומב: זה חבל כי זה חלק מהתכנית שהם צריכים לעבור.

<עדי דומב: תודה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: דב וייס, "עת הדעת".

<דב וייס: אני רציתי להזהיר כאן משתי אשליות וגם להעיר הערה על Bring your own device.

<דב וייס: כמו שראינו, משרד החינוך משקיע הרבה בקידום תכנים על-ידי ספרים דיגיטליים.

<דב וייס: כמובן, אני מברך על זה, ובכלל – כל מה שעשה עופר בשנים שאני לפחות מלווה אותו זה פשוט לקפוץ מ-0 ל-1, וזאת קפיצה אין-סופית ועצומה.

<דב וייס: אז באמת שאפו.

<דב וייס: אבל צריך להסתכל גם על המחקר ולהבין שיש כאן אשליה מאוד מסוכנת.

<דב וייס: משרד החינוך הגדיר שלוש רמות של ספרים דיגיטליים, כידוע לכם: ספר רמה א' – סריקה של ספר ל-PDF; ספר רמה ב' – סריקה של הספר והוספת לינקים; וספר רמה ג' שזאת סביבה אינטראקטיבית ועשירה שמחוברת למערכת ניהול.

<דב וייס: משרד החינוך גם הגדיר שהמטרה שלו היא בסופו של להגיע לספר רמה ג'.

<דב וייס: צריך להבין שמה שקורה כרגע במדינת ישראל זה שהרוב המוחץ זה ספרים דיגיטליים רמה א' ורמה ב'.

<דב וייס: כאן יש אשליה מאוד בעייתית כי הספרים האלה לא יקדמו למידה משמעותית.

<דב וייס: יתרה מזאת, מי שקורא את המחקרים של פרופ' יורם עשת שחקר בשש השנים האחרונות מה האפקט של קריאה בספרים דיגיטליים מגלה שכשאתה לוקח ספר שיועד לדפוס, ואתה מציג אותו במדיום דיגיטלי נוצר מצב של קריאה דיסהרמונית.

<דב וייס: ולהפך: אם אתה לוקח אתר של YNET, מדפיס אותו ומנסה לקרוא אותו במדיום שלא יועד לו גם אז נוצרת קריאה דיסהרמונית.

<דב וייס: פרופ' עשת מראה שקריאה דיסה

<דב וייס: רמונית יכולה להוריד את ההבנה של התלמידים עד כדי 50%.

<דב וייס: זאת אומרת יש פה בעיה שצריך לתת עליה את הדעת.

<דב וייס: למעשה, מרשל מק'לום כבר אמר לנו שתמיד כשאנחנו מסתכלים על חידושים אנחנו מסתכלים במראה האחורית כשאנחנו נוסעים באוטו.

<דב וייס: כידוע לכם, כשהטלוויזיה הומצאה הקרינו בה בשנים הראשונות הצגות או סתם "head

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: מגי אסיג, "סיסמה לכל תלמיד", בבקשה.

<מרגלית אסיג: אני רוצה להצטרף לברכות.

<מרגלית אסיג: למרות השיח אם יימצא תקציב או לא יימצא תקציב, האמירה שיש תקציב לטובת הנושא היא אמירה חשובה.

<מרגלית אסיג: אני אתייחס לברכות בהמשך לסוף דבריו של דב שהקשיים ככל שיהיו וישנם, הם רבים; ולא מנית את קצה החוט כי התייחסת לרובד הפדגוגי שהוא הרובד העליון מתחת לרובד התשתית והיישומים ועוד כל כך הרבה רבדים.

<מרגלית אסיג: אם נערום את הקשיים אני מניח שלא נצא לדרך, וזה בבחינת "נעשה ונשמע".

עמרם מצנע: נקרא להם "אתגרים" מבחינת מטרה, יעד.

<מרגלית אסיג: הם אתגרים של עם, ואני באה בגישה של "נעשה ונשמע".

<מרגלית אסיג: "סיסמה לכל תלמיד" הוא מיזם פילנתרופי שעובד כבר שבע שנים, והתחיל בירוחם, והיום אנחנו נמצאים ב-200 בתי-ספר ב-40 יישובים.

<מרגלית אסיג: "נעשה ונשמע" מייצר למעלה מ-30 מיליון דפים נצפים בחודש של ילדים שמלמדים אותם הרבה מאוד דברים ברמת החינוך.

<מרגלית אסיג: חינוך דיגיטלי מתחיל מניהול דיגיטלי, סביבה בטוחה, אינטרנט בטוח, התנהלות בית-ספרית והחלק החברתי.

<מרגלית אסיג: מעל הרובד הזה הפדגוגי – ואם זה נכון עם LMS ואם זה פחות נכון עם LMS לחלק גדול מהיושבים פה זה הרבה מאוד פעמים סינית שהמנעד הזה מפחיד אותם, ואז אומרים, אולי לא נתחיל.

<מרגלית אסיג: צריך להגיד כל הכבוד על העזה שעושים את זה למרות סדר העדיפויות.

<מרגלית אסיג: דרך-אגב, יושב-ראש הוועדה, מורה טוב הוא מורה שהכלים הטכנולוגיים יכולים לעזור לו להתקדם להיות מורה טוב; כשהוא מסיר את הטכנופוביה, והוא מדבר בשפה שהילדים שלנו נולדים לתוכה.

<מרגלית אסיג: אני אתייחס לסיפור על הנכדה של אורי בן ארי, אבל יש כבר מציאות שאי אפשר להתכחש לה, והיא כבר כאן וישנה, ואנחנו צריכים להתאים את עצמנו.

<מרגלית אסיג: ב"סיסמה לכל תלמיד" אנחנו מחלקים סיסמה לכל תלמיד, אבל מעצימים את המורה שיהיו לו הכלים להניח את מה שהוא יודע ומה שהוא מביא אתו בין אם הוא מביא את זה ממה שהוא רשם במחברת שלו ובין מה שכל היוצרים והספרים הדיגיטליים למיניהם – מט"ח, "בריינפופ" ו-"Time to know" – ולא חשוב כמה השקיעו בזה בסוף המורה מחליט מה הוא רוצה ללמד כי הוא מכיר את התלמידים, והוא בוחר לעשות את זה בכלים טכנולוגיים.

<מרגלית אסיג: לכן התכנית היא ברוכה ונכונה.

<מרגלית אסיג: לזה אני מביאה את החשש שלי.

<מרגלית אסיג: החשש שלי הוא מאותו מקום שאנחנו הגענו ממנו.

<מרגלית אסיג: אנחנו יצאנו למיזם הזה מתוך אמירה חברתית, ומתוך צמצום הפער החברתי חשבנו שצמצום הפער הטכנולוגי יכול להאיץ את קצב צמצום הפער החברתי.

<מרגלית אסיג: החשש שהתכנית שבאה היום לפתחם של כל מי שיכול ורוצה יכולה להרע לפריפריה החברתית, ובתוכה למגזרים השונים.

<מרגלית אסיג: בתכנית שהצגת כרגע אנחנו מחייבים במסגרת השותפות והשותפים שהרשויות ייקחו חלק.

<מרגלית אסיג: לא תמיד אנחנו כמי שנמצא בפריפריה הגיאוגרפית יודעים אם יש לרשויות את החלק.

<מרגלית אסיג: ואז מה שיקרה שהעניים יישארו, ולאלה שיש לתת את המצ'ינג ייתנו, ואז הפער שאנחנו כבר מנסים שנים לצמצם יגדל.

<מרגלית אסיג: בתכנית הקודמת, עופר, אוטומטית נתתם את כל הסכום והלכתם לפריפריה הגיאוגרפית.

<מרגלית אסיג: אז אם יש לי חשש זה באמת החשש הזה, שאולי אזורי הפריפריה לא ימצאו את התקציבים, ובטח לא באמצע שנה שהיא תקציבית ולא לימודית.

<מרגלית אסיג: פה אולי צריך לעשות חשיבה איך עוזרים להם להגיע ולא לוותר.

<מרגלית אסיג: התחלתם תהליך מדהים, וחבל שתהיה רגרסיה.

עמרם מצנע: רק אל תחששי שהגיעה סופה של הפילנתרופיה.

<מרגלית אסיג: לא, לא, אנחנו שם, אנחנו ממשיכים, וזה הדבר השני שאני אומרת.

<מרגלית אסיג: התבקשנו לראות איך אנחנו מתחברים לתכנית הזאת, ומאז הקול הקורא סרקנו את כל 200 בתי-הספר שלנו, ואנחנו איתם.

<מרגלית אסיג: תוך כדי זה עודדנו למלא את הדוחות ואת כל החומרים שהתבקשו למלא - -

<עופר רימון: הם יכולים להיות פוטנציאל מעולה ל-Bring your own device כי הם נמצאים כבר בשלב די מתקדם של הטמעת תקשוב.

<מרגלית אסיג: כן, אנחנו גם חושבים איך נוכל להביא אמצעים כמשלים לאזורים שבהם שמתם קריטריונים.

<מרגלית אסיג: מאחר שהגמישות התקציבית שלנו יותר קטנה - -

עמרם מצנע: השאלה שתישאל, עופר, היא האם להיכנס גם לבתי-ספר שהסיסמה היא חלק בלתי נפרד מהם, וכבר נמצאים ברמה מאוד גבוהה?

עמרם מצנע: אולי עדיף מקומות בארץ שעדיין מפגרים מאוד?

<עופר רימון: אנחנו עובדים עם "סיסמה לכל תלמיד" בגישה שאם יש מדריכים של מגי אז אנחנו לוקחים את הכוחות שלנו אחורה במקומות אחרים כדי לא לייצר כפילות.

<עופר רימון: הם קידמו מאוד יפה בתי-ספר.

<עופר רימון: להיות ב-Bring your own device צריך בשלות של בית-ספר.

<עופר רימון: כי בית-ספר שלא יודע מה זה תקשוב לא הייתי זורק לו היום כל-כך הרבה ציוד לתוך בית-הספר כי הוא לא יידע איך לאכול את זה.

<עופר רימון: אז אני כן חושב דווקא שבתי-ספר – ולאו דווקא "סיסמה לכל תלמיד" - -

עמרם מצנע: זה לא רק, זה כל אותם גורמים מעורבים שכבר קידמו אחוז מסוים מבתי-הספר.

עמרם מצנע: אנחנו יודעים שעדיין יש הרבה בתי-ספר שנמצאים מאוד רחוק מאיזשהו מינימום בכלל.

<מרגלית אסיג: הדבר האחרון שאני רוצה לציין בחלק של השותפות – בין אם "גוגל" ייתן כלים של "גוגל" ובין אם "מייקרוסופט" ייתן את הלינק של "מייקרוסופט", חלק מהחשיבות של השותפות של היושבים הוא שאנחנו נשכיל למצוא את כל מה שצריך מאחורי הקלעים כדי להביא לבתי-הספר בצורה מונגשת בקלות, ופחות להערים עליהם קשיים טכנולוגיים ולמצוא את הפתרונות שלנו, איך הם מקבלים בצורה הכי מונגשת ובקלות את היכולת לקבל את הכלים הטכנולוגיים.

<מרגלית אסיג: אני שמחה להגיד פה ש"גוגל" גילה את העוצמה לייצר את הפלטפורמה.

<מרגלית אסיג: יש לזה יתרון כי אז ילד לא צריך 400 סיסמאות ו-500 אזורים; ב"סיסמה לכל תלמיד" אפשר להיכנס עם סיסמה אחת גם למט"ח, גם ל"עת הדעת", גם ל"גוגל", גם ל"מייקרוסופט" – הכול באותו אתר.

<מרגלית אסיג: המשהו הזה מייצר בשותפות את המילה "למידה שיתופית" גם לנו כמי ששותף לתהליך שמשרד החינוך מוביל.

<מרגלית אסיג: צריך להעצים את זה ולמצוא את השותפויות האלה.

<מרגלית אסיג: זה מה שייתן את הכוח גם לעופר לחלק את המשאבים נכון כי סכום השלם גדול על חלקיו.

<מרגלית אסיג: תודה על ההזדמנות.

<עופר רימון: תודה לך, מגי.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: דדי צוקר, בבקשה.

עמרם מצנע: אתה יכול לשבת פה על אחד הכיסאות של חברי הכנסת.

עמרם מצנע: יש לך זכות.

<דדי צוקר: לפני שאנחנו מפרכסים את עצמנו אני רוצה לציין את ההסתכלות על העולם.

<דדי צוקר: אנחנו מדברים פה על הכנסת – אין אפילו קריטריון אחד שאנחנו לא בשליש התחתון של ה-OECD בכל מה שקשור לתקשוב.

<דדי צוקר: יש פה אנשי מחקר טובים ממני.

<דדי צוקר: מחשב פר-בית-ספר, פר-תלמיד, שימושים במתמטיקה, שימושים במדעים – אנחנו בשליש התחתון של ה-OECD בכל המשתנים, למעט משתנה אחד: הפער בין הגבוהים לבין הנמוכים.

<דדי צוקר: אנחנו במקום ראשון או במקום שני בזה.

<דדי צוקר: זאת אומרת יש במדינת ישראל תופעה של אנאלפבתיות דיגיטלית.

<דדי צוקר: מי שלא יודה בה ולא יסתכל במציאות לעולם לא יפתור את זה.

<דדי צוקר: יש אנאלפבתיות דיגיטלית.

<דדי צוקר: אנחנו מובילים ב-OECD בפער בין הגבוהים לבין הנמוכים.

<דדי צוקר: אז זה בהסתכלות הכללית לפני שאנחנו מרוצים מעצמנו כל-כך.

<דדי צוקר: הכנסת צריכה לדעת את זה.

<דדי צוקר: במשרד החינוך נעשה השנה שינוי כיוון ניכר של המשרד.

<דדי צוקר: צריך להודות – בשנה הראשונה של הכהונה הנוכחית של הממשלה הזאת הייתה נסיגה גדולה ממה שהיה בתקופת השר הקודם.

<דדי צוקר: מה שנעשה עכשיו הוא שינוי מאוד משמעותי חוץ מהכספים ודברים שהם מאוד משמעותיים.

<דדי צוקר: ה-Bring your own device הוא מהפכה מחשבתית עמוקה, מבורכת, חשובה – אי אפשר בלעדיה.

<דדי צוקר: אבל אותו משרד עצמו שנותן את המשאבים המשמעותיים, באותה שעה הוא מגיע לכל בתי-הספר שרוצים להיות עכשיו בדרגה הגבוהה, ואומר, עכשיו יש לכם עוד אלטרנטיבה – ספריית השאלה.

<דדי צוקר: עזבו את הדיגיטציה, בואו נישאר בנייר.

<דדי צוקר: אותו משרד עצמו.

<דדי צוקר: הוא מעודד שימוש בספרים הישנים, בטכנולוגיות הישנות, והוא רוצה את זה.

<דדי צוקר: הוא שם המון כסף על זה.

<דדי צוקר: זה אותו משרד עצמו.

<דדי צוקר: אנחנו יושבים פה עם האגף המתקדם, זה שהוא לרוחנו.

<דדי צוקר: אבל לכו למזכירות הפדגוגית, למפמ"רים – כמה מהם מודעים בכלל לעובדה שבית-ספר מדבר לתלמידים בשפה זרה?

<גילה בן הר: כולם.

<דדי צוקר: כולם מודעים?

<גילה בן הר: כולם מודעים.

<דדי צוקר: לזה שבית-הספר מדבר בשפה זרה?

<גילה בן הר: לא.

<גילה בן הר: לנושא של תקשוב.

<גילה בן הר: לא לפגוע במפמ"רים.

<גילה בן הר: בחינות מתוקשבות, בחינות בגרות - -

<מאיר יפה: - - - הוא יאפשר להשתמש בתקציב השאלת ספרים גם לספרים דיגיטליים.

<דדי צוקר: אני יודע מה הם מעודדים, אני רואה קצת בתי-ספר.

<מאיר יפה: זאת חדשה טרייה מאתמול.

<דדי צוקר: תנו לי רגע לדבר על המשרד.

<דדי צוקר: גילה, אני באמת לא חושב שביקורת היא הוצאת שם רע.

<דדי צוקר: בואו נהיה מבוגרים בעניין הזה.

<דדי צוקר: מי שרוצה שינוי ולהגיע לרמה הממוצעת של ה-OECD צריך תכנית לאומית עם משאבים אחרים, עם השקעה אחרת לגמרי בהכשרת מורים והכשרת הלבבות של הרשויות המקומיות.

<דדי צוקר: בלי זה יהיו פה שיפורים מאוד מרשימים במה שהם הביאו לפה היום.

<דדי צוקר: אבל לאומית אנחנו לא מסוגלים להתקדם.

<דדי צוקר: גילה, אני אומר בחברות – המשרד לא יכול באותה שעה לבוא ולומר "ספרים דיגיטליים", אבל לא לחייב את כל המו"לים להעמיד את כל התכנים לרשות כל הפלטפורמות.

<דדי צוקר: אני רואה את "עת הדעת" מהנהן כי הוא אוכל אותה גם באותה צורה.

<דדי צוקר: מבחנים לא מתוקשבים?

<דדי צוקר: לכו עכשיו למדינות ה-OECD – חלק גדול מהמבחנים הם מתוקשבים.

<דדי צוקר: אנחנו נעשה בארץ מבחנים מתוקשבים רק בגלל ה-OECD, לא בגלל החלטה פנימית של המשרד.

<דדי צוקר: נקודה שלישית זה אנחנו.

<דדי צוקר: אנחנו סקטור פרטי.

<דדי צוקר: המון כסף פרטי של אנשים שאתם מכירים נשפך פה.

<דדי צוקר: אנחנו רואים את עצמנו כמי ששוכבים על הגדר.

<דדי צוקר: לא צדקה – בארץ נפסיד המון כסף, ואני מקווה שבחוץ נרוויח.

<דדי צוקר: אבל אנחנו מוציאים פה המון כסף, ומאוד קשה לחדור לבתי-ספר.

<דדי צוקר: זאת עבודה מאוד קשה.

<דדי צוקר: בסוף זאת הכרעה של ראש הרשות המקומית.

<דדי צוקר: חינוך דיגיטלי הוא יותר יקר מחינוך רגיל.

<דדי צוקר: זה קשה ומסובך.

<דדי צוקר: החדירה לבתי-ספר היא מאוד קשה.

<דדי צוקר: יש החרדות המוטמעים, יש מורים עם התנגדויות מאוד עזות וצריך לעזור להם להתקדם לזה.

<דדי צוקר: אבל זה קשה.

<דדי צוקר: אני אסיים במשהו שאתה אמרת, אדוני היושב-ראש, ואני רוצה לחלוק עליו.

<דדי צוקר: דיברת על השינוי מלמטה שעולה כלפי מעלה.

<דדי צוקר: זה לא הכרחי שהשינוי יבוא מלמטה, והוא ישנה את המערכת.

<דדי צוקר: זה לא נכון, כי יש עוד אופציה; יש אופציה אחת מלמטה למעלה, ויש אופציה נוספת של הפיגור, של הבינוניות.

<דדי צוקר: זאת אופציה רצינית שלחלק גדול מהמוסדות נוח עם זה.

<דדי צוקר: הם לא אנשים רעים.

<דדי צוקר: אין להם כסף, חסר להם כסף, המדינה לא תומכת מספיק – אבל זאת אופציה שחלק גדול מהמערכת בוחר בה.

<דדי צוקר: המחקרים מצביעים על עוד דבר: שהלמידה הדיגיטלית יותר מעניינת לתלמידים.

<דדי צוקר: כולם אומרים את זה, זה יותר מעניין להם.

<דדי צוקר: אבל הם אומרים עוד דבר – שההשתלבות של בוגרים בלימוד דיגיטלי בשוק היא יותר מהירה ברמות שכר גבוהות יותר.

<דדי צוקר: זאת גם מסקנה.

<דדי צוקר: אסור לראות את התכנית הזאת כעומדת בפני עצמה – ואני לא רוצה לחסוך ממנה תשבחות כי זה שינוי כיוון מאוד משמעותי אם הוא יימשך – אבל בתמונת המקרו בינתיים ישראל בחרה בתכנית חלקית של המשרד.

<דדי צוקר: אתה יודע כמה עולה להביא שכבת גיל אחת שכולה תהיה דיגיטלית עם הכשרת כל המורים?

<דדי צוקר: זה 300 מיליון שקל לשכבה.

<דדי צוקר: בחמש שנים זה 1.5 מיליארד שקל.

<דדי צוקר: זה כל המחיר.

<דדי צוקר: כלומר זאת לא שאלה של כסף.

<דדי צוקר: זאת שאלה של תעוזה, זאת שאלה של מדיניות, זאת שאלה של אמונה בדבר הזה - -

<אורי בן ארי: זאת שאלה של סדר עדיפויות, זה הכול.

<דדי צוקר: רק שאלה של סדר עדיפויות.

עמרם מצנע: אפילו בחדר הזה כל דיון בנושא חשוב הוא תמיד חשוב מאוד בדיון, אבל אחר-כך עוברים לנושא הבא, והוא גם חשוב מאוד.

עמרם מצנע: זה הכול סדרי עדיפויות.

<דדי צוקר: אדוני היושב-ראש, הסכומים בתוך המשרד שנקבתי בהם שכוללים הכשרת מורים כבדה הם לא הבעיה.

<דדי צוקר: לא הסכומים הם הבעיה.

<דדי צוקר: אני מכיר את הסכומים, אני מכיר את המשרד, ואני יודע איזה דיונים היו שם.

<דדי צוקר: לא הסכומים הם הבעיה.

<דדי צוקר: הבעיה היא שאם המשרד ירצה שיעשה את זה.

<דדי צוקר: הוא לא יחלק מחשבים רק למורים, אלא יבין שיש 1.5 מיליון תלמידים שלומדים בשפה זרה כי שפת האם שלהם היא השפה הדיגיטלית.

עמרם מצנע: ולא אמרת עדיין כלום על הדיגיטציה.

<דדי צוקר: כי אני רוצה לצאת מפה בשלום.

<דדי צוקר: אני אומר את זה באמת.

<דדי צוקר: בסופו של דבר ספר שנכתב בדפוס במקור לעשות ממנו דיגיטציה זה מצוין, אבל זאת הבינוניות.

<דדי צוקר: זה לא שאנחנו לא עושים, אנחנו מתפרנסים מזה.

<דדי צוקר: שלא תבין, אני לא מדבר על מישהו אחר עכשיו.

<דדי צוקר: דוגמה לדבר אחד שאנחנו עושים, וזה מתחבר לדברים של דובי ולדברים של גילה במידה מסוימת.

<דדי צוקר: בשנה הבאה בבת-ים יש מקצוע אחד שיילמד רק לפי תכנים שמורים הכינו.

<דדי צוקר: אנחנו עובדים שם עם קבוצת מורים; היא לקחה את תכנית הלימודים, ויבואו מהמשרד ויגידו, קיבלתם אישור או לא קיבלתם אישור.

<דדי צוקר: אנחנו לא עושים ספרי לימוד, אנחנו לא צריכים אישור.

<יהודית גידלי: מה המקצוע?

<דדי צוקר: היסטוריה.

<דדי צוקר: היסטוריה בכיתה ז' תילמד רק מתכנים של המורים.

<דדי צוקר: תראו את השיעורים שם.

<דדי צוקר: השיעור מתחיל בכך שקבוצת הוואטסאפ של הכיתה מקבלת בערב לינק לוידיאו שהם צריכים לראות למחרת.

<דדי צוקר: אחרי זה לומדים היסטוריה עם מגוון של תכני וידיאו.

<דדי צוקר: תיכנסו לאתר historyteachers.com, ותראו איך מלמדים היסטוריה.

<דדי צוקר: זה אחד הפריטים.

<נחום נחום: נציג של מי אתה?

<דדי צוקר: אני נציג של חברת LEARNI.

<דדי צוקר: אנחנו עושים למידה באמצעות טבלטים בתוך מערכת החינוך.

<דדי צוקר: History teachers היא קבוצת מורים בריטית שהחליטה שהיא מלמדת היסטוריה אחרת.

<דדי צוקר: הם לקחו שירים של ליידי גאגא, אבבא ומדונה, והם מלבישים עליהם את התכנים.

<דדי צוקר: אני אספר לכם סיפור, ואני אצטרך לשיר.

<דדי צוקר: מורה אחת מלמדת אותם על המהפכה הצרפתית.

<דדי צוקר: הם לקחו שיר של ליידי גאגא ולקחו את הסיסמה של "egalite, fraternite", וכל הכיתה עומדת במסדרון, המורה באה וכולם שרים לה את השיר של ליידי גאגא עם המילים של "שוויון, חירות ואחווה" של המהפכה הצרפתית.

<דדי צוקר: זה שיר אינטליגנטי מאוד עם טקסט מאוד אינטליגנטי.

<דדי צוקר: אבל זה הגירוי ללמוד על המהפכה הצרפתית באותו שיעור.

<עופר רימון: בטוח שאת זה הם לא ישכחו.

<דדי צוקר: הם לא ישכחו את הסיסמה.

<דדי צוקר: לפחות המילה "שוויון" והמילה "חירות" יהיו חרותים.

<דדי צוקר: זה היה מאוד יפה – הם עשו ניסיון, עמדו לאורך המסדרון ושרו.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: דניאל רמתי, בבקשה.

<דניאל רמתי: שלום לכולם.

<דניאל רמתי: אני קצת מתרגש.

<דניאל רמתי: אני מכיר פה חלק מהפנים של הנוכחים.

<דניאל רמתי: אני דני רמתי, אני ראש תחום תקשוב במכללת ליפשיץ.

<דניאל רמתי: אני מתעסק בנושא הזה מאז "מחר 98'" הידוע לנו.

<יהודית גידלי: שעוד לא הגיע.

<דניאל רמתי: כן, הוא עוד לא הגענו.

<דניאל רמתי: אני מכיר פה את כל הנוכחים ואת כל התרומה הענקית שלהם.

<דניאל רמתי: כמובן, את משרד החינוך שכל הזמן רוצה להכניס את העניין.

<דניאל רמתי: אני רוצה להכניס לכם היבט אחר מנושא של הכשרת מורים.

<דניאל רמתי: אני גם מרצה למחשבים במכללה עצמה, גם בנושא של הטמעה.

<דניאל רמתי: כשנכנסנו במכללת ליפשיץ לפני שנתיים בערך לנושא תכנית התקשוב במכללות אז, כמובן, יש תקציב.

<דניאל רמתי: אבל אני יכול להגיד מההיכרות בשטח ומהמכללות שנתנו לזה תקציב ואת המקום שלו, אבל שכחו שהמכללות יכולות להיות הזרוע המבצעת.

<דניאל רמתי: הם המורים החדשים.

<דניאל רמתי: המורים החדשים האלה יזרימו את הדם החדש לתוך בתי-הספר.

<דניאל רמתי: פה אנחנו מדברים על פרויקטים יחידים בבית-ספר מסוים.

<דניאל רמתי: אני הייתי בבתי ספר בחדרי מורים, העברתי גם למורים שקרן "אתנה" נתנה להם את המחשבים הניידים, וחלק מהם שמחו שזה הולך לנכדים.

<דניאל רמתי: זה מכיוון שכולם דיברו כאן על החוליה החסרה של הפדגוגיה כדי לשכנע את המורים להכניס.

<דניאל רמתי: מה אני מציע כפתרונות?

<דניאל רמתי: במכללת ליפשיץ באתי עם הסתכלות שונה.

<דניאל רמתי: אמרתי, אל תמחשבו את המכללה ותשימו את זה בכותרת שיש פה סביבה, תתחילו לציין במחשבים את המדריכים הפדגוגיים, תסתכלו על הסטודנט בעבודה המעשית שלו, ושהוא יהיה הדוגמה בבתי הספר, שהוא יהיה זה שמוכשר; שזה יהיה יעד למטרה.

<דניאל רמתי: במכללות חייב להיות יעד שסטודנט יהיה ממוחשב ברמה כמו שאנחנו מבקשים מסטודנט לתואר ראשון עם כל מיני פרמטרים כדי לקבל את התעודה.

<דניאל רמתי: אני ממשיך את זה לגבי הוועדה.

<דניאל רמתי: הייתה פה ועדת אריאב לפני כמה שנים שהורידה את המחשוב מהמכללות ונתנה לזה שעה אחת פטור – מי שיודע ומכיר את נושא הכשרת המורים במחשוב.

<דניאל רמתי: מה זה אומר?

<דניאל רמתי: המשרד רוצה לעשות את השינוי, והמכללות שזה הדם החדש שלנו נותנות רק שעה.

<דניאל רמתי: אני הייתי מנהל פורום של נושא המחשוב ב"מופת" ונלחמנו כדי לשים את המחשוב בפן הטכני שלו.

<עופר רימון: סליחה שאני עוצר אותך, אבל בעיניי המכללות צריכות להיות דוגמה של בית הספר הכי מתקדם בארץ.

<עופר רימון: לצערי, זה בדרך כלל לא כך.

<עופר רימון: אנחנו צריכים להיות שכל מכללה תעבוד בדגם של Bring your own device, שהסטודנטים יגיעו אליכם עם הדברים האלה, שזה יהיה התנאי.

<עופר רימון: לכן הצעתי לנוח לפתוח חבילות של Bring your own device למכללות, אבל שמכללה תראה איך בית ספר צריך להיות.

<עופר רימון: גם אתם צריכים לקחת אחריות עליכם.

<עופר רימון: אתה צריך לבוא להגיד במכללת ליפשיץ שכל אחד יגיע לטבלט כדי ללמוד.

<דניאל רמתי: אבל אני רוצה שתתייחסו לחבילה לתשע"ה גם תקציבית וגם עם אמירה של המשרד, כי אחרת אנחנו מפספסים את זה.

עמרם מצנע: הנקודה מאוד ברורה.

<דניאל רמתי: רק דוגמה אחת – כמכללה ציידנו את כל הסטודנטים שמגיעים לבית הספר עם מחשב נייד, עם ברקו, עם כבל כיוון שלא רצינו לייאש את התלמידים עם מה שסופר פה על בתי-ספר שהדברים לא עובדים.

<דניאל רמתי: לכן אני מבקש לקחת את המכללות כזרוע, להכניס אותם למחויבות, ולהגיד להם מה מצפים להם.

<דניאל רמתי: זה יעזור לכל הדבר הזה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: זיו בר, מרכז השלטון המקומי.

<זיו בר: שלום.

<זיו בר: ראשית אני רוצה לברך את עופר רימון ואת הצוות שלו, את רוני דיין.

<זיו בר: אנחנו מכירים ומוקירים את העבודה שנעשית.

<זיו בר: אנחנו יושבים פה בוועדות חינוך ובהרבה דיונים אנחנו חושבים איך היינו רוצים שמערכת החינוך תיראה במאה ה-21 בכל מיני גוונים.

<זיו בר: בישיבה הזאת יש הממד הבלתי ידוע שהוא מרכיב יותר דומיננטי מדיונים אחרים – כמו, איך היינו רוצים לראות את המורה, ואיך היינו רוצים לראות תכנים.

<זיו בר: יש פה עיסוק בטכנולוגיה שלא כולנו מכירים ולא יודעים לאן היא תיקח אותנו ולאן היא מתפתחת.

<זיו בר: לכן ההבנה של החשיבות ושיש פה ראש חץ שמוביל את הסיפור הזה - אנחנו מאוד בעד ומאוד תומכים בזה.

<זיו בר: שני אתגרים מאוד גדולים שיש לנו, ואנחנו רוצים לראות איך לשפר הם חשש מהגדלת פערים בין בתי-ספר.

<זיו בר: אנחנו לקראת תכנית חדשה, אבל בעצם התכנית הישנה נעצרה.

<זיו בר: יש יישובים רבים שלא נכנסו לתכנית הראשונה מלכתחילה, וזה כבר פער ראשון.

<זיו בר: זה התחיל בצדק בצפון ובדרום ובמחוז ירושלים, אבל יש רשויות מאוד חלשות גם באזורים אחרים במחוז חיפה ובמחוז מרכז שפשוט לא נמצאים בתכנית, ואז גם נוצר הפער השני.

<זיו בר: כי בעצם עכשיו יש רף כניסה, ומי שזכה בעדיפות בפעם הראשונה, ויש לו המחשבים והידע נמצא עכשיו בפיגור, ויהיה לו קשה להיכנס לתכנית השנייה.

<זיו בר: אנחנו פשוט מסתובבים ברשויות מאוד חלשות גם באזורים אחרים שאין להם המינימום הנדרש הזה, וצריך לחשוב מה עושים עם זה.

<זיו בר: הנקודה השנייה זה השותפות עם הרשות המקומית.

<זיו בר: גם פה נאמר איך עושים כדי שזה יצליח, והרשות המקומית תהיה חלק מהעניין.

<זיו בר: אני מבין את המשרד, ויש הרבה ניסיון איך לעבוד מול בתי-ספר, מול רשויות מקומיות, כולל תסכולים שיש מהסיפור הזה.

<זיו בר: אבל רוב העבודה פה נעשית מול בתי-ספר.

<זיו בר: מחד אנחנו מדברים עם בתי-ספר ואומרים מה הם צריכים כדי להיכנס לתכנית; ומצד שני אנחנו נבוא לרשות המקומית כשהיא תצטרך להשלים את המימון.

<זיו בר: יש מקומות שבהם היא תצטרך להוסיף תשתית כדי להתחיל את המהלך הזה.

<זיו בר: אנחנו באים לרשות מקומית כשהיא צריכה להשלים מימון כשזה כבר באמצע שנת תקציב.

<זיו בר: צריך להבין – רשויות מקומיות זה מצב לא פשוט.

<זיו בר: הם אישרו תקציב, ועכשיו נדרש להוסיף כסף.

<זיו בר: צריך לתת על זה את הדעת.

<זיו בר: בפרויקט אחר עם מלגות לפולין על סך 50 מיליון שקל גם היה רצון לעבוד עם בתי-ספר ומצד שני עם רשות מקומית כי גם שם הרשות המקומית צריכה להשלים את התקציב.

<זיו בר: אנחנו מנסים לחשוב איך עושים את זה ביחד, שהרשות תדע מראש כמה בתי-ספר נכנסים וכמה תקציב היא צריכה לאשר.

<זיו בר: אלה שתי סוגיות שאני רוצה להצביע עליהן שהן מרכיב חשוב כדי שזה יצליח.

עמרם מצנע: מי כאן מהמועצות האזוריות?

<מאיר יפה: אני.

עמרם מצנע: בבקשה.

<מאיר יפה: אני מאיר יפה, מנהל מחלקת חינוך מועצה אזורית זבולון.

<מאיר יפה: התבקשתי לייצג את מרכז המועצות האזוריות.

<מאיר יפה: אני אדבר משני הכובעים – גם איש תקשוב עשרות שנים.

<מאיר יפה: קודם כול ברכה גדולה למשרד החינוך.

<מאיר יפה: מהפרספקטיבה שלי כמי שבתחילת שנות ה-90 ניהלתי בית-ספר תיכון בתקופת "מחר 98'", משרד החינוך – ואני לא בא אליו בטענות – מעצם מהותו נכנס לתהליך הזה מאוד מאוחר ובכבדות גדולה עם הרבה פערים; את "מחר 98" התחילו ליישם בשנת 2000.

<מאיר יפה: מאז היו פערים מאוד גדולים.

<מאיר יפה: אני חזרתי למערכת לפני שלוש שנים כמנהל מחלקת חינוך- -

עמרם מצנע: איפה?

<מאיר יפה: במועצה אזורית זבולון, במחוז חיפה.

<מאיר יפה: בתסכול אדיר ראיתי איך מצד אחד הגדרתם נכון את הדברים עם חזון קדימה, לפחות מבחינת מעטפת ההצטיידות וסביבת הלמידה בהיבט הטכנולוגי; בפועל ראיתי שזה ניתן אך ורק למחוז צפון.

<מאיר יפה: כל הסיפור המקומי מראה איך הדברים מתחברים.

<מאיר יפה: כרשות מקומית בתוך הוואקום הזה לא מוכן לחכות למשרד החינוך.

<מאיר יפה: כמו רבים אחרים בשלטון המקומי השקיעו משאבי עתק לסגור את הפערים בין מה שהשטח משווע לו לבין מה שמשרד החינוך לא נוכח בו, והם שם.

<מאיר יפה: במקרה הזה הצבתי את אותם יעדים לרשות עם ידיעה שהרשות הולכת לשים פה הרבה מאוד תקציבים, והתחלתי לחפש שותפים.

<מאיר יפה: מצאנו את קרן "אתנה", והיום ציידנו כל רשות עם מחשב לכל מורה.

<מאיר יפה: דרך אגב, אנחנו רשות מעורבת שיש בה יישובים יהודים וערבים.

<מאיר יפה: באוגוסט אנחנו מקבלים עם השקעה של קרן "אתנה", עם השקעה גדולה של הרשות שני בתי-ספר ערביים שלנו שמביא אותם ליכולת הכניסה בשלב הבסיסי של התכנית.

<מאיר יפה: זאת דוגמה לחיבור הזה.

<מאיר יפה: קצת מהראייה הכוללת: התכנית יצאה כמעט לבד.

<מאיר יפה: היא אומרת לרשויות המקומיות, תנו את הכסף ותתיישרו לרגולציה הריכוזית שלי שנכנסת לפרטים מאוד גדולים.

<מאיר יפה: גילה, הבנתי ממך שבניגוד לתכנית הראשונה אתם נותנים יותר חירות או חירות מלאה בתחום ההצטיידות לרשויות.

<מאיר יפה: בשלב הספרים הדיגיטליים הכרחתם אותנו דרך המשכ"ל, דרך הזכיינים לרכוש את הציוד, ומצאנו את עצמנו נאלצים לרכוש ציוד בעלויות מאוד גבוהות כשיכולנו לרכוש ציוד הרבה יותר מתקדם ומתאים.

<מאיר יפה: הטענה הזאת, יש לה היבט הרבה יותר כללי.

<מאיר יפה: היא גם מתקשרת למהלך ששי פירון מנסה להביא.

<מאיר יפה: לצערי, מול הרטוריקה שמייצרים המנגנון מתקשה לעמוד.

<מאיר יפה: רבותי, רוצים למידה משמעותית, רוצים להיכנס לעידן הלמידה הדיגיטלית.

<מאיר יפה: מוכרחים לרווח את הרגולציה לתת לרשויות המקומיות הרבה יותר אוטונומיה בהתאמה לצרכים ולנסיבות של בתי-הספר שהם מפעילים.

<עופר רימון: במה?

<עופר רימון: אני לא מצליח להבין.

<מאיר יפה: היום הדבר העיקרי זה כל הסיפור של הליווי והתמיכה הטכנית.

<מאיר יפה: פה אני מקשר לדבריו שאמר דב.

<מאיר יפה: היום ההכרח שבכל בית-ספר יסודי יהיה תקן לבן-אדם עם שלוש כיתות בשכבה - -

<עופר רימון: אתה יודע על איזה עלויות אתה מדבר?

<מאיר יפה: אני יודע.

<מאיר יפה: אבל היום בעידן הענן, אני צריך הרבה פחות אנשי IT, אני צריך הרבה פחות אנשי ברזלים כדי שההשקעה שמשקיעים פה תמומש.

<מאיר יפה: תנו היום תקן לבן-אדם שהתפקיד שלו הוא לשחרר את החסמים כדי שמורה יוכל לייצר פדגוגיה דיגיטלית בכיתה.

<מאיר יפה: זה מה שצריך היום.

<מאיר יפה: בלי שנותנים לדבר הזה מענה יש לנו בעיה.

<מאיר יפה: תשאל, מאיפה הכסף?

<מאיר יפה: בואו נלך כל אחד - -

<עופר רימון: אתה מדבר על תקן משרה מלאה?

<מאיר יפה: מה שנקרא איש מחשבים בבית-ספר.

<עופר רימון: במשרה מלאה?

<מאיר יפה: במשרה מלאה.

<מאיר יפה: 150,000 שקל לבית-ספר.

<מאיר יפה: לא בשמים.

<עופר רימון: 150,000 שקל לבית ספר?

<מאיר יפה: אני אגיד עוד יותר – אמצעי הקצה בלי ההורים, זה לא ילך בהשקעות שאנחנו מדברים.

<עופר רימון: 150,000 שקל לשנה.

<מאיר יפה: 150,000 שקל לשנה לבית-ספר נותן את הבן-אדם הזה.

<עופר רימון: הבנתי.

<מאיר יפה: אפשר אפילו לעשות את זה בפחות.

עמרם מצנע: הנקודה ברורה.

<מאיר יפה: הנושא האחרון שאני רוצה לנצל את הבמה הזאת לדבר עליו הוא נכון לאירוע של התכנית הזאת המתוקשבת כמו לתכניות אחרות.

<מאיר יפה: בתור איש המועצות האזוריות יש שש מועצות אזוריות מתוך 56 המועצות שיש במדינת ישראל שהן מעורבות – יהודים-ערבים.

<מאיר יפה: המרכיב המאפיין הוא שהחלק היהודי הוא בסביבות 7-6 ומעלה בדירוג הסוציו-אקונומי; היישובים הערביים מדורגים 2-1.

<מאיר יפה: מדובר אולי ב-30-20 יישובים ערביים שמכיוון שמשרד החינוך מגדיר את המקום הסוציו-אקונומי היישובי במועצות אזוריות, לפי ממוצע כללי יישובי היישובים האלה חייבים ב-40%-30% הממוצע של הרשות.

<מאיר יפה: הלכתי כבר לכל הדרגים המנהליים, ואני מחכה לחבר כנסת – עמרם, אתה או מישהו אחר – שיאפשר ליישובים הערביים האלה לקבל 100% מימון מהמדינה.

עמרם מצנע: אבל אתה יודע שגם הערים שנחשבות לערים מבוססות יש בהן שכונות שהמצוקה שלהן היא פי כמה מירוחם.

עמרם מצנע: אז מה?

עמרם מצנע: בשביל זה יש מועצה אזורית חזקה.

<מאיר יפה: אי אפשר להשוות בין שכונה בעיר לבין יישוב אוטונומי בפני עצמו.

<מאיר יפה: זה חיים אחרים.

<מאיר יפה: הדבר הזה מכה בנו גם כאן, ואולי מהכיוון הזה מישהו ירים את הכפפה.

עמרם מצנע: מה שהבנת, שאני לא אעזור בעניין הזה.

<מאיר יפה: למדת משהו כשהיית בחיפה.

עמרם מצנע: למדתי משהו כשהייתי בירוחם.

עמרם מצנע: אני רוצה לשמוע עוד מישהו שלא דיבר.

עמרם מצנע: דיאנה פניאן, בבקשה.

<דיאנה פניאן: שלום.

<דיאנה פניאן: אני מייצגת את אתר emath.

<דיאנה פניאן: אני יושבת כאן ושומעת, ואני בתחושה שאנחנו מובילים מהפכה בתוך מהפכה.

<דיאנה פניאן: מדובר במחשוב של בתי-ספר ודיגיטציה של ספרי הלימוד; דבר שהתחלנו בו כבר לפני 7-6 שנים.

<דיאנה פניאן: יש לנו אתר לעזרה במתמטיקה ובפיסיקה, וכיום הוא אחד הפורומים הגדולים בארץ לעזרה במתמטיקה.

<דיאנה פניאן: ילדים מהצפון, מהמרכז, מירוחם ומאילת – כולם נכנסים לאתר.

<עופר רימון: כמה?

<דיאנה פניאן: ביום חמישי יש בגרות במתמטיקה, ואנחנו יכולים להגיע לכ-50,000 כניסות ביום.

<עופר רימון: כמה הם משלמים?

<דיאנה פניאן: 99% מהפעילות של האתר שלנו היא חינם.

<דיאנה פניאן: יצאנו עם מוצרים סביב הפורום שגם עוזרים לקראת הכנה לבגרות שמשיגים אותם במחירים מאוד בסיסיים.

<דיאנה פניאן: אחד הדברים שראינו שחסר בבתי-ספר אלה שעות לימוד, שעות תרגול לקראת בגרות.

<דיאנה פניאן: המורים מספיקים ללמד את החומר, וכשמגיע הזמן שצריכים לתרגל את הבעיות אין זמן.

<דיאנה פניאן: ואז תלמידים צריכים לקחת שיעורים פרטיים שזה אלפי שקלים בחודש.

<דיאנה פניאן: הכנו כ-900 סרטונים שאורכם 20-10 דקות - -

<עופר רימון: מה זאת אומרת, חינם?

<עופר רימון: מי מממן את זה?

<דיאנה פניאן: למשל סרטון 807 ל-5 יחידות אנחנו מוכרים במחיר מלא, כ-100 שקל.

<דיאנה פניאן: היום הוא במבצע של 99 שקלים.

<דיאנה פניאן: זה המון השקעה בציוד ובמורים.

<דיאנה פניאן: אבל שאר הדברים הם חינם.

<דיאנה פניאן: אם תלמיד יושב בבית, ויש לו קושי לפתור תרגיל הוא שולח שאלה לפורום, ותוך זמן קצר מקבל את התשובה.

<דיאנה פניאן: יש לנו צוות של מורים ותלמידים שעוזרים חינם לתלמידים.

<דיאנה פניאן: באתר שלנו גם יש חומר אדיר של ספרים דיגיטליים בנושא מתמטיקה.

<דיאנה פניאן: תלמיד שנכנס, אין לו כבר צורך לקנות ספר.

<עופר רימון: אתם יודעים שאנחנו מאפשרים לגופים להיות ספקים מורשים של משרד החינוך?

<עופר רימון: אתם פניתם אלינו?

<דיאנה פניאן: אני לא פניתי אליכם כי יש קושי.

<דיאנה פניאן: אני לא יודעת - -

עמרם מצנע: טוב, אז תדברו.

<דיאנה פניאן: רק רציתי להוסיף שאני יוצאת מפה בתחושה שמשרד החינוך, עם כל הרצון הטוב והכוונות הטובות, הוא בפיגור של כמה צעדים אחרי מה שקורה בשטח.

<דיאנה פניאן: לרוב התלמידים יש מחשוב, והתלמידים יודעים איך להשתמש במחשב, והם עושים את זה בפועל.

<דיאנה פניאן: אנחנו יושבים פה ומדברים שש שנים אחורה.

<דיאנה פניאן: עד שכל התכניות האלה יתקיימו אנחנו כבר שש שנים קדימה.

<דיאנה פניאן: קחו את הדברים האלה בחשבון.

<דיאנה פניאן: זה כמובן כרוך בהרבה מאוד הוצאות.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: אדוני, בבקשה.

<נחום נחום: שמי נחום, אני מנכ"ל הקרן לקידום מקצועי של הסתדרות המורים.

<נחום נחום: המחלקה שלי בהסתדרות המורים שמה לעצמה מטרה לקדם את המקצועיות של המורים.

<נחום נחום: בשיתוף פעולה עם אורי בן-ארי, נשיא קרן אתנה, אנחנו עושים את הפרויקט.

<נחום נחום: כמנהל בית-ספר לשעבר אני רוצה לספר שאחד המיזמים החשובים ביותר שקידם את המורים, העלה וזקף את קומתם היה הנושא של מחשב.

<נחום נחום: אני רוצה להעיר למר רמתי מהמכללות שאמר שנותנים את זה לנכדים, שזה לא נכון.

<נחום נחום: ביקרנו בבתי-ספר, ראינו פעילות מדהימה.

<נחום נחום: המורים משתמשים בזה, המורים מחויבים ל-120 שעות כדי לקבל את העניין הזה.

<נחום נחום: אחד הפרויקטים היפים ביותר בכל הארץ זה הפרויקט הזה.

<נחום נחום: אני חייב לומר את זה מביקורים שעשיתי גם בבתי-ספר.

<עופר רימון: תודה רבה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: בבקשה, גברתי.

<יעל וייס ריינד: שמי יעל, אני מעמותת "אופק לילדינו".

<יעל וייס ריינד: זאת עמותה של הורים עם עיוורון ועם לקות ראייה.

<יעל וייס ריינד: אמנם הזכירו כאן מאוד בקצרה, אולי בכמה מילים, אבל לא שמעתי הרבה התייחסות לנושא של ילדים עם לקויות ומוגבלויות, ואיך נערכים לטפל בהם.

<יעל וייס ריינד: בדיון קודם פה בוועדה דיברנו על הצורך הגדול של ילדים עם עיוורון ועם לקות ראייה בכל נושא התקשוב – עם צרכים מאוד ייעודיים, עם תוכנות מאוד ייעודיות.

<יעל וייס ריינד: מדברים פה על Bring your own device, אבל אלה מכשירים שעולים 50-40 אלף שקל.

<יעל וייס ריינד: אז לפי מה מתעדפים?

<יעל וייס ריינד: מי מקבל?

<יעל וייס ריינד: מה מקבל?

<יעל וייס ריינד: איך?

<יעל וייס ריינד: תודה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: גילה, בבקשה.

<גילה בן הר: אני רוצה להתייחס לגבי ילדים עם מוגבלויות וגם לגבי מפמ"רים.

<גילה בן הר: אנחנו עובדים איתם מאוד חזק.

<גילה בן הר: בשבוע שעבר הייתה בחינת בגרות מתוקשבת באנגלית לתלמידים לקויי למידה.

<גילה בן הר: כ-20,000 תלמידים השתתפות, במיוחד תלמידים דיסלקטיים שצריך לקריין להם את השאלה, והם מקליטים את עצמם במחשב.

<גילה בן הר: היה פה מהפך עצום בנושא של לקויות למידה.

<גילה בן הר: המחשב פשוט מציל את אותם ילדים.

<גילה בן הר: הדבר נעשה היום גם בבחינות הבגרות במקרא, בביוטכנולוגיה – יש פה כבר הרבה מאוד בחינות בגרות מתוקשבות.

<גילה בן הר: אני מעריכה שתוך שנתיים-שלוש נראה את רוב בחינות הבגרות מתוקשבות.

<גילה בן הר: אני רוצה להאיר פה חשש שלי, ואני מתייחסת לדבריו של עופר.

<גילה בן הר: מכיוון שאין לנו כמעט נציגות מהמגזר הערבי ודוברי הערבית אני מאוד חוששת עד כמה הרשויות יוכלו להוסיף אם יצטרכו מצ'ינג.

<גילה בן הר: אנחנו כבר מרגישים שהפער גדול, אנחנו מאוד מתייחסים למגזר הערבי כי הכול בעברית ובערבית.

<גילה בן הר: שם חייבים לעשות תכנית לאומית אמיתית איך נכנסים לאותם יישובים ערביים שלא יוכלו לעזור לעצמם.

<גילה בן הר: שנית, בנושא של מוגבלויות יש מקום לחשיבה כי אנחנו רואים היום שסוגי מוגבלויות שונות, מוצרי קצה שונים הם מאוד משמעותיים.

<גילה בן הר: נכנסנו לאוכלוסייה של ילדים אוטיסטיים, ואייפד עזר להם יותר.

<גילה בן הר: אז פה יש מקום לעבודת עומק עם אנשי החינוך המיוחד ולשמוע המלצות כי הורים כן מחכים להמלצות מה יכול להתאים למי.

<גילה בן הר: סוגי המוגבלויות דורשים ציוד קצה.

<דניאל רמתי: אני רק רוצה להתנצל.

<דניאל רמתי: אמרתי אמירה ממש לא לעניין על מישהי ששמחה בגלל הנכדה שלה.

<דניאל רמתי: אני ממש מתנצל.

<אורי בן ארי: אתה לא צריך להתנצל.

<אורי בן ארי: התוצאות מצוינות.

<אורי בן ארי: זה בסדר גמור.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: אורי, בבקשה.

<אורי בן ארי: בנושא החינוך המיוחד באמת רואים מקומות, בעיקר בתחום האוטיזם שאייפד עוזר להם מאוד לתקשורת.

<אורי בן ארי: אנחנו לקחנו את השרביט לתת למורים מחשבים.

<אורי בן ארי: זאת ישיבה שלישית שאני נוכח בה.

<אורי בן ארי: אני בא מעולם העסקים, ואני כבר שבע שנים בפעילות הזאת.

<אורי בן ארי: יש לי קצת תסכול; אנחנו יושבים ישיבה ועוד ישיבה, ואנחנו לא כל-כך רואים שהוועדה לוקחת תפקיד בנושא ובטח לא בנושא התקשוב.

<אורי בן ארי: מצד שני גם התכניות – ככל שהן מבורכות – לדעתי השר הקודם נתן יותר תמיכה לנושא הזה, והשר הנוכחי חתך את נושא הענקת המחשבים למורים.

<אורי בן ארי: אני מסתכל בראייה אסטרטגית.

<אורי בן ארי: אנחנו מדברים על 150,000 עובדי הוראה, וראינו במצגת שהתכנית מדברת על אותם 1,000 בתי-ספר שיירשמו עכשיו לתכנית, על אותם 30,000 מורים שבין קרן "אתנה" לבין משרד החינוך קיבלו מחשבים.

<אורי בן ארי: זה אותם 1,000 בתי-ספר.

<אורי בן ארי: צריך לזכור שיש 4,000 בתי-ספר, יש 150,000 מורים שמבקשים מהם Bring your own device.

<אורי בן ארי: ברמה לאומית אנחנו צריכים להתקומם על כך כי המורים האלה הם עובדי מדינה, וצריך לספק להם.

<אורי בן ארי: אני לא רואה את זה קורה.

<אורי בן ארי: מה שמטריד אותי הוא שעופר נקרע בין שתי משימות ענקיות שכל אחת מהם מצריכה מאמצים רבים, והתקציבים מצטמצמים כל הזמן.

<אורי בן ארי: למה מצפים.

<אורי בן ארי: הרי אם מסתכלים בראיה אסטרטגית לומדים מה קורה בעולם.

<אורי בן ארי: לא צריך להיות עיוורים, לא צריך להיות חכמים כדי לראות שאנחנו מובילים את העם הזה לאנלפבתיות דיגיטלית.

<אורי בן ארי: מורה שלא יודע לשלוט בזה ילמד תלמידים אנלפבתים בתחום דיגיטלי.

<אורי בן ארי: פה צריכה לקום הזעקה מהוועדה הזאת או מאיזשהו מקום לסייע לעופר ולצוות המצומצם שלו שעושה עבודת קודש.

<אורי בן ארי: אנחנו צריכים לדאוג להם ליותר תקציבים.

<אורי בן ארי: צריכים להקים ועדה לא בשביל שתהיה עוד ועדה - -

עמרם מצנע: שתהיה עוד ישיבה.

<אורי בן ארי: לא.

<אורי בן ארי: תראה את השולחן העגול הזה.

<אורי בן ארי: חסרים פה עוד אנשים טובים.

<יהודית גידלי: כמו מי?

<אורי בן ארי: אנשים שפעילים בתחום הזה.

<אורי בן ארי: לא כולם נמצאים פה.

<אורי בן ארי: יש הרבה מאוד אנשים שעובדים בתחום החינוך - -

<יהודית גידלי: אני שואלת אותך באופן מעשי כדי לדעת לישיבה הבאה.

<אורי בן ארי: סליחה, לא לפגוע בוועדה שלא הזמנתם.

<אורי בן ארי: רציתי לומר שעופר יוצר תכנית, אבל אנחנו לא היינו שותפים לתכנית הזאת.

<אורי בן ארי: יכול להיות שהידע שלנו לא מספיק לזה.

<אורי בן ארי: אבל אני כבר עד לארבע תכניות בתחום התקשוב, וכל פעם זה על אותם בתי ספר מדגימים, אותם 1,000 בתי-ספר, אותה ירוחם ששש שנים עבדו על הנושא הזה ייכנסו גם לתכנית הזאת.

<אורי בן ארי: אז מה?

<אורי בן ארי: מה עם הבדואים?

<אורי בן ארי: מה עם הערבים?

<אורי בן ארי: מה עם אותם מורים בחיפה שאין להם מחשבים ניידים?

<אורי בן ארי: אני לא מדבר עליך כראש עיר.

<אורי בן ארי: לא נתנו להם מחשבים ניידים.

<אורי בן ארי: איך מורה מסוגל?

<אורי בן ארי: אנחנו כעם מדכאים את המורים שלנו, אנחנו לא מכבדים אותם, ואומרים להם: "bring your own device".

<אורי בן ארי: אני בא מהעולם העסקי – תראו לי עסק אחד בישראל שיגידו לעובדים שלו, תביא מחשב מהבית – אין מצב כזה.

<אורי בן ארי: אבל למורים אנחנו מרשים לעצמנו.

<אורי בן ארי: אז אני רוצה לקרוא לוועדה הזאת קודם כול לדאוג שתהיה תכנית תקשוב לאומית בשיתוף הגופים שפעילים בתחום הזה.

<אורי בן ארי: המשרד נהנה מאוד מהעבודה של כולנו – כולם תורמים לנושא הזה.

<אורי בן ארי: אני יכול לומר לך שלמעלה מ-60 מיליון שקל עברו בפרויקט שלנו.

<אורי בן ארי: אני בטוח שגם פרויקט "סיסמה לכל תלמיד" זה עשרות מיליונים.

<אורי בן ארי: כל הדברים האלה צריכים להתחבר יחד ולא לעבוד במקביל.

<אורי בן ארי: נכון שאנחנו תומכים בפרויקט הזה.

<אורי בן ארי: אנחנו צריכים כולנו לעזור לאגף התקשוב שמאז שאני מכיר אותו הוא לא גדל בגודל הנכון שהוא צריך לגדול.

<אורי בן ארי: אני קורא לוועדה הזאת: תנו לזה כבוד, תנו לזה קידום.

<אורי בן ארי: אנחנו כל הזמן מסתכלים על 2 מיליון תלמידים – אף אחד לא מדבר על המורים.

<אורי בן ארי: איך המורה יכול ללמד בלי מחשב?

<אורי בן ארי: שמענו גם את הביקורת הצינית, אבל גם נשמע מה קורה בשטח, ואנחנו רואים מה קורה בירוחם ובכל 220 היישובים, וזאת הצלחה מדהימה כשאתה נותן למורה מחשב.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: מאיר, בבקשה.

<מאיר יפה: אני רוצה לומר נקודה מאוד מעשית.

<מאיר יפה: עופר, נקודה מאוד חזקה שעוברת כאן, ואין לה ביטוי היום בתכנית – כדי להצליח כאן משרד החינוך לא יכול לעשות את המלאכה לבד.

<מאיר יפה: תעשו ועדת היגוי מקצועית שיש בה השלטון המקומי, נציגי המגזר השלישי והעסקי, ויחד להמשיך להוביל, לגבש ולהצמיח את התכנית.

<מאיר יפה: זה ליקוי בתכנית בתהליך הכנתה.

<מאיר יפה: תתקנו.

<מרגלית אסיג: כנציגת המגזר השלישי אני רוצה להוסיף שאנחנו כבר הגענו למעל 100 מיליון שקלים בכל שנות התרומה שלנו, והיא תרומה פילנתרופית מלאה ללא מצ'ינג.

<מרגלית אסיג: אני רוצה להצטרף לדברים ולקדם לישיבות האלה אנשים מהמגזר השלישי שרוצים מאוד לקחת חלק, ולעטוף אותם במקום הנכון ולא לפחד מהתהליך.

<מרגלית אסיג: כי אנחנו הרי היינו ערים לעובדה שהרצון שלהם לתרום הוא לעזור לאותם תקציבים.

<מרגלית אסיג: עופר, כנראה, מנסה להביא פעם אחת האמצעים, פעם להביא את האינטרנט, פעם להביא את הפדגוגיה, ומאותו סל משאבים לעשות הכי טוב שהוא יכול.

<מרגלית אסיג: יש אנשים באמצע הדרך במגזר השלישי שיכולים לעזור.

<מרגלית אסיג: נכון יהיה לשלטון המקומי ולמגזר השלישי לקחת פה עוד חלק.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: זיו, בבקשה.

<זיו בר: יש עוד כוח מאוד גדול שאנחנו לא מזכירים פה – דווקא בני נוער.

<זיו בר: מנהל חברה ונוער מתמחה ועושה המון הכשרות ועבודה עם בני נוער – תנועות נוער, מד"צים.

<זיו בר: אפשר לקחת את אחת התכניות של מנהיגות נוער כדי לתת להם כלים בתקשוב כדי שבסוף הוא יבואו לבתי-ספר כחלק מתכנית ההדרכה.

<זיו בר: זה מעט כסף, הם יעופו על הכיוון הזה, ואתם תקבלו כוח מאוד משמעותי בבתי-הספר במעט משאבים.

<זיו בר: זה רק תשומת לב, הכשרות, ותגדלו פה תנועה של בני-נוער שמתעסקים בתקשוב, ואחר כך משתלבים בזה בצבא.

<זיו בר: תזכו לראות בזה ברכה, לדעתי.

<דיאנה פניאן: מתוך העבודה המעשית עם האתר גילינו שהילדים שקשה להם מאוד להשתמש באתר הם ילדים של שלוש יחידות לימוד שבאים בעיקר מאוכלוסיות חלשות יותר.

<דיאנה פניאן: אם הם יקבלו את הפוש הזה מבחינה טכנולוגית – איך להשתמש במחשב, איך לשלוח שאלה לאתרים שעוזרים – זה יעזור להם מאוד.

<דיאנה פניאן: כלומר הטכנולוגיה של שימוש במחשב יכולה מאוד לעזור להם.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: דב, בבקשה.

<דב וייס: כבוד היושב-ראש, אני רואה שהתואר שלך הוא "יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט" ולא כתוב שם "ועדת הטכנולוגיה", לא כתוב "ועדת הדיגיטציה" ולא כתוב "ועדת המחשבים" - -

<קריאה: וגם לא "ועדת כספים".

<דב וייס: חשוב לי מאוד שננסה יחד לעזור למשרד החינוך לקדם את התחום שנקרא "אוריינות" – לא דיגיטלית ולא אוריינות טכנולוגית, אלא אוריינות "טכנו-פדגוגית".

<דב וייס: זה נקרא פדגוגיה דיגיטלית.

<דב וייס: זה מקצוע, יש בו מומחים.

<דב וייס: צריך להבין את ההבדל בין זה לזה.

<דב וייס: צריך לקבל את ההחלטות מתוך הבנה וידע.

<דב וייס: דיברו פה על אנלפבתיות ועל אוריינות – זה לא רק אוריינות דיגיטלית, יש פה חינוך ופדגוגיה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: אדוני, בבקשה.

<עופר רימון: רוני הוא מנהל אגף טכנולוגיות ומידע במשרד.

<רוני דיין: חשוב להגיד שהשר והמנכ"לית מקדמים בצורה מאוד רצינית את נושא השותפויות עם כל הגופים של המגזר השלישי והתעשיינים במסגרת שולחנות עגולים.

<רוני דיין: התחלנו בפעולה מאוד נמרצת לשתף את כל הגופים בתהליכים המיוחדים שהמשרד מארגן.

עמרם מצנע: תודה.

<משה דוד: אני מנכ"ל "לרני" זה חודש.

<משה דוד: אני לא באתי לבקש לא כסף ולא תקציבים אחרים.

<משה דוד: אני גם לא מסתכל על משרד החינוך בתור הזרוע המבצעת.

<משה דוד: לצערי, אתה המייצג היחיד של המחוקק.

<משה דוד: כמחוקק – ורואים את זה בעולם – תפקידכם העיקרי הוא להסיר חסמים, לעודד תחרות, דמוקרטיזציה.

<משה דוד: אנחנו במעוז הדמוקרטיה של המדינה של כל התהליכים.

<משה דוד: כמה שיותר מעורבים פה – ויש פה אנשים מכל המגזרים למיניהם, וזה אפילו מרשים אותי לטובה בתור מי שלא מגיע מהתחום – הייתי מצפה מהכנסת ומהוועדה להסיר עיכובים שקיימים היום; חלקם ביודעין, חלקם לא ביודעין, חלקם עשו בכוונה או לא בכוונה; חלקם היסטוריה של הרבה שנים.

<משה דוד: קודם הזכיר פה דובי – העובדה שיש בתי ספר שרוצים לקנות תכנים מסוימים ולא אחרים או בכלל לא רוצים לקנות ספרים.

<משה דוד: ילדי עשו את כל שנות היסודי בבוסטון, ובמשך שש שנים לא ראו ספר אחד.

<משה דוד: 100% מהתכנים המורה הביא – חלקם הוא לקח מספרים שהיה עותק אחד בבית-ספר, וחלקם לא.

<משה דוד: זאת דמוקרטיזציה לתת לשטח שהיום הרבה יותר מתקדם.

<משה דוד: פה כולם נולדו במאה ה-20, וחלקם הרבה לפני העשור האחרון של המאה ה-20.

<משה דוד: עם הילדים אין בעיה של אוריינות דיגיטלית.

<משה דוד: גם בירוחם אני בטוח שלשיעור זהה, אולי אפילו גבוה יותר מאשר ברמת השרון, יש סמרטפונים.

<משה דוד: הם כבר שם.

<משה דוד: אנחנו צריכים להביא את המורים ואת המערכת אליהם ולא הפוך.

<משה דוד: אז אני קורא להסרת כל חסם וכל מגבלה ולדמוקרטיזציה של התחום עד כמה שאפשר.

<משה דוד: כולנו נמצא את האיזון המתאים בהתאם.

<אורי בן ארי: אני רק רוצה להגיד שלא נסתנוור שהילדים שלנו הם אוריינים דיגיטליים.

<אורי בן ארי: הם יודעים פייסבוק, והם יודעים לקשקש.

<אורי בן ארי: הם לא יודעים להכין מצגות ולא יודעים לעשות את כל - - -

עמרם מצנע: אתה הסברת היטב את עניין המורה.

<אורי בן ארי: - - - אז אני מבקש שלא נסת

<אורי בן ארי: נוור מזה.

עמרם מצנע: אני רוצה, ברשותכם, לסכם את הדיון הזה שהוא אחד מתוך דיונים רבים שאנחנו עושים בכלל ובתחום הזה בפרט.

עמרם מצנע: ראשית אני מברך על השינוי בכיוון.

עמרם מצנע: כשמסתכלים לטווח יותר ארוך אין ספק שהנושא המרכזי החשוב ביותר הוא בעצם התכנים ופחות הברזלים.

עמרם מצנע: הייתה תקופה בתחילת הדרך שהצטיידנו אפילו בצורה היסטרית בהרבה מאוד מכשירים שהשימוש בהם היה די מוגבל, אבל הצטדיינו.

עמרם מצנע: משקצת עוקב אחרי זה – ואני עוקב אחרי זה משנת 93' כשנבחרתי לראש עיריית חיפה – גם כמה מחזורי החלפת ציוד עברנו.

עמרם מצנע: כשחשבנו שהגענו למנוחה ולשלווה בהשקעות באמת גדולות, פתאום הסתבר לנו שאנחנו בכלל מפגרים, והיינו צריכים להחליף.

עמרם מצנע: אני חושב שהכיוון הוא נכון – יותר לכיוון של מתן האוטוסטרדות לידע, לספרים הדיגיטליים, לתכניות הלימוד, לקישורים לכל מרכזי הידע בארץ ובעולם, האוריינות הדיגיטלית; דב, אתה דיברת על פדגוגיה דיגיטלית, ואני מאוד מתחבר למונחים האלה.

עמרם מצנע: אני גם חושב שאם רוצים ברצינות להיות עם רגליים על הקרקע בעידן שבו מכשירי קצה הם מכשירים טיפשים שכל מה שהם יודעים זה להתחבר ולהביא אליהם את החומר.

עמרם מצנע: לא צריכים לאגור אצלם.

עמרם מצנע: פעם היינו עם הארד-דיסקים גדולים ועם מערכות גדולות.

עמרם מצנע: היום צריכים להביא חומר שנמצא בענן או בשרתים או בחוות המחשבים, ומשם ליצור את הקשר הזה.

עמרם מצנע: זאת הסיבה שבזמנו התחברתי מאוד לרעיון הסיסמה כי זה היה רעיון שנולד לפני שנים מתפיסה שהביאו דיאנג'ל דווקא מהחברות העסקיות שלמדו מהר מאוד שכדי לרשת את כל המערכות שלהם במכנה משותף, בשפה משותפת וביכולת תקשוב ותקשורת צריכים לתת את אותם תכנים.

עמרם מצנע: זה לא אומר שכשעוברים למסלול בעדיפות א' מזניחים לחלוטין את המסלולים האחרים.

עמרם מצנע: אין ספק, ואני מכיר היטב את התפיסה לתת למורה מחשב.

עמרם מצנע: מעבר לחיבור שלו אל המודרנה, זה בעצם אפילו להילחם בפוביה שיש לחלק גדול מהמורים עדיין בתחום המחשוב ובתחושת של המורים שהם נמצאים רחוק מהילדים.

עמרם מצנע: אני זוכר את המורים הראשונים שאמרו שלמיטה הם הולכים עם מחשב, ובבית אני כבר לא רבה עם הילדים או עם הבעל על המחשב האחד שיש כי זה מחשב שלי, ואני הולכת אתו לבית-ספר.

עמרם מצנע: אבל צריך גם להודות שהיום בעידן הטבלטים למיניהם, ה-PC והמחשבים הניידים זה כבר לא הוצאה כל כך גדולה שאי אפשר לעמוד בה, ואם לא נותנים למורה ולתלמיד את המחשב אז אין להם.

עמרם מצנע: לכן זה עניין של שינוי תפיסתי ושל סדרי עדיפות, והכיוון הוא נכון.

עמרם מצנע: צריך מאוד להיזהר שלא נימצא מרחיבים את הפערים בין מרכז לפריפריה.

עמרם מצנע: מרכז ופריפריה זה לא רק פריפריה גיאוגרפית, זה גם פריפריה חברתית.

עמרם מצנע: אני מקבל את מה שאתה אומר, אני רק חושב שרשויות חזקות שיש בתוכן קבוצות חלשות חלה עליהן האחריות למצוא את השפה המשותפת עם כולם.

עמרם מצנע: צריכים עזרה, אבל האחריות חלה עליהם.

עמרם מצנע: בתפיסת העולם שלי יש גם פריפריה שלישית שהיא פריפריה תודעתית, פריפריה מנטלית, של כאלה שלא נמצאים בשיח הזה שאנחנו מקיימים פה עם שפה משותפת – המגזר החרדי, המגזר הערבי וחלק מהאתיופים, כמובן – מגזרים שלמים בחברה שהם לא בשיח שלנו, והם לאו דווקא פריפריה גיאוגרפית ולאו דווקא פריפריה חברתית.

עמרם מצנע: זה יכול להיות משפחות בעלות יכולות ומבוססות רק שהן לא נמצאות במה שאנחנו מכנים סדרי העדיפויות החברתיים, הלאומיים, החינוכיים שאנחנו מתקיימים בהם.

עמרם מצנע: עופר, אתם צריכים לנסות לא להסתפק ב-400 בתי ספר שיש לכם תקציב בשבילם, אלא עם הרצון העז של הרבה מאוד בתי-ספר להיכנס לתכנית; להרחיב את היריעה ולהוסיף תקציבים שהם באמת לא תקציבי עתק.

עמרם מצנע: ובעיקר להיות ערים מהו סדר העדיפות שאתם תקבלו בתי ספר לתכנית.

עמרם מצנע: שוב, אלה פריפריה משלושת הסוגים, זה בתי-ספר שבתכניות עד היום נשארו מאחור ולא נמצאים בשורה הקדמית כדי ליישר קו.

עמרם מצנע: עלה פה נושא העצמאות הבית-ספרית.

עמרם מצנע: אני מסכים לזה, זה עולה בוועדה כמעט בכל הזדמנות.

עמרם מצנע: זאת תפיסת העולם שמלמטה למעלה זה תמיד יותר נכון, יותר עצמאי, יותר יצירתי, יותר מתאים לבית הספר או לאזור המסוים.

עמרם מצנע: יחד עם זאת למטה צריך לפגוש את למעלה מבחינת הסיוע בתקציבים, אבל גם בכל מה שקשור לכללים, לנהלים, לאחידות.

עמרם מצנע: לכן יש לזה חשיבות, אבל להשאיר עצמאות גדולה לבתי-ספר.

עמרם מצנע: לפי התקציבים שאתם מעמידים היום, ההגעה לכלל בתי הספר היא יותר מדי שנים קדימה, ואין ואקום.

עמרם מצנע: צריך לזכור שכל שנה שלא נכנסים לתכניות האלה זה אומר שאנחנו מאבדים מחזורים שלמים.

עמרם מצנע: לכן יש חשיבות לעשות את זה.

עמרם מצנע: נגישות לצרכים מיוחדים – בתהליך הדיגיטציה אנחנו מראש מנגישים לאוכלוסיות מיוחדות את המערכות, אבל צריכים להיות רגישים.

עמרם מצנע: זה עלה הבוקר בדיון שהיה פה בנושא ילדים עם לקויות ראייה.

עמרם מצנע: שם דווקא כל האמצעים הטכנולוגיים והדיגיטליים הם בעלי חשיבות רבה.

עמרם מצנע: צריך לתת על זה את הדעת.

עמרם מצנע: דובר פה על השוק הפילנתרופי ועל השוק העסקי שצריך להיפתח אליו גם בסבסוד וגם בעידוד של התרת חסמים בירוקרטיים.

עמרם מצנע: זה עלה פה דרך אגב, וזה לא בתחום המנהל שעופר אחראי עליו, אבל אנחנו יודעים כמה זמן לוקח לאשר ספר רגיל, וכמה זמן לוקח לאשר ספר דיגיטלי.

עמרם מצנע: אני יודע שאתם עוסקים בזה, ולכן צריך ממש לחתוך את הבירוקרטיה, לקצר את התהליכים, ובמקום שאין צורך בהתערבות, אין צורך בבקרות על בקרות – לשחרר זה תמיד יכול להוסיף.

עמרם מצנע: מכללות ההוראה ובתי הספר באוניברסיטאות – זאת נקודה שעלתה פה דרך אגב, אבל היא נקודה מאוד חלשה ומאוד חשובה.

עמרם מצנע: אתה צודק, עופר, אבל זה לא מספיק להיות צודק, צריך גם לעשות בעניין הזה כך שכל מכללות ההוראה יהיו הראשונות שמיישמות הלכה למעשה את התוצר שאנחנו רוצים בבתי הספר.

עמרם מצנע: אני זוכר ויכוחים מכאן עד הודעה חדשה גם במערכות ההדרכה בצבא – האם נותנים קודם כול ליחידת הקצה, לגדוד ולחטיבה, או קודם כול לבית-הספר כדי שמי שמנהיג את המערכת יהיו לו הכלים.

עמרם מצנע: היום מגיעים עדיין מורים צעירים וחדשים שאין להם שמץ של מושג והתנסות במערכות האלה.

עמרם מצנע: מרכזיותו של השלטון המקומי.

עמרם מצנע: זה לא מקרה – אני בא משם, ואני מזכיר את זה בכל מקום.

עמרם מצנע: במקום שראש הרשות והאגף או מחלקת החינוך רואים את הנושא בחשיבות – המקום מתקדם – משרד החינוך עוזר או לא עוזר.

עמרם מצנע: זה כך מטבע הדברים, ולכן חשוב מאוד שמשרד החינוך ישתף פעולה עם מרכז השלטון המקומי ועם הרשויות עצמן כי בסופו של דבר אנחנו רואים שבעשור האחרון ראשי רשויות שהבינו את חשיבותו של החינוך כחלק מאיכות החיים ביישוב – היישוב הזה פורח.

עמרם מצנע: תאמינו לי, זה לא קשור למצב סוציו-אקונומי.

עמרם מצנע: צריך לבקר בבית-ג'ן שהוא במצב סוציו-אקונומי נמוך מאוד ולראות את בית הספר התיכון שלו - -

<יהודית גידלי: - - שהשיג את האחוז הגבוה ביותר בבגרות.

<קריאה: בח'ורה.

עמרם מצנע: - - שהשיג את האחוז הגבוה ביותר בבגרות.

<עופר רימון: וירוחם.

עמרם מצנע: כמובן, ירוחם.

עמרם מצנע: אני האחרון שיפקפק בזה.

עמרם מצנע: ההתנסות שלי בירוחם מוכיחה שכשאתה לוקח את זה ברצינות ומשקיע בזה, ואתה נותן עדיפות לתחום החינוך בכלל וכמובן לאמצעים חדישים זה פריצת דרך.

עמרם מצנע: לכן אני חוזר לעניין – מרכזיותו של השלטון המקומי אינה ניתנת לערעור.

עמרם מצנע: אחזקה טכנית – אמרתי לך, עופר, בביקור שאני מסכים במאה אחוז שהמעבר שלכם מתקנים של אנשי מחשבים – שזאת גם תופעה שאולי תעבור מהעולם כי היום אמצעי הקצה הם כל כך אמינים, אבל בשלב הזה האיש הזה שנמצא בבית-הספר - -

<עופר רימון: לקחנו מאוד ברצינות את מה שאמרת.

עמרם מצנע: - - ומגשר על הפחד מהאמצעים, על החיבור שלא התחבר, על הלחיצה על הכפתור שלא יודעים בדיוק מהו, על הפחד מלנגוע בדברים – עדיין מחייב מישהו שהוא לא בדיוק איש טכני, דרך אגב.

<עופר רימון: לקחנו את זה עוד צעד אחד קדימה מאז הפגישה אתך- -

<קריאה: טכנו-פדגוגי.

עמרם מצנע: זה נכון שזאת משמעות כספית - -

<מרגלית אסיג: ב"סיסמה לכל תלמיד" קוראים לו "טכנוגוגי".

<קריאות: - - -

<עופר רימון: - - - אין לנו משרה מלאה, אבל שמנו שליש משרה.

<עופר רימון: יכול להיות שיחד עם "סיסמה לכל תלמיד" או גופים כאלה אנחנו יכולים לעשות כאן השלמה למשרה באיזושהי שותפות.

עמרם מצנע: אנחנו יודעים מה קורה לחברות עסקיות שעונות למכרזים שלכם על מתן שירות טכנולוגי תוך 24 שעות.

עמרם מצנע: החיים תמיד יותר חזקים – זה לא תמיד בדיוק עובד.

עמרם מצנע: היה פה קונצנזוס מלא, עופר, על העבודה שלכם שמצביעה על כך שמשרד החינוך יכול לעבור שינויים.

עמרם מצנע: כמו שאני מעיר על כל הרפורמות אנחנו עדיין נמצאים במצב שהאמירות, ההצהרות והרצונות הם נכונים, הם בכיוון נכון, אבל בסוף לכיתת הלימוד, למורה ולמנהל בית-הספר המרחק גדול מאוד.

עמרם מצנע: זה בכלל בנושא הרפורמות והדברים האחרים.

עמרם מצנע: אנחנו גם נקדם את נושא החקיקה בתחומים האלה.

עמרם מצנע: החוק שמחכה אצלנו עבר קריאה טרומית, אבל נתקע בנושא של הדיגיטציה ודברים נוספים.

עמרם מצנע: אני רוצה להזכיר שיזמתי גם את התיקון לחוק השאלת הספרים, וזה מאפשר לבתי הספר להשתמש בכספים האלה ובאמצעים האלה גם לנושא המחשוב והדיגיטציה.

<עופר רימון: אתה צודק.

<עופר רימון: יש לנו פגישה השבוע, ואנחנו רוצים להוציא הנחיה בדיוק בכיוון שאתה אומר, שאם בית-ספר רוצה שהספרים שלו יהיו דיגיטליים הוא יכול להשתמש בתקציבי השאלה לצורך רכישת ספרים כאלה.

<דדי צוקר: בעניין הספרים הדיגיטליים זה עבר מהפך שאתה אומר שזה בכלל לא משרד ממשלתי.

<דדי צוקר: באמת היה שינוי מאוד מהותי.

<דדי צוקר: משוגע מי שמוציא ספר print ומחכה שנתיים-שלוש לאישור.

עמרם מצנע: חברים, תודה רבה.