ועדת הכספים, כנסת 19, פרוטוקול מספר 338, 2014-05-19 12:15

ניסן סלומינסקי: רבותי, אנחנו נתחיל את הישיבה.

ניסן סלומינסקי: קבענו את הישיבה כשעוד לא ידענו מה ילד יום, האם יהיה סיכום או לא יהיה סיכום.

ניסן סלומינסקי: ממה נפשך?

ניסן סלומינסקי: אם לא יהיה סיכום, ודאי שאנחנו צריכים להתכנס ולדון בכל החומרה בנושא הזה, שלא יעלה על הדעת שמול עינינו מתמסמס בית חולים ומהיהלום שבכתר עוד מעט כבר אין יהלום ואין כתר.

ניסן סלומינסקי: ואם יש סיכום, ודאי שמכובד שנבוא לפה לדווח וכו'.

ניסן סלומינסקי: נשמע את כל הצדדים.

ניסן סלומינסקי: הבאנו אפילו שתייה כדי שנוכל להרים כוסית.

ניסן סלומינסקי: אמרנו: נעשה את ישיבה.

ניסן סלומינסקי: אף אחד לא ידע, אם ידחו, לא ידחו, מה יהיה ואיך.

ניסן סלומינסקי: אמרנו שעצם העובדה שכולם יודעים שמתקיימת ישיבה, יכול להיות שזה יעשה את שלו, אפילו קצת, כדי שינסו לגמור לפני כן.

ניסן סלומינסקי: התכנסנו פה ואני קצת מופתע מזה שגם משרד האוצר וגם משרד הבריאות לא נמצאים פה, אבל אתם נצטרך לעשות חשבון.

יעקב ליצמן: אני כאן.

יעקב ליצמן: ..

ראובן ריבלין: השר ליצמן.

<לאוניד אידלמן: זה מה שאמרתי, שהרב ליצמן פה.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שצריך לעשות את השינוי הזה.

ניסן סלומינסקי: ..

יעקב ליצמן: בואו נצביע על זה.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, נתחיל את הדיון וניתן את רשות הדיבור בנושא למנכ"ל הדסה, ד"ר אביגדור קפלן.

<אביגדור קפלן: בתום שנה של משאים-ומתנים ארוכים וקשים, הצלחנו אתמול, אני חושב, להגיע לסגירת הסכם בין כל הגורמים השותפים להבראת הדסה, שזה בעיקר כולל את ציבור הרופאים, העובדים והאחיות, כמובן ארגון נשות הדסה והמדינה.

<אביגדור קפלן: הסכם מורכב ומסובך, שאכן יש בו בסיס לאפשר להדסה, שהיא יהלום – נותר היהלום – לחזור לכתר של מערכת הבריאות.

יעקב ליצמן: האם ההסכם על דעת כולם?

<אביגדור קפלן: ההסכם מקובל, לפי מיטב ידיעתי, על ההסתדרות הרפואית, ההסתדרות החדשה, ועדי הרופאים, ועד האחיות וועד עובדי מינהל ומשק.

<אביגדור קפלן: לפי הפרוצדורה אנחנו אמורים מחר לקיים הצבעות לאישור ההסכם על-ידי אסיפות כלליות.

<אביגדור קפלן: צריך לזכור גם את הספקים, שגם הם נדרשים לתרום תרומה להבראת הדסה, וגם להם תהיה אסיפת נושים, וביום רביעי יש דיון בבית המשפט, וכנראה שם יקבל המתווה הזה אישור.

<אביגדור קפלן: אני חושב שצריך, בראש ובראשונה, לציין את נכונות כל העובדים לתת כתף, לתרום מכיסם, מהמשכורת שלהם, לטובת המאמץ הכולל של כולם להבראת הדסה.

<אביגדור קפלן: המאמץ שמוטל על העובדים מורכב ולא פשוט.

<אביגדור קפלן: נצטרך להיפרד ממספר לא קטן של עובדים, כמובן כל אחד זה משפחה, אלה בני-אדם וצריך לעשות את זה ברגישות הראויה ובהגינות הראויה.

<אביגדור קפלן: אני חושב שכל שאר הציבורים בלי יוצא מן הכלל נותנים תרומה, ועל כך בהחלט יש להביע הערכה רבה, במיוחד הערכה שלי שעמלתי כה קשה לקשר בין כולם ולהגיע לנוסחה, לאותו מכנה משותף שייצור את ההסכם ההבראה.

<אביגדור קפלן: המדינה תומכת בנו באופן משמעותי וגם ארגון נשות הדסה.

<אביגדור קפלן: אני חושב שהמתווה הוא מתווה מאתגר, הוא לא מתווה פשוט, נידרש למאמצי התייעלות להגדלת הכנסות, לקיטון בהוצאות שאינן שכר, כמובן להתייעלות בכל מובן ולחזק את העוצמות של הדסה, שיש בה.

<אביגדור קפלן: יש בה לא מעט עוצמות, וכמובן איפה שיש חולשות לנסות להתגבר עליהן ולדאוג שלא תהיינה.

<אביגדור קפלן: יש סוגיה אחת שיש לי השגה אישית עליה, ולא רציתי לעצור את התהליך בגלל ההשגה האישית הזאת.

<אביגדור קפלן: האוצר ומשרד הבריאות מתעקשים למנות חשב מלווה להדסה, לצד הכרזה כגוף נתמך.

<אביגדור קפלן: אנחנו אמורים להיות מוגדרים כגוף נתמך על כל המשמעות שנובעת מהגדרה כזאת – כפיפות לחוק ביקורת המדינה, לחוק חובת המכרזים, לממונה על השכר וכיוצא באלה דברים.

<אביגדור קפלן: במשטר התאגידי החדש, שהוא חלק מההסכם, אמור להתמנות דירקטוריון חדש, ויש בו תהליך של בחירה, אנשים עם כישורים מתאימים שיהיו דירקטורים, יש תהליך של בחירת ועדת ביקורת חדשה, יש ועדת שלושה, שמורכבת מנציגי האוצר ונציגי משרד הבריאות שיעקבו - - -

יעקב ליצמן: אולי תסביר לוועדה מה הסמכויות של החשב המלווה שהם רוצים?

<אביגדור קפלן: תיכף אני אסביר, רק שנייה.

<אביגדור קפלן: כמובן מעל הכול אמורים למנות חשב מלווה.

<אביגדור קפלן: חשב מלווה זה לא איש של בית החולים.

<אביגדור קפלן: יש הגדרת סמכויות מעבר לסכום מסוים, שכל תשלום וכל יצירת התחייבות אמורים להיות מאושרים על ידו, הוא אמור להשתתף בישיבות הנהלה, בישיבות דירקטוריון, ולמעשה זה מסרס את המנכ"ל לגמרי.

<אביגדור קפלן: אני חושב שזה תפקיד שאיננו מתאים לבית חולים.

<אביגדור קפלן: יש כל-כך הרבה גורמי ביקורת ואני רגיש לכספי ציבור לא פחות מכל אחד שתבע את החשב המלווה, ואני חושב שניהלתי בחיי גם גופים ציבוריים.

<אביגדור קפלן: גם קופות החולים היום שקיבלו סיוע הם גופים נתמכים במאות מיליוני שקלים, לא מונה להם חשב מלווה, הגם שהיתה קופה שקרסה ונאלצו לפטר דירקטוריון שלם כדי למנות הנהלה חדשה, וגם שם לא מינו חשב מלווה, חשב מלווה שיש לו היכולת למנוע החלטות כספיות מהמנכ"ל מעבר להתחייבות של 2 מיליון שקל.

<אביגדור קפלן: ניסיתי בהגדרת התפקידים להוציא מתחולת הסמכות שלו את הסמכות להטיל וטו על רכש של תרופות, ציוד בית חולים, הרי האחריות נשארת בידי המנכ"ל ופתאום יש מישהו אחר שיש לו סמכויות.

<אביגדור קפלן: אני חושב שזה אבסורד.

<אביגדור קפלן: התנגדתי לכך, אבל החלטתי לבסוף שלא אעצור את התהליך בגלל ההתנגדות ותפיסת העולם הניהולית שלי, כדי שנקדם את הבראת הדסה ונצעיד אותה, ויש לנו הרבה משימות עוד לפנינו.

<אביגדור קפלן: למעשה זה סוף ההתחלה ולא התחלת הסוף אפילו של כל התהליך של ההבראה, וכרגע נצטרך להירתם.

<אביגדור קפלן: הוויכוח האישי הזה לא צריך כעת להאפיל על העובדה שהגענו להסכם הבראה שיצא לדרך, כי אחרת זה פשוט יתקע את התהליך.

<אביגדור קפלן: אני אישית חושב שהמינוי הזה הוא מינוי לא במקומו.

<אביגדור קפלן: ההתעקשות הזאת לא במקומה.

<אביגדור קפלן: המדינה יכולה לשמור על כספי הציבור, כשהיא חוששת שמא תהיה סטייה ולא יהיה שימוש נכון, בהרבה מאוד דרכים, לרבות הדרך שהסיוע שלה הוא סיוע רב-שנתי, התוכנית היא לשבע שנים.

<אביגדור קפלן: בכל עת היא יכולה, אם יש סטייה, לעצור את התהליך.

<אביגדור קפלן: יש ועדת שלושה שיכולה להתערב בתהליך.

<אביגדור קפלן: בשביל מה צריך את החשב המלווה הזה?

<אביגדור קפלן: אני לא יודע.

<אביגדור קפלן: אני מניח שלממשלה יש תשובה טובה לכך.

ראובן ריבלין: הוסכם על כך?

<אביגדור קפלן: הוסכם בין ארגון נשות הדסה לבין המדינה.

<אביגדור קפלן: זה לא על דעתי.

<אביגדור קפלן: אני לא הגורם שצריכים להיות מסוכמים אתו, אבל אני חושב שאני לא אוכל - - -

ראובן ריבלין: אולי כדאי שנבדוק את זה בחלוף שנה.

ניסן סלומינסקי: רגע, רגע, רגע.

ניסן סלומינסקי: לא שמעתם את העיקר.

<אביגדור קפלן: משפט אחרון.

<אביגדור קפלן: אני אשקול את צעדי ביום שייכנס חשב מלווה כזה לתפקידו.

<אביגדור קפלן: אני לא מאיים בהתפטרות, אני לא בגיל כזה שבאתי לאיים בהתפטרויות.

<אביגדור קפלן: עשיתי בשנה הזאת לילות כימים להבראת הדסה, אני אמשיך בחודשים הקרובים לעשות את המיטב כדי להוציא את ההסכם הזה לפועל.

<אביגדור קפלן: זה לא מקום לאיומים, אבל אתם גם צריכים להבין שאי-אפשר לנהל בית חולים כך.

<אביגדור קפלן: אני כאן עושה את המלחמה לא רק שלי, אלא גם של המנכ"ל הבא והבא אחריו, זו תוכנית של שבע שנים, זו לא תוכנית של יום-יומיים, ושום מנכ"ל לא יוכל לתפקד אם ישתקו אותו בצורה שאכן מתכננים לשתק אותו.

<אביגדור קפלן: אני מניח שעושים את זה מתוך כוונות טובות, אבל התוצאה תהיה הרת אסון.

יעקב ליצמן: זו הדרישה של האוצר?

<אביגדור קפלן: אני מניח של האוצר, אבל שמעתי את זה גם מפי שרת הבריאות, שהיא מתעקשת מאוד על הקמת התפקיד הזה וזכותה לדרוש את זה.

<אביגדור קפלן: אני כמובן לא במאבק אישי מול המדינה, אבל אני פשוט חולק על ההחלטה הזאת, ורציתי להביע אותה בפה מלא כאן בפניכם.

אלעזר שטרן: הבעיה היא בכלל שיש דבר כזה או בסמכויות שיש לו?

<אביגדור קפלן: גם וגם.

<אביגדור קפלן: זה מתחיל בכך שיש מערכת ניהולית מסודרת, תקינה, היררכית, עם פיקוח של דירקטוריון, ועדות ביקורת.

<אביגדור קפלן: בכל העולם, בארצות-הברית, כשהכלכלה קרסה ב-2008, כשהממשלה ב-24 שעות על שני בתי הקונגרס שלה נרתמה לשפוך טריליון דולר, ל-AIG, ל-GE, ל-GM ולכל ה-Gים למיניהם, לא מינו לאף אחד מהם חשב מלווה.

<אביגדור קפלן: זו יצירה ישראלית שקמה מרשויות מקומיות, שאולי שם יש פוליטיקה מעורבבת בשיקולים של הוצאות כספיות.

<אביגדור קפלן: בית חולים זה מקום להצלת בני-אדם, זה לא מקום לפוליטיקה.

<אביגדור קפלן: זה מקום שצריך לתפקד, לשרת ולעשות את המיטב - -

ראובן ריבלין: מכובדי אביגדור - - -

<אביגדור קפלן: - - ולכן עצם התפיסה של הקמת תפקיד כזה, היא פסולה בעיני לבית חולים, לא כל שכן בהגדרת הסמכויות שלו, שאומנם צומצמו לעומת הגישה המקסימליסטית – הן קצת יותר מצומצמות, 2 מיליוני שקלים ומעלה – אלה הן הסמכויות שלו, אבל אני חושב שזה אבסורד.

ראובן ריבלין: מכובדי אביגדור קפלן, אני רוצה לומר לך מהרהורי לבי.

ראובן ריבלין: אני לא מעלה על דעתי שהדבר נעשה בגללך - - -

<אביגדור קפלן: אני מניח כך.

ראובן ריבלין: אני יכולה להעיד עלי שמים וארץ שלא יעלה על דעתי להצביע או לאשר דבר שהיה נגדך על כל הדברים שעומדים לפנינו ושאנחנו יודעים.

<ארנון אפק: אתה צודק.

ראובן ריבלין: אני בטוח, אדוני המנכ"ל.

<אביגדור קפלן: גם אני בטוח.

<אביגדור קפלן: זה לא נגדי.

ראובן ריבלין: ברמה הציבורית, כאשר מדינת ישראל וקופת המדינה חייבת להתערב על מנת להביא לידי סיוע והצלה - - -

יעקב ליצמן: 1.3 מיליארד שקל.

ראובן ריבלין: 1.5 מיליארד שקל, בכל זאת זה דבר שמבחינה ציבורית אנחנו חייבים לאפשר את הבדיקה הראשונית.

ראובן ריבלין: אני חושב שוועדת הכספים תצטרך לדון בעוד שנה על התהליך של ההבראה אשר יבוצע, ואז בהחלט הערותיך תישמענה, אבל אני מבקש ממך לא לראות את זה כאיזו פגיעה אישית בך או במנכ"לות, אלא כדבר שמחויב המציאות מבחינה ציבורית, כאשר המדינה בכל זאת משקיעה למען הצלת הדסה 1.5 מיליארד שקל ומחויבת בהם.

<אביגדור קפלן: חבר הכנסת ריבלין, אני לא מקבל את זה כמשהו אישי, בהחלט לא אישי, זו תפיסת העולם שלי.

<אביגדור קפלן: הגם שיש ארבע קופות חולים וכל אחת מהן מקבלת מיליארדים מכספי ציבור והיא אוטונומית, היא לא גוף ממשלתי, היא לא כמו בתי חולים ממשלתיים, לאף אחד מהם לא מינו חשב מלווה מתוך שיקולים כאלה ואחרים.

ראובן ריבלין: יכול להיות שזה יהיה - - -

ניסן סלומינסקי: לא, לא, לא.

ניסן סלומינסקי: רובי, אל נהפוך את זה לנושא הישיבה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו נקבל בסוף החלטה שנחייב אותו להישאר, זה בסדר.

ראובן ריבלין: קודם כול, אני אצביע בעדה.

יעקב ליצמן: אני רוצה מילה אחת שיגיד על המאוחדת, אם הסתדר הנושא.

יעקב ליצמן: זה חלק בלתי נפרד מהבלגן.

יעקב ליצמן: האם מבוטחי מאוחדת מקבלים - - -

ניסן סלומינסקי: המנכ"ל המיועד גם יוכל, אני מניח, להגיד את זה.

יעקב ליצמן: הוא צריך להגיד.

ניסן סלומינסקי: נשאלה השאלה, האם הנושא של קופת החולים המאוחדת בא על תיקונו.

<אביגדור קפלן: עדיין יש לנו בעיות מולם.

<אביגדור קפלן: אני מניח שבימים הקרובים, אני אנסה בכל כוחי – אחד שגידלתי אותו בתור סמנכ"ל לכספים בקופת חולים היום הוא מנכ"ל מאוחדת ויש בינינו הידברות כלשהי – גם ברמה האישית, לשכנע אותו לרדת מהחרם הזה שהטילו, ועדיין הוא בתוקף לטעמי, כי אני שומע מהרופאים שלנו שאכן יש הוראה גורפת בירושלים לא להפנות חולים להדסה.

יעקב ליצמן: כמה זמן - - -

יצחק כהן: מנכ"ל משרד הבריאות, אין לכם אמירה בעניין של החרם של המאוחדת?

ניסן סלומינסקי: רגע, רגע.

ניסן סלומינסקי: הוא ידבר עוד מעט.

יצחק כהן: שיתייחס לחרם של המאוחדת.

ניסן סלומינסקי: הוא יתייחס גם לזה.

יעקב ליצמן: כמה זמן אתה נותן למאוחדת?

<אביגדור קפלן: אני אעשה הכול כדי להוריד אותם מההוראה הגורפת המטופשת.

יעקב ליצמן: כמה זמן?

<אביגדור קפלן: בימים הקרובים.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, האם אנחנו יכולים לבקש דיון לא על הנושא של הדסה בכללותו, אלא על ההחרמה של הדסה – המאוחדת נגד הדסה?

ניסן סלומינסקי: יש כאן תיקון פורתא מההתחלה, והצטרפו אלינו נציג משרד הבריאות, המנכ"ל המיועד פרופ' ארנון אפק, וגם נציג האוצר, רק הפעם זה כבר הגיע דרך החשב הכללי, יאיר טל.

ראובן ריבלין: האם זו עלייה בדרגה או הורדה?

ניסן סלומינסקי: לא יודע.

ניסן סלומינסקי: ציינתי עובדה.

ניסן סלומינסקי: אחר-כך נראה.

ניסן סלומינסקי: פרופ' ארנון אפק, המנכ"ל המיועד, א' שיהיה בהצלחה - -

<ארנון אפק: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: ו-ב', אני מבקש שתיתן לנו סיכום עם קצת יותר פרטים.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מבינים שההסכם נחתם עם כל הגופים.

ניסן סלומינסקי: נמצאים פה גם נציגים שליוו אותנו לאורך כל הדרך ופרופ' אידלמן שנשמע.

ניסן סלומינסקי: תן לנו סיכום מה נגמר ואיך ואם נשאר עוד משהו פתוח, ותתייחס קצת גם לנושא של המאוחדת.

<ארנון אפק: קודם כול, ההסכם לא נחתם.

<ארנון אפק: אנחנו ממתינים לאישור הנושים.

<ארנון אפק: זה הליך שונה מההליכים הרגילים שדרכם אנחנו פועלים, שעיקרם דרך סכסוכי עבודה, בתי הדין לעבודה.

<ארנון אפק: כאן זה היה הליך שונה לחלוטין עם משמעויות מאוד-מאוד לא פשוטות, אבל בכל זאת אני חושב שכל הצדדים עשו באמת מאמצים מאוד-מאוד גדולים כדי להגיע לסיכום, כי המטרה של כולנו מאוחדת, וכפי שאמרה שרת הבריאות, להימנע מהליך של פירוק ולהצעיד את הדסה בכיוון של דרך חדשה.

<ארנון אפק: אנחנו מדברים בראש ובראשונה על הסדרת המשטר התאגידי של הדסה.

<ארנון אפק: זה נעשה ביחד עם נשות הדסה, קביעת דרכי בחירת הדירקטוריון, בחירות יושב-ראש הדירקטוריון ובחירת המנכ"ל.

<ארנון אפק: הדבר הזה יהיה מעתה והלאה מוסדר ומסודר.

<ארנון אפק: הסוגיה השנייה שעמדה על הפרק זה התמיכה בהדסה, ואני חייב להגיד משהו מעבר לזה.

<ארנון אפק: זה לא רק תמיכה בהדסה, זה שמירת המצוינות של הדסה.

<ארנון אפק: אני עצמי זכיתי ללמוד בבית החולים, באוניברסיטה העברית, הכרתי את הדסה, אבל נחשפתי שוב במהלך המשא-ומתן, במהלך הימים והלילות למסירות של העובדים.

<ארנון אפק: זה לא טריוויאלי שהעובדים מוותרים כמו שהם ויתרו למען המוסד שבו הם עובדים.

<ארנון אפק: אני מדבר על עובדי מינהל ומשק, שאני יודע כמה פיטורים של כל אדם יקר ללבם, וצריכים עובדים לאבד את מקום עבודתם.

<ארנון אפק: זה תהליך לא פשוט.

<ארנון אפק: האחיות, סך הכול אני יכול להגיד שעבדו לפי הספר, אם אפשר לומר, היה לי מאוד מרגש לראות שכשהסכמנו אתן בכל זאת על הפחתת שכר, בסוף הן באות ואומרות: את ה-4% האלה לא נטיל על האחיות החדשות שמגיעות, כי ככה לא נוכל לגייס אחיות חדשות.

<ארנון אפק: הרופאים אמרו: ההפחתות לסטאג'רים ניקח על עצמנו, נמצא מקור, כי אנחנו רוצים שיהיו סטאג'רים, שיהיה הדור הבא.

<ארנון אפק: תודה רבה.

<ארנון אפק: כמובן להסתדרות הרפואית שידענו גם תוך כדי ויכוחים וצעקות לשמור יחד על המטרה המשותפת.

<ארנון אפק: שמירת המצוינות של הדסה, יש לה גם ביטוי כלכלי בהסכם, המשך הזרמת כספים שנועדה לשמר את המודל האקדמי של הדסה, את מודל בתי החולים של הדסה, אבל גם דרישה שלנו, לא רק ביקשנו מהם, מכובדי חברי הכנסת, אלא גם אמרנו להם: תמשיכו להפעיל את בתי החולים, תמשיכו לקלוט מתמחים, סטודנטים, אנחנו רוצים לראות אתכם לא מוותרים על הדבר הזה, וזה מאוד חשוב, כי הסטודנטים הם העתיד של כולנו וגם המתמחים, אתם יודעים ברפואת שיניים מה המצב.

<ארנון אפק: נושא השר"פ – הדסה ושערי צדק הם בתי חולים שבהם יש שר"פ.

<ארנון אפק: זו היתה נקודת המוצא.

<ארנון אפק: לא שינינו סדרי עולם.

<ארנון אפק: הסתמכנו על המצב הקיים.

<ארנון אפק: הנושא הזה נמצא כרגע לפתחה של ועדת גרמן, ואני משוכנע שהוועדה תיתן החלטה כוללת לגבי כלל המערכת.

<ארנון אפק: אבל במקום שיש בו שר"פ הסדרנו אותו, ולדעתי הגענו לשינויים משמעותיים מאוד.

<ארנון אפק: אגב, בהסכמה עם הרופאים, והיה להם לא פשוט, אבל בכל זאת הגענו להסכמה.

ראובן ריבלין: מה המגבלה העיקרית?

ניסן סלומינסקי: תוכל לפרט?

<ארנון אפק: קודם כול, אין שר"פ במיון.

<ארנון אפק: נגמר.

<ארנון אפק: הסיבה היא שכמובן אדם במצבו הדחוף, שנמצא כרגע במיון, צריך טיפול דחוף, רצוי וראוי שהוא לא יעמוד בכלל בדילמה הזאת.

<ארנון אפק: היא דילמה בכלל לא הוגנת.

<ארנון אפק: לא יבוצע שר"פ במיון.

מיכל בירן: תן דוגמה איך הם עשו שר"פ במיון.

<ארנון אפק: אני לא נותן.

ראובן ריבלין: את רוצה שאני אגיד לך?

ראובן ריבלין: אני נפצע בתאונת דרכים, אני נכנס לבית החולים ואומר:

ראובן ריבלין: אני רוצה את הרופא הזה ולא את הרופא הזה.

יצחק כהן: זה כבר אחרי זה, עזוב.

אילן גילאון: זה בחירת רופא.

אילן גילאון: אתה מדבר על תורים או על בחירת רופא?

ראובן ריבלין: בחירת רופא שאני מוכן לשלם לו.

ניסן סלומינסקי: גם זה וגם זה.

אילן גילאון: אני חושב שבחירת רופא אתם כן - - -

ניסן סלומינסקי: לכן אני רוצה שהוא יפרט.

<ארנון אפק: רבותי, אני חוזר ואומר: אנחנו מדברים על בית חולים שיש בו שר"פ.

<ארנון אפק: אנחנו צריכים לצאת מהנקודה הזאת, כי לא באנו ואמרנו כרגע לבטל את השר"פ – אמרתי שהנושא הזה יידון בוועדת גרמן – אלא הסדרנו את המצב הקיים.

עפר שלח: אתה יכול להתייחס לשאלה איך ההחלטות שלכם לגבי הדסה מתכתבות עם ועדת גרמן, אפרופו המסקנות שתגיע אליהן ועדת גרמן, שלא יבואו בתי חולים אחרים ויגידו: אנחנו רוצים מה שנתתם להדסה?

<ארנון אפק: התשובה היא - - -

יעקב ליצמן: אתה טועה, שלח, כי המדינה נותנת לאשדוד בדיוק אותו דבר.

יעקב ליצמן: למה אתה בא להדסה כשאתה יכול לבוא ליאיר טל שיושב כאן, עם כל הכבוד, שאני מכבד אותו מאוד, ולשאול אותו איך יכול להיות שנתת שר"פ לאשדוד ולא נתת את זה - - -

ניסן סלומינסקי: רבותי, בואו - - -

עפר שלח: אני לא בעסקי טענות, אבל מכיוון שיש שתי הסדרות נפרדות, הסדרת הדסה והסדרת ועדת גרמן, אז אנחנו יכולים להבין איך אחד ישפיע על השני.

<ארנון אפק: אני אענה לך, חבר הכנסת שלח, מה שכאן עשינו, לקחנו מצב שיש בו שר"פ והסדרנו אותו לכיוונים שהאמנו שהם נכונים בעת הזאת, שעיקרם אמרתי.

<ארנון אפק: נושא אחד זה המיון, עוד מעט אני אפרט הלאה.

<ארנון אפק: לא באנו ושינינו סדרי עולם במערכת.

<ארנון אפק: בואו נגיד את האמת, גם כך להגיע להסכם, ויש כאן שותפים שישבו אתנו בלילות, יודעים שהיה מאוד קשה.

<ארנון אפק: לא זה הזמן לעשות סדרי עולם.

<ארנון אפק: סדרי עולם אני מקווה, מניח ובטוח שוועדת גרמן תעשה.

<ארנון אפק: כאן ניסינו להסדיר מצב קיים.

<ארנון אפק: למה הכוונה?

<ארנון אפק: קודם כול דיברתי על המיון, שבעיני זה הכי חשוב.

<ארנון אפק: הנושא הזה היה לנסות ולבצע את הפעילות הרפואית שאפשר לבצע אותה אחרי הצהרים ולהשאיר בבוקר מה שאין ברירה – ניתוחים ארוכים, ניתוחים קשים, שאין לך את בית החולים שיכול לבצע במהלך הלילה, ואנחנו קודם כול מחויבים לבטיחות החולה.

<ארנון אפק: אלה היו הדברים שעשינו בשלב הזה בנושא השר"פ.

עפר שלח: האם יוכל שיבא לבוא אחרי שיצאו מסקנות ועדת גרמן ולהגיד: הבנתי, נכון שבהדסה היה קודם ואצלי לא היה, אבל עכשיו אני רוצה מה שנתתם להדסה?

יעקב ליצמן: כן, הוא יוכל להגיד.

<ארנון אפק: הוא לא יוכל להגיד כך.

יעקב ליצמן: - - - בבג"ץ.

עפר שלח: זאת השאלה.

<ארנון אפק: התשובה היא לא.

יעקב ליצמן: התשובה היא כן.

ניסן סלומינסקי: לבג"ץ יכלו ללכת גם היום.

אילן גילאון: אם הייתי שיבא, הייתי עושה את זה.

יצחק כהן: אם התיק הזה יבוא לרובינשטיין, לא יקרה שום דבר, כי הוא ביטל את זה.

יעקב ליצמן: שיהיה ברור לשלב הבא – לא בגלל הדסה, כי זה היה, בגלל מה שאמרתי לך – בהחלט יהיה.

יעקב ליצמן: ברגע שייפתח, תראה שיהיה בג"ץ.

ראובן ריבלין: אם זה יבוא לבג"ץ, קרוב לוודאי שהשאלה שלך במקומה.

יעקב ליצמן: לא בגלל הדסה.

עפר שלח: אני לא מאשים את הדסה.

יעקב ליצמן: בלי להאשים.

עפר שלח: היות ששתי ההסדרות באות ביחד, הן מקרינות אחת על השנייה.

יעקב ליצמן: בלי להאשים.

יעקב ליצמן: מה שהיה כאן היה כל השנים, לכן זה יותר קל.

ניסן סלומינסקי: רב יעקב, זה מה שהוא אמר.

ניסן סלומינסקי: אמרת שהשר"פ מתחיל מ-15:00, פרט לכך, אם יש ניתוחים ארוכים, אז זה מתחיל מהבוקר.

ניסן סלומינסקי: שר"פ בבית החולים הציבורי מהבוקר - - -

יצחק כהן: מה מהות הדיון?

יצחק כהן: אני לא מבין.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה שנבהיר.

<ארנון אפק: אני אבהיר את הנקודה.

ניסן סלומינסקי: הם רוצים להציג לנו את ההסכם.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה להבין אותו.

<ארנון אפק: אני רוצה להסביר.

<ארנון אפק: רבותי, בהדסה יש שר"פ.

<ארנון אפק: זה המצב הקיים.

<ארנון אפק: ועדת גרמן יכולה להחליט שהיא הולכת על מודל אחר.

<ארנון אפק: למשל מודל של שר"פ - - -

יעקב ליצמן: זה מה שהיא תחליט?

<ארנון אפק: לא.

<ארנון אפק: קטונתי מלנבא את העתיד.

יצחק כהן: היא כבר החליטה, היא הולכת מהסוף להתחלה.

<ארנון אפק: קטונתי מלנבא את העתיד.

יעקב ליצמן: למי ניתנה הנבואה?

<ארנון אפק: הרב היקר ליצמן, עכשיו אני יכול להגיד "נדון".

<ארנון אפק: נדון בכל הנושאים, בין השאר במודל, ותתקבל החלטה.

<ארנון אפק: אפשר לקבל החלטה בבית חולים שאין בו שר"פ, לבוא ולהגיד: אני נותן אפשרות בחירת רופא אחרי הצהרים, ולהגיד: רק אחרי הצהרים.

<ארנון אפק: כאן זה בית חולים שיש בו שר"פ, ואז אתה אומר: אני מנסה להפעיל כמה שיותר פעילות, כשהכלל הוא בהחלט אחרי הצהרים, אבל יש ניתוחים שמתבצעים בשר"פ, שכרגע אי-אפשר לבצע אחרי הצהרים, אז אותם נצטרך לבצע בבוקר מסיבה של בטיחות החולה.

ניסן סלומינסקי: כשר"פ?

<ארנון אפק: כשר"פ.

ניסן סלומינסקי: זה היה פעם בהדסה?

<ארנון אפק: זה היה, ועוד איך היה.

ניסן סלומינסקי: בבוקר היה?

<ארנון אפק: היתה פעילות גדולה מאוד של שר"פ בבוקר, צריך להבין.

ראובן ריבלין: היה נדרש מבחינה מקצועית לעשות את זה בבוקר.

ראובן ריבלין: למשל ניתוח של שש שעות.

ניסן סלומינסקי: מה הבעיה אם זה יתחיל ב-15:00?

<ארנון אפק: אני אסביר.

<ארנון אפק: בראש ובראשונה צריך להבין שזה לא אותו בית חולים של בוקר ובית חולים של ערב, ואני בטוח שד"ר אידלמן יסכים אתי.

<ארנון אפק: השירותים, המעבדה, המומחים – כל המערכת לא קיימת בשעות הערב.

<ארנון אפק: אם אתה בא ואומר שיש שר"פ ואני רוצה לבצע את הניתוח הזה בצורה בטוחה לחולים, יש ניתוחים שאני לא יכול לעשות אותם בערב, אני חייב לעשות אותם בבוקר.

<ארנון אפק: זה מצב אחר כשאתה בא ואומר: אני מתיר לבית חולים לעבוד רק אחרי הצהרים, ואם יש ניתוחים שאתה לא יכול לבצע אחרי הצהרים, אל תעשה אותם בשר"פ.

<ארנון אפק: זה שינוי שכרגע לא עמד על הפרק.

ניסן סלומינסקי: למה לא יכולים?

<ארנון אפק: לא יכולים מקצועית.

<ארנון אפק: אני אתן לך דוגמה.

<ארנון אפק: למשל חולים קשים, ילדים, ניתוחים ארוכים ומורכבים שאתה צריך למשל שיהיה לך עכשיו בבית חולים גם מומחה כבד וגם מומחה במתן דם.

<ארנון אפק: אלה ניתוחים מקצועית שאתה לא יכול.

ניסן סלומינסקי: הסברתם פעם שהשר"פ הוא חשוב כדי שגם אחרי הצהרים יהיו רופאים מומחים.

ניסן סלומינסקי: עכשיו אתה אומר לי בדיוק הפוך.

<ארנון אפק: אני לא אומר הפוך.

<ארנון אפק: אני מנסה להסביר.

<ארנון אפק: חבר הכנסת סלומינסקי, תבין, יש ניתוחים שאי-אפשר לעשות אותם בשעות אחר הצהרים מסיבה מקצועית.

<ארנון אפק: אני מניח שהקהל מבין את זה.

אילן גילאון: אדוני, אי-אפשר לעשות סדר בין השר"פ לבין הציבורי לעולם.

אילן גילאון: אני אומר לך.

אילן גילאון: יש לך כל-כך הרבה משתנים, שאתה אף פעם לא יכול לקבוע.

אילן גילאון: לכן ההפרדה היא הדבר הבריא ביותר.

אילן גילאון: בכל מקום שמיטות ציבוריות ומיטות פרטיות מתערבבות, זה מסתיים בשחיתות.

<ארנון אפק: חבר הכנסת גילאון, א', אתה צודק.

<ארנון אפק: צריך להסדיר, זו משימתה של ועדת גרמן.

<ארנון אפק: כרגע לקחנו מצב נתון ואותו הסדרנו.

<ארנון אפק: אני מבקש לעמוד על הנקודה.

ניסן סלומינסקי: נסדיר שאתה רק תיתן את הדיווח, מי שצריך לרשום, ירשום, וישאלו אחר-כך.

יעקב ליצמן: היושב-ראש, אני רוצה להבין מה שאתה עושה כרגע.

ניסן סלומינסקי: מה שאני רוצה זה דיווח.

יעקב ליצמן: האם הכוונה כאן שניכנס להסכם?

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: אני מקווה שלא.

יעקב ליצמן: אם המדיניות שהם כאן לדון על השר"פ, אני מוכן, אבל לא היום.

ניסן סלומינסקי: לא היה דיון.

ניסן סלומינסקי: רצינו להבין מה הוא אמר.

עפר שלח: במסגרת הדיווח האם אפשר להבין אם יש הסדר אחר ואת מהותו בנוגע לחלוקת ההכנסות מהשר"פ?

עפר שלח: זו גם היתה בעיה.

אילן גילאון: הם מרוצים מההסדר, החולים מדווחים לך.

ניסן סלומינסקי: החולים, אני לא יודע.

אילן גילאון: כולם מרוצים.

אילן גילאון: החולים לא נמצאים פה.

<מידד גיסין: נמצאים, נמצאים.

<מידד גיסין: למה לא נמצאים?

אילן גילאון: העובדים פה, הרופאים פה, החולים פה.

<ארנון אפק: אני חושב שדווקא זה שכולנו כאן רק מעיד כמה הנושא הזה מאוד חשוב בעינינו.

<ארנון אפק: יש כאן שינוי באמת מהותי בנושא של הסדרת השר"פ, התחלת ההסדרה, לפחות בבית חולים שיש בו שר"פ, אחר-כך נדון בבית חולים שאין בו שר"פ.

<ארנון אפק: נושא החשב המלווה.

<ארנון אפק: כאן אני חייב להגיד מתוך כבוד והערכה עמוקה לד"ר קפלן, שיש בינינו חוסר הסכמה.

<ארנון אפק: אנחנו מאמינים, כאשר מדינת ישראל נותנת סכום כסף מעל מיליארד שקלים, הרבה מעל מיליארד שקלים, אזי נכון הוא שיהיה חשב מלווה.

<ארנון אפק: ירדנו לפרטים, ואם צריך להבהיר וליצור מצב, ד"ר קפלן, שבו לא יהיה אפילו המצב הכי קטן שתהיה בעיה בתפקוד של בית החולים, בפעולות הדחופות והרפואיות, אנחנו נדאג לזה.

יעקב ליצמן: כמה שנים יהיה החשב?

<ארנון אפק: לאורך הסכם ההבראה, שהוא שבע שנים.

ראובן ריבלין: עד 2021.

ראובן ריבלין: עד 2020 ועד בכלל.

<קריאה: עד סוף 2020.

<ארנון אפק: בנושא החשב המלווה אנחנו חלוקים, עמדתנו חלוקות עם ד"ר קפלן, ועדיין אנחנו מכבדים אותו ומאוד מעריכים אותו, ואני בטוח שגם בנושא הזה, אם יש נקודות שמפריעות לו, נוכל להסדיר אותן.

<ארנון אפק: נשות הדסה – נשות הדסה תרמו, תורמות ויתרמו.

<ארנון אפק: אני מבטיח בשם אודרי שיושבת אתנו.

<ארנון אפק: תודה רבה על חלקך בתרומה הזאת ובהמשך.

<ארנון אפק: זה לא טריוויאלי שיש גוף ציבורי עם כל-כך הרבה נציגות, ואני חייב להגיד לכם, כמי שמכיר את ההיסטוריה של מערכת הבריאות במדינת ישראל, שהקים חלק גדול מהרפואה במדינת ישראל.

<ארנון אפק: היו שישה בתי חולים שהם הקימו, קופות חולים, טיפות חלב.

<ארנון אפק: זה הכול תרומה של נשות הדסה למערכת הבריאות בישראל.

ראובן ריבלין: במשך מאה השנה האחרונות.

<אודרי שמרון: 102.

<ארנון אפק: 102.

<ארנון אפק: יש לנו כבוד והערכה לנשות הדסה, והעובדה שהן נותנות כסף, תומכות וימשיכו לתמוך היה מרכיב חשוב, לכן חלק מההסדר היה אתן, כדי להביא להמשך אותו שיתוף פעולה.

<ארנון אפק: הן הבעלות של בית החולים.

<ארנון אפק: עדיין נעבוד יחד במשטר תאגידי מאוד מסודר, מאוד מאורגן, כדי שבית החולים יתנהל בצורה טובה לרווחת תושבי ירושלים ובכלל תושבי מדינת ישראל.

<ארנון אפק: אני אתן לחברי שבילה אתי ימים ובעיקר לילות לפרט בתחום הכספי.

ניסן סלומינסקי: לילות כימים.

<ארנון אפק: נכון, לילות כימים.

<ארנון אפק: בבקשה, יאיר.

ניסן סלומינסקי: תן פירוט של הדברים.

<יאיר טל: בפן הכספי של ההסדר הזה יש מספר מרכיבים.

<יאיר טל: הממשלה, מצד אחד, גם מסייעת לבית החולים להתייעל בפונקציות הייצור שלו, בסעיפים שהיוו את אחד הגורמים לבעיה שבה הוא נמצא.

<יאיר טל: כשאני מדבר על התייעלות בפונקציית הייצור, זה גם בצד ההוצאות, גם בצד ההכנסות.

<יאיר טל: בצד ההוצאות אנחנו מסייעים לבית החולים להתייעל בכוח-האדם.

<יאיר טל: במספר מקומות יש כוח-אדם עודף, ולצורך כך הממשלה תעמיד מימון לצורך פיצויי פרישה בהתאם למתווה שסוכם עם הוועדים השונים.

<יאיר טל: נקצה לעניין הזה תקציב בהיקף של עד 190 מיליון שקלים.

<יאיר טל: בנוסף, גם הסכמנו לסייע לבית החולים במימון תשתיות כאלה ואחרות באופן שגם יאפשר לו לייעל את צד ההוצאות.

<יאיר טל: לדוגמה, מנכ"ל בית החולים הציג תוכנית לייעול מרכז האנרגיה של בית החולים באופן שדורש השקעה משמעותית בתשתית, אז הממשלה תסייע בזה.

<יאיר טל: מצד שני, במסגרת ההסדר גם הוצבו יעדי הכנסות כאלה ואחרים, וגם בכך הממשלה תסייע.

<יאיר טל: למשל, מימון חדרי לידה בבית החולים הר הצופים, בקמפוס בהר הצופים, סיוע בשיקום.

<יאיר טל: אלה מרכיבים שהממשלה מעניקה תמיכה כדי לייצר הכנסות לבית החולים.

<יאיר טל: בנוסף, כחלק מההסדר עם הרופאים, הממשלה תסייע לבית החולים ולרופאים באמצעות חיזוק הביטוח שיש לבית החולים לתביעות של רשלנות מקצועית.

<יאיר טל: הממשלה תעביר לצורך כך 140 מיליון שקלים שיופקדו בנאמנות וישמשו כשכבת הגנה נוספת ביחס לאקטואריה של הסיכון של התביעות.

יעקב ליצמן: באמצעות ענבל?

<יאיר טל: לא קשור לענבל.

<יאיר טל: ענבל היא חברת הביטוח הממשלתית, היא לא מטפלת בגופים - - -

<לאוניד אידלמן: לצערנו זה לא קשור.

<לאוניד אידלמן: זו שאלה טובה מאוד.

יעקב ליצמן: אני יודע.

יעקב ליצמן: לא שאלתי סתם.

<יאיר טל: לא באמצעות ענבל.

<יאיר טל: הכסף שהממשלה תעביר נועד לחזק את - - -

יעקב ליצמן: למה לא? זה דיון נפרד.

יעקב ליצמן: שם יותר זול.

<יאיר טל: אני לא בטוח.

<רן ניר-פז: זה היה חוסך 300 מיליון שקל לפחות.

<יאיר טל: אני לא יודע מאיפה המספרים האלה.

<רן ניר-פז: המספר של הקרן של הביטוח בהדסה, קרן פנימית שחייבת להיות מוקפאת שם.

<יאיר טל: אני חולק עליך, אבל לא משנה.

<רן ניר-פז: זה כתוב בהגשה לבית המשפט.

<יאיר טל: אם יהיה דיון נפרד, אני אבוא ואבהיר את העובדות.

<יאיר טל: בנוסף, הובטחה המשך התמיכה של ות"ת בפן של האקדמיה בהדסה.

<יאיר טל: אנחנו מדברים על קיבוע התמיכה ואפילו הגדלה במרכיב של הממשלה לשבע שנות ההסכם.

<יאיר טל: אנחנו מדברים פה על היקף של 50 מיליון שקלים בשנה על פני שבע שנים.

<רן ניר-פז: תוספת של 20 מיליון לא הגדלה ל-50 מיליון.

<יאיר טל: אני אשמח שלא יתקנו אותי כל הזמן.

<יאיר טל: אני מציע שתדייקו בעובדות, כי גם התוספת מות"ת זו תוספת שהיתה אמורה להתבטל – אתה גם יכול לבדוק אותי – והתחילה להיות מופחתת בשנים האחרונות.

<רן ניר-פז: בגלל שות"ת לא מצאו את ההסכם - - -

ניסן סלומינסקי: רבותי, זה לא ילך כך.

<יאיר טל: אני לא מתכוון להתנצח.

ניסן סלומינסקי: תן ליאיר, ואחר-כך תהיה לכם זכות דיבור אם תרצו לתקן.

<ארנון אפק: אני רק אגיד שהיתה הסכמה עם הנהלת הדסה, והם נמצאים כאן, על הפחתה של 7.5 מיליון שקלים כל שנה, בהורדת הסכום הזה של 30 מיליון.

<ארנון אפק: הקפאנו את זה, וכן חשוב שאנשים כאן ידעו שזה כסף שהיה מיועד ללכת לכל המערכת.

<ארנון אפק: אנחנו מכירים במצוינות של הדסה, הכסף הזה נשאר בהדסה כרגע - - -

ניסן סלומינסקי: ועל זה יש תוספת של עוד 20.

<ארנון אפק: על זה יש תוספת של עוד 20 מיליון, כי אנחנו רוצים לשמר את בתי הספר של הדסה, את הסטודנטים, את המתמחים.

<ארנון אפק: זה לאות ההערכה על המצוינות.

<יאיר טל: מרכיב סיוע נוסף של הממשלה במסגרת ההסדר הזה, זה הגדלה של תקרת הרכש של בית החולים על פני שלוש שנים, הגדלה גם ברוטו וגם סכום שמבטיח צריכה נטו בבית החולים.

<יאיר טל: זה בהיקף של לפחות 45 מיליון שקלים בשנה.

<יאיר טל: עוד פעם, זה גם תלוי בהיקף הפעילות שבית החולים יצליח לייצר על פני כל אחת מהשנים, כשאנחנו נותנים לו רשת במידה והוא לא מצליח להגדיל את היקף הפעילות להיקף הזה.

<יאיר טל: מרכיב נוסף של הסיוע שהממשלה מסייעת לבית החולים ולארגון נשות הדסה להנזיל נכסים שונים לטובת בית החולים.

<יאיר טל: בית החולים מחזיק בהרבה נכסי נדל"ן, דירות כאלה ואחרות ברחבי ירושלים, יש מספר נכנסי מקרקעין, גם לנשות הדסה, הממשלה תרכוש את זה מהם.

אילן גילאון: למה לא לרכוש את כל בית החולים?

אראל מרגלית: מה עם הבניין הישן של הדסה?

<יאיר טל: איזה בניין?

אראל מרגלית: המבנה של הדסה הישן, מה קורה אתו?

אראל מרגלית: הוא נשאר?

<יאיר טל: איזה מבנה?

<יאיר טל: בקמפוס?

אראל מרגלית: בקמפוס של בית החולים.

<יאיר טל: נכסיו התפעוליים של בית החולים נשארים ברשותו לטובת פעילותו.

<יאיר טל: אנחנו מסייעים לו באמצעות נכסים שהם לא תפעוליים, נכסים שהוא מחזיק ברחבי ירושלים.

ניסן סלומינסקי: יאיר, האם תוכל לעשות לנו את החשבון, את הסך הכול, בכמה המדינה משתתפת?

ניסן סלומינסקי: ניסיתי לחבר, אבל לא זכרתי - - -

<יאיר טל: בסך הכול זה מגיע ליותר ממיליארד שקלים.

יעקב ליצמן: כמה נשות הדסה?

<יאיר טל: נגמור את חלק הממשלה, נמצאת פה נציגה, אני בטוח שהיא תשמח להציג.

ניסן סלומינסקי: בכמה זה יותר ממיליארד?

<יאיר טל: זה תלוי, כי יש פה מרכיב שעדיין אנחנו לא יודעים לספור.

ניסן סלומינסקי: האם זה 1.3 מיליארד, 1.5 מיליארד?

<יאיר טל: בצד הקרוב למיליארד, לא ל-1.5.

<יאיר טל: קצת מעל מיליארד, כאשר יש פה עוד מרכיב, במסגרת כל רכש הנכסים, שנרכוש אותם ונשלם תמורתם גם את כל המיסוי וההיטלים שנובעים מזה.

<יאיר טל: הממשלה תשלם בעצמה.

<יאיר טל: זאת אומרת, יש פה עוד מרכיב שאני לא יודע לאמוד, כי אנחנו צריכים אחר כך לגמור את השומות.

ראובן ריבלין: המדינה מיליארד - - -

ניסן סלומינסקי: יותר ממיליארד.

<יאיר טל: באזור ה-1.1 מיליארד פחות או יותר.

<יאיר טל: נעביר דיווח.

<אביגדור קפלן: בשיטה הזאת צריך גם לזכור כמה העובדים נותנים.

<אביגדור קפלן: העובדים נותנים יותר מחצי מיליארד, כך שאם מסכמים מספרים לשבע שנים, נראה לי שאפשר לנפח בצורת ההצגה שלהם.

<אביגדור קפלן: נכון שהמדינה נותנת המון-המון עזרה ב-2014, אבל בשוטף עזרה שהולכת וקטנה.

אילן גילאון: איך חצי המיליארד של העובדים מחולק?

<אביגדור קפלן: הוא מחולק בין הסקטורים השונים.

<אביגדור קפלן: אין לי כרגע את המספרים, אבל הם נותנים לא מעט כסף.

אילן גילאון: הם נותנים המון, השאלה מי נותן.

<אביגדור קפלן: כל הסקטורים נותנים.

ניסן סלומינסקי: עוד מעט מי מהם ידבר ונראה.

ניסן סלומינסקי: סיימת?

<יאיר טל: זה בגדול.

יצחק כהן: יישר כוח.

יצחק כהן: אפשר לברך את האוצר מדי פעם וגם משרד הבריאות.

ניסן סלומינסקי: אודרי, בבקשה.

<אודרי שמרון: ארגון נשות הדסה כמובן עשה דבר קצת יוצא דופן והוא נלחם.

<אודרי שמרון: אפשר היה להגיד שהיינו יכולים להחליט: אוקיי, תודה רבה, אבל עשינו מלחמה קשה בשביל לשמור על הזכות להמשיך לתרום לבית החולים הדסה, למרכז הרפואי האוניברסיטאי הדסה שבירושלים, שמבחינתנו הוא גולת הכותרת של העבודה שלנו בארץ והוא הגאווה של 330,000 נשים ברחבי ארצות-הברית.

<אודרי שמרון: בתוכנית הזאת קיבלנו, כמו שנאמר קודם, להנזיל הרבה מאוד נכסים, נכסים שיש להם, אני חושבת שנאמר פה, אפשרויות לפיתוח לדיור.

<אודרי שמרון: יש גם נכסים שאנשים יכירו מקום של קסם בירושלים ומקום מאוד אסטרטגי, הדסה הקטנה, נכס שבמהלך השנים תרמנו חלקים ממנו לעיריית ירושלים, לצרכים שונים, והיום אנחנו מעבירים את זה לפיתוח למדינת ישראל, כמו כן קרקעות רבות באזור הדסה עין כרם, גובלים במושב אורה וגם בכפר עין כרם, ואני חושבת שהמדינה יכולה לממש לתועלת הציבור.

<אודרי שמרון: כמו כן גם דירות ונכסים אחרים בירושלים.

<אודרי שמרון: אנחנו נמשיך ונתרום את הכסף השנתי לתפעול בית החולים, המוכר כ-19 מיליון דולר, שתלוי בשער הדולר, אם הוא יורד או עולה, היו שנים שהוא היה הרבה יותר כסף ואנחנו תקווה שהוא יצמח חזרה.

<אודרי שמרון: כמו כן אנחנו נותנים סכום חד-פעמי של 25 מיליון דולר.

<אודרי שמרון: נשלים את המגדל בסכום של 50 מיליון דולר.

<אודרי שמרון: אנחנו תמיד נמשיך ונתרום מעבר לזה כל סכום שנצליח לגייס למען פרויקטים, למען ציוד, מחקר ופרויקטים מיוחדים, מחוץ לכל הסכומים שדיברתי עליהם עד עכשיו, הוא לא נקבע בסכום, אבל מה שנקרא "כסף ייעודי" שאנחנו תמיד מגייסים.

<אודרי שמרון: דרך אגב, לידיעת כולם, הסכומים האלה בדרך כלל הם הכספים שיותר קל לנו לגייס מאשר הכסף לתפעול שהוא כמעט בלתי אפשרי, ולמרות זאת התחייבנו להמשיך לגייס ולתת את הכסף הזה.

<אודרי שמרון: תודה.

ניסן סלומינסקי: את יכולה לתת לנו שערוך של כל אותם נכסים שאמרת שפרוסים בירושלים?

ניסן סלומינסקי: סדר גודל.

<אודרי שמרון: עברנו את המיליארד.

<אביגדור קפלן: אני רוצה לעדכן אתכם איך מתחלק המאמץ.

<אביגדור קפלן: הגירעון לשבע שנים, אם זה היה "טייס אוטומטי", נקרא לזה, 47% ממנו מכוסה על-ידי העובדים ועל-ידי התייעלות פנימית, שזה בעקיפין גם מאמץ של העובדים וההנהלה, גידול בהכנסות, קיטון בהוצאות, אבל בדרך של פליטת כוח-אדם, בדרך של הורדה בשכר וכיוצא באלה.

<אביגדור קפלן: 16%-15% זה תמיכה של נשות הדסה, תמיכה שוטפת של נשות הדסה.

<אביגדור קפלן: 20% זה התמיכה השוטפת של המדינה.

<אביגדור קפלן: אחר-כך יש 17% תמיכה חד-פעמית שאנחנו מקבלים מהמדינה, מנשות הדסה ומהעובדים.

<אביגדור קפלן: העובדים נותנים תמיכה חד-פעמית בצורה של ויתור על הבראה שנתית.

<אביגדור קפלן: כך שצריך לשים את הדברים בפרופורציה הנכונה.

<אביגדור קפלן: אילולא היינו עושים את הפעולות הללו, כמובן היינו מגיעים לגירעון אסטרונומי שהוא בלתי נסבל ובלתי אפשרי, אבל בהחלט אתם רואים שהחלוקה של המאמץ היא לא מעט פנימית על העובדים ועל ההנהלה.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: פרופ' אידלמן.

<לאוניד אידלמן: בכל פעם שהתכנסנו פה בוועדה הזאת לדון על המשבר בהדסה חזרתי וביקשתי להודות לוועדה ולאדוני היושב-ראש על הדיון הזה.

<לאוניד אידלמן: אני חושב שהוועדה עשתה מה שהיא היתה צריכה לעשות, וגם ההתכנסות היום היא לא התכנסות סתמית, כי המשבר בהדסה טרם הסתיים, ואני בהחלט מסכים עם ההגדרה שזה רק הסוף של ההתחלה של הטיפול במשבר כמו שצריך לטפל.

<לאוניד אידלמן: קודם כול, אני רוצה לבקש מהוועדה להמשיך ולעקוב אחרי מה שקורה בהדסה, לבדוק שהכספים עוברים, לבדוק שזה לא נעשה על חשבון בתי חולים אחרים וקופות חולים אחרות.

<לאוניד אידלמן: הרי אתם יודעים שכולם במשבר וכולם בגירעון, וזו לא חוכמה גדולה להעביר מכיס לכיס ולגרום למשברים במקומות אחרים במערכת הבריאות.

<לאוניד אידלמן: כל המערכת בגירעון וכל המערכת הזאת פגיעה ביותר.

<לאוניד אידלמן: ובגלל זה אני חוזר ומבקש מהוועדה להיות קשובים למשברים במערכת ולאפשרות של משברים במערכת.

<לאוניד אידלמן: אני רוצה קודם כול לברך את פרופ' אפק, שנבחר לשמש כמנכ"ל החדש של מערכת הבריאות, ועל הכתפיים שלו יהיו הרבה בעיות, אבל אני משוכנע שהוא האיש הנכון במקום הנכון, והוא גם תרם רבות לפתרון של המשבר בהדסה.

<לאוניד אידלמן: אגב, יאיר, שלא היה בדיונים הקודמים, הצטרף ברגעים קריטיים וגם תרם תרומה חשובה.

<לאוניד אידלמן: הגענו להסדר.

<לאוניד אידלמן: ההסדר הזה הוא הסדר כואב, הוא לא הסדר פשוט, הוא הסדר מאוד מורכב עם המדינה כאמור.

<לאוניד אידלמן: מה שלמדתי מיאיר – הוא הזכיר לי כמה פעמים תרומה והשקעה של המדינה – שההערכה באמת היא כמיליארד שקל.

<לאוניד אידלמן: הרופאים, לפי החישוב שלנו, אני לא מדבר על השקעה במציאת פתרון מצד העובדים האחרים, שהיא השקעה חשובה מאוד, על-ידי הסכמה לפיטורים, הסכמה להורדה במשרות – הרופאים, חישבנו את התרומה של הרופאים, כ-500 מיליון, חצי מיליארד, לאורך ההסכם, והרופאים עשו את זה כי הצלת הדסה זה היה הדבר הכי חשוב להם.

<לאוניד אידלמן: רופאי הדסה הסכימו למה ששום רופא בשום מקום במדינה לא הסכים אף פעם.

<לאוניד אידלמן: אני מקווה שכל הצדדים ימשיכו לתרום להצלחת ההסדר הזה.

<לאוניד אידלמן: זה הסדר שאמור להביא לתושבי ירושלים והסביבה רפואה טובה, אבל רק אם כל מי ששותף להסדר הזה לא יחזור בו מההבטחות שלו, לא יחזור בו מהכוונות שלו.

<לאוניד אידלמן: אני חוזר ומבקש בפעם השלישית, פה הוועדה צריכה לעקוב, כי הניסיון מלמד שמחר האוצר ימצא סיבות לא להשקיע בהדסה, ואנחנו נמצא את עצמנו על סף קריסה, על סף פירוק, כמו שהיינו לפני מספר ימים.

<לאוניד אידלמן: תודה רבה לכולם, ואני מבקש לא להרים כוסית סופית, להרים כוסית ביניים, ולהגיד שבשלב זה אנחנו בסדר.

<ארנון אפק: זה נכון.

ניסן סלומינסקי: פרופ' אלון מוזס.

<אלון מוזס: שלום, אני מנהל מחלקה בהדסה, בוועד מנהלי המחלקות, מלווה את המשא-ומתן במשך השנה האחרונה.

<אלון מוזס: פרופ' אפק התחיל ואמר שהתהליך הזה היה שונה ומסוכן.

<אלון מוזס: בתקופה האחרונה חשנו על פי תהום.

<אלון מוזס: היתה הרגשה שיש סכנה של פירוק.

<אלון מוזס: הגענו להקפאה שלא הוכרה בעבר במערכת הרפואית.

<אלון מוזס: ההקפאה הזאת גרמה לנו לנזק והרגשנו שיש הליך שיכול להביא לפירוק, וזה לא מובן מאליו שלא הגענו אליו.

<אלון מוזס: אני מוכרח להגיד שהיכולת שלנו לא להגיע לפירוק נבעה מעזרה מגורמים רבים.

<אלון מוזס: מצד אחד, היה חשש שזה יקרה, שאולי יש גורמים שרוצים להביא לפירוק, אבל הגורמים הטובים הצליחו להתגבר על הפירוק, ואני חושב שכולנו צריכים לברך על זה.

<אלון מוזס: כל אחד מדבר על התרומה שלו, ואני לא יכול לא לדבר על התרומה של הרופאים.

<אלון מוזס: התרומה של הרופאים היתה תרומה יוצאת דופן, גם בשכר, גם בתנאים האקדמיים, גם ויתור על ותק, גם ויתור על תקנים של רופאים.

<אלון מוזס: אלה הם דברים שלא מובנים מאליהם ועמדנו כל הזמן במקום שצריך לשמור על שיווי משקל כך שהדסה תישאר אטרקטיבית מספיק שתוכל להביא רופאים בעתיד.

<אלון מוזס: אני חושב שהצלחנו איכשהו לשמור על זה, אבל אנחנו מאוד על הגבול.

<אלון מוזס: כשהיינו כאן בישיבות קודמות היתה הרגשה של טיפול נמרץ – צריך להציל את הדסה.

<אלון מוזס: כולם אוהבים טיפול נמרץ.

<אלון מוזס: כשעברנו את תקופת הטיפול נמרץ, כרגע, יש לי הרגשה שחייבים לזכור שאנחנו בפני תהליך של שיקום.

<אלון מוזס: הציבור לא אוהב שיקום, הרופאים לא אוהבים את העבודה הסיזיפית של שיקום, אבל אי-אפשר ללא שיקום.

<אלון מוזס: שיקום קודם כול זה המורל.

<אלון מוזס: תסתובבו כרגע במסדרונות הדסה, אומנם בימים האחרונים ניגשו אלינו אישית ואמרו: תודה רבה שהגעתם להסכמה, ואנחנו מרגישים שאנחנו ביחד עם האחיות ושאר העובדים, אבל המורל הוא נמוך, הפעילות ירדה, ואנחנו זקוקים לתמיכה והעלאה של המורל מלמטה עד למעלה.

<אלון מוזס: צריך להבין שזה לא משהו מובן מאליו.

<אלון מוזס: הליווי שלאוניד אידלמן דיבר עליו הוא ליווי מאוד חשוב.

<אלון מוזס: אני כל-כך מבין את הדאגה מחשב.

<אלון מוזס: אנחנו אומרים: בסדר, אנחנו רוצים שמישהו יעזור לנו לפקח, אבל אם יבוא חשב שלא יאפשר לעשות את הדברים ששומרים על המצוינות שלנו, לא יבואו האנשים הטובים.

<אלון מוזס: אני רואה את זה.

<אלון מוזס: האנשים כרגע עדיין בדרך לעזוב.

<אלון מוזס: זה לא מובן מאליו שהמשבר מאחורינו.

<אלון מוזס: יש אולי כסף עכשיו שאפשר להשתמש בו, אבל האם האנשים יחזרו למסלול הקודם?

<אלון מוזס: זה לא מובן מאליו.

<אלון מוזס: אנחנו זקוקים לעזרה.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: ד"ר רן.

ניסן סלומינסקי: קצר.

<רן ניר-פז: אני אעשה את זה קצר.

<רן ניר-פז: הכנתי מראש שזה יהיה קצר וקולע.

<רן ניר-פז: אני רופא בהדסה 20 שנה, אני חבר ועד הרופאים הבכירים, אני מייצג במה שאני רוצה להגיד פה גם את עמדת חברי לוועדים, שלצערם לא יכלו להגיע לפה ונאלצים להכין חלק מהישיבות על מנת שהכול יוכל להיות מוגש לבית המשפט בזמן ובמועד ככתבו וכלשונו.

<רן ניר-פז: הרופאים מברכים על כך שלבסוף הצלחנו להגיע להסכם, למרות שההסכם עוד לא חתום.

<רן ניר-פז: בגלל ההליך של הפירוק לא מדובר בהסכם רגיל.

<רן ניר-פז: חבל שזה רק עכשיו, כי מרבית ההבנות שמיושמות בהסכם הזה מבוססות על שני הסכמים שכבר ניהלנו מול הנהלת המוסד, אחד לפני שנה, ואחד לפני חצי שנה.

<רן ניר-פז: אנחנו מקווים שההסכם יוכל למזער את הנזק במורל וביכולת להשאיר כוח-אדם איכותי ומשמעותי במוסד.

<רן ניר-פז: הכוונה בעיקר לסגל האקדמי, משום שהסגל האקדמי הוא זה שמחוזר על-ידי בתי החולים האחרים ומרכזים רפואיים אחרים.

<רן ניר-פז: שלא תבינו אותי לא נכון, זה לגיטימי שמחזרים אחריהם.

<רן ניר-פז: אנחנו מקווים שנוכל לשמר אופק של מצוינות במוסד, אבל יש להמשיך ולעקוב ולשים לב להיכן הדברים הולכים, משום שלפרטים הקטנים יש חשיבות אדירה בהכשלת ההסכמים הללו.

<רן ניר-פז: אנחנו מברכים בצורה הכי פתוחה והכי קולנית שאפשר על תמיכת המדינה והבנת המדינה והמעורבות של המדינה בהבראת המוסד ועל ההבנה שהם מבטאים בכך תמיכה בתשתית לאומית ובחזון לאומי.

<רן ניר-פז: לפעמים זה כבר כמעט מוקצה לדבר על הדברים האלה, אבל יש להם ערך.

<רן ניר-פז: מעבר לכך צריך לזכור שיש עדיין סעיפים קטנים שתיקוני ניסוח שלהם יכולים למנוע צרות תפעוליות עתידיות ויש חשיבות לתיקונם.

<רן ניר-פז: אני אביא דוגמה רק ממשהו אחד שעלה פה על-ידי הנציג של החשב הכללי, על-ידי יאיר טל, הדוגמה הנפלאה לכך זו תמיכת הות"ת – למה היא בוטלה ולמה היא לא בוטלה.

<רן ניר-פז: התמיכה המקורית של 30 מיליוני שקלים, מדובר בהסכם איזון שמקורו מלפני בערך 15 שנה או 20 שנה, וות"ת באיזה שלב החליטה שהיא לא רוצה להיות צינור של העברת הכספים, ולכן היא החליטה לבטל את הכסף.

<רן ניר-פז: גם בהסכם לדוגמה, התוספת של עוד 20 מיליוני שקלים, כתוב שם שלא ברור מי יעביר את זה, האם הות"ת או האוניברסיטה.

<רן ניר-פז: הדברים האלה עוד לא סגורים עד הסוף.

<רן ניר-פז: יש חשיבות לתפור הכול ולשים לב לדברים הקטנים.

<רן ניר-פז: אנחנו לא מצרים עליהם, אנחנו מברכים עליהם, רק צריך לבדוק שהכול יבוצע כדת וכדין.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: אני אתן לחברי לדבר.

ניסן סלומינסקי: אני אומר שוב, שכל אחד ידבר קצר, ואחר-כך נסכם.

ניסן סלומינסקי: ליצמן.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, דבר ראשון, אני אברך על ההסכם.

יעקב ליצמן: אני חושב שזה נכון.

יעקב ליצמן: מי היה מאמין שהממשלה תיתן כל כך הרבה כסף?

יעקב ליצמן: זה בהחלט חידוש מרענן, רק חבל שלא עשו את זה מייד.

יעקב ליצמן: יש כמה דברים שלא שמעתי והייתי רוצה שזה יהיה ברור כאן בדיון.

יעקב ליצמן: האם ברור לממשלה למשל שהמחלקה לבריאות הנפש לא תיסגר?

<ארנון אפק: חד-משמעית.

יעקב ליצמן: מה עם ההוספיס?

<ארנון אפק: חד-משמעית לא נסגר.

יעקב ליצמן: האם ברור לכם שהר הצופים לא יימכר למאוחדת?

<ארנון אפק: ממש לא.

<קריאה: - - -

יעקב ליצמן: תנו לי לשאול.

יעקב ליצמן: תאמינו לי, אני יודע מה אני שואל.

אראל מרגלית: תנו לקבל תשובות לפרוטוקול.

<ארנון אפק: התשובה היא לא.

<ארנון אפק: האמת היא שצריך לשאול את הבעלים, אבל התשובה היא לא.

<ארנון אפק: גם היא אומרת לא, וגם אני אומר לא.

ניסן סלומינסקי: ההבדל בינך לבין אודרי שאתה אומר, אודרי עושה לא, אבל הפרוטוקול לא רואה את זה.

ניסן סלומינסקי: אודרי אמרה "לא".

ניסן סלומינסקי: לא יימכר.

<אודרי שמרון: לא.

יעקב ליצמן: כפי שאראל אמר זה לפרוטוקול.

יעקב ליצמן: עכשיו אני מגיע לעוד שני דברים.

יעקב ליצמן: אחד לארנון ואחד ליאיר.

יעקב ליצמן: יאיר – נתחיל עם זה – חלק מהבעיות שדיברנו עליהן – העליתי את זה כמה פעמים ואמרתי שאנחנו מכינים על זה הצעת חוק, גם סיעתי – היו שכל ההעלאות שהממשלה עושה, למשל שכר רופאים, בתי החולים הציבוריים לא מקבלים פיצוי עליהם, דיברנו למשל על שכר הרופאים ושכר האחיות שמעלים, שהם חייבים לקבל פיצוי.

יעקב ליצמן: על ההתנהלות אני מבין, אבל על דבר שאתה מכריח אותם?

יעקב ליצמן: אוטומטית ההעלאה של השכר בשיבא גורמת העלאת שכר בהדסה או בשערי צדק, ברור שלדעתי זה מחויב המציאות, לכן אמרתי שנגיש הצעת חוק.

יעקב ליצמן: לא ראיתי שיש פיצוי על זה, לא ראיתי מנגנון שיאפשר שלא יגיעו להפסדים בגלל זה.

יעקב ליצמן: דבר שני, מה שהתחלתי בתחילת הישיבה ואני רוצה לשמוע את עמדת משרד הבריאות.

יעקב ליצמן: קודם כול, אני מברך אותך - -

<ארנון אפק: תודה.

יעקב ליצמן: - - בירכתי אותך אישית בטלפון, אבל אני מברך אותך גם לפרוטוקול, אתה איש מצוין.

יעקב ליצמן: נכנסת בתקופתי, אז ודאי אני מעיד על עצמי.

<ארנון אפק: תודה רבה-רבה, הרב ליצמן.

יעקב ליצמן: דבר אחד לא שמעתי.

יעקב ליצמן: לא שמעתי מה משרד הבריאות אומר על כך שחודשיים-שלושה מבוטחי מאוחדת לא מקבלים שירות בהדסה.

יעקב ליצמן: זה נורא ואיום.

יעקב ליצמן: הדסה היום זה 60% או 70% מהחולים בירושלים, ולא יכול להיות מצב כזה.

יעקב ליצמן: שאלתי היום בתחילת הישיבה עוד פעם, ואביגדור אישר את זה.

יעקב ליצמן: זה לא נכון להגיד שבעוד כמה ימים נשמע.

יעקב ליצמן: מה זה "עוד כמה ימים"?

יעקב ליצמן: זה כבר חודשיים הסיפור הזה.

יעקב ליצמן: לא יכול להיות.

יעקב ליצמן: בירושלים, אם אני לא טועה, הרוב הגדול של המבוטחים הם במאוחדת, וכולם שותקים.

יעקב ליצמן: אני דורש ממשרד הבריאות וממך כמנכ"ל להכריח אותם.

יעקב ליצמן: לא יכול להיות מצב כזה.

יעקב ליצמן: אין מצב שמבוטח בקופת חולים לא יכול ללכת לבית חולים.

ניסן סלומינסקי: אילן.

ניסן סלומינסקי: תרשמו, ובסוף תתנו תשובות.

אילן גילאון: קודם כול, אני מברך אותך, פרופ' אפק.

<ארנון אפק: תודה, אילן.

אילן גילאון: אתה איש חשוב לנו ושתהיה בריא, באמת.

<ארנון אפק: אמן.

<ארנון אפק: תודה.

אילן גילאון: אני חושב שיש כאן החמצת הזדמנות.

אילן גילאון: ב-1.3 מיליארד אפשר לעשות משהו קצת יותר ממעכב בעירה, נדמה לי.

אילן גילאון: אפשר היה להיכנס לעובי הקורה ולבנות מודל של רפואה ציבורית שיתחרה עם כל הרפואה הפרטית.

אילן גילאון: אני מעריץ את נשות הדסה, אני מתפלש בעפר רגליהן ומעריץ אותו, אבל אני עדיין לא חושב שמערכת בריאות במדינת ישראל צריכה להיות בנויה על פילנתרופיה ועל וולונטרזים, ולכן, במובן הזה, זאת היתה הזדמנות - - -

יעקב ליצמן: מה זה "וולונטריזם"?

אילן גילאון: התנדבות.

מיכל בירן: ההבדל בין צדק לצדקה.

מיכל בירן: אנחנו מעריכים את המאמצים שלכם, הבעיה לא אתכם, הבעיה עם המדינה.

אילן גילאון: זה ההבדל בין פילנתרופיה להתנדבות ליצמן, כי אז לא מוצאים את השיטה, בדיוק כפי שנאמר פה קודם, מה פרטי, מה ציבורי.

אילן גילאון: במקום שיש פרטי וציבורי ביחד זה מסתיים לא טוב, זה מסתיים בשחיתות, זה מסתיים בהפקרה של אנשים בסופו של דבר.

אילן גילאון: לכן אני בעד שכל אחד ילך במסלול שלו, וזאת היתה הזדמנות בלתי רגילה.

יעקב ליצמן: אילן, אני חושב שהממשלה טעתה אתמול שהעמידו לדין שלושה רופאים.

יעקב ליצמן: זה עוול גדול.

אילן גילאון: אנשים נורא פחדו מהמילה "הלאמה", הלאמה זה כאילו לאומיות.

אילן גילאון: דווקא האנשים הכי לאומיים פחדו מהמילה "הלאמה".

אילן גילאון: אני צריך להגיד אותה, השמאלן?

אילן גילאון: יש כאן החמצה של הזדמנות בסכום כזה.

אילן גילאון: אני לא יודע איזה בית חולים נמצא ב-hold כרגע להיות הבא בתור, להיות הדסה הבאה, וזאת אוניית הדגל של הרפואה הישראלית שהיא אוניית הדגל של מדינת ישראל, ואני חושב שעיקר הציבור לא נהנה ממנה.

אילן גילאון: אני מסכים עם פרופ' קפלן שבית חולים זה מקום להצלת חיים, אבל אני רוצה עוד תוספת קטנה, זה גם מקום שבו אנשים עובדים, ויש להם מאוויים ויש להם חיים ויש רופאים ויש אחיות ויש פרסונל וכל דבר אחר, וצריך לראות את הדברים בצורה הוליסטית, והחשש שלי שזה פתרון ביניים, שאין כאן פתרון שורש, וחבל לי על זה.

אילן גילאון: לכן עם כל הרצון שלי לברך על ההסכם הזה, אני אומר את זה בחיל וברעדה, אני מוכן לשתות כוסית ביניים, לאוניד, ואפילו כמה כוסיות ביניים, ובלבד שהייתי יודע שאנחנו מגיעים לפתרון.

<לאוניד אידלמן: לכוסית ביניים אתה מסכים.

ניסן סלומינסקי: גפני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מברך על ההסכם.

משה גפני: מדובר על מצב שבו ירושלים והאזור הגיעו לשאלות קשות של פיקוח נפש.

משה גפני: אני מברך אותך, אדוני המנכ"ל, פרופ' אפק.

משה גפני: לפני שבירכתי אותך שאלתי את ליצמן אם זה בסדר שאני מברך אותך, הוא אמר לי שכן, שאתה מצוין.

משה גפני: קיבלת הכשר.

<ארנון אפק: תודה רבה.

משה גפני: אני מברך אותך בגלל שנכנסת לתקופה קשה במערכת הבריאות וכולנו מברכים אותך שתצליח.

משה גפני: האמת, במהלך כל השנה הזאת, חייתי בהרגשה שיהיה בסוף הסכם.

משה גפני: אני חושב שכמוני כל חברי הכנסת חיו בהרגשה הזאת.

משה גפני: אף אחד לא חשב שמדינת ישראל תאשר את המציאות שבה לא תהיה רפואה בירושלים, הכול יקרוס.

משה גפני: אין מציאות כזאת, זה לא איזה מוסדון קטן בפריפריה, שלא יקרה שום דבר, כמה אנשים יינזקו וכמה עובדים ילכו הביתה.

משה גפני: הממשלה הנוכחית, ראינו, שהיא לא כל-כך מתייחסת לדברים מהסוג הזה, זה לא כל-כך בראש מעייניה, אבל אי-אפשר להשאיר את הדסה בצורה הזאת.

משה גפני: אני באמת מברך את יאיר טל שהיה בתוך העניין ואת האחרים שהיו בתוך העניין.

משה גפני: לא חשבתי שתתנו יותר ממיליארד שקל, חשבתי שזה יסתיים בכמה מאות מיליונים.

משה גפני: זה מה שצריך, זה בסדר.

משה גפני: אבל אני שואל אותך, אדוני היושב-ראש, איפה היתה השרה כל השנה?

משה גפני: איפה היא היתה?

משה גפני: לא ידעו שזה מה שהולך לקרות?

משה גפני: איפה היה שר האוצר?

משה גפני: לא ידעו שהדסה נמצאת במצב שבו היא נמצאת?

משה גפני: היה צריך לעבור את הסאגה הזאת, שיש לה השלכות בלתי הפיכות?

משה גפני: ואמרו את זה פה הדוברים מהדסה.

משה גפני: הם אמרו את זה.

משה גפני: היום חלק מהרופאים רוצים לעזוב או שחלק עזבו.

משה גפני: אנשים הולכים שפופי קומה, והמוסד הזה, המוסד המפואר כאילו, שנקרא "הדסה", הוא נמצא בכישלון.

משה גפני: איפה הם היו כל הזמן?

משה גפני: מה הם עשו?

משה גפני: מה עשתה שרת הבריאות שאפילו לדיונים כאן היא כמעט לא באה?

אילן גילאון: חבר הכנסת גפני, אתה לא יכול לבקר את שר האוצר אחרי ההישג עם מכבי תל-אביב, אני מצטער...

משה גפני: אני מודיע לך שההישג של מכבי תל-אביב זה לא שר האוצר, בגלל שהוא לא מצליח בכלום.

ניסן סלומינסקי: שרת הבריאות אולי.

משה גפני: הוא לא מצליח בכלום, אז בטח ההישג של מכבי תל-אביב זה מישהו אחר.

ניסן סלומינסקי: זה האופוזיציה.

ניסן סלומינסקי: ..

משה גפני: זה של האופוזיציה, כן, אבל לא אמרתי מי...

ניסן סלומינסקי: למה לא? מה יש?

ניסן סלומינסקי: אין שם בעיה, לא תמצא שם אפילו יהודי אחד.

יעקב ליצמן: די, די, די, ניסן.

ניסן סלומינסקי: יהודי אחד לא תמצא שם.

ניסן סלומינסקי: בעצם אחד כן.

יעקב ליצמן: ניסן, עברתי היום על עיתון "המודיע" ולא ראיתי מילה אחת על מכבי.

<קריאה: כי זה נגמר מאוחר, לא הספיקו לכתוב.

ניסן סלומינסקי: שם לא תמצא הרבה דברים.

משה גפני: ניסן, אתה מוכן להחזיר אותי לתלם?

ניסן סלומינסקי: כן.

משה גפני: אני רואה את זה כמחדל עצום, אבל למחדל יש גם השלכות רוחב.

משה גפני: אמרנו פה בדיונים, האמת היא שגם בשלהי הקדנציה הקודמת וגם בקדנציה הנוכחית – אמרנו שאי-אפשר להחזיק כך מערכת רפואה ציבורית.

משה גפני: אי-אפשר, הדסה תקרוס, אחרים יקרסו, ואמרו: לא.

משה גפני: רצו לחסוך כסף.

משה גפני: התוצאה היא שהיה צריך לתת עכשיו הרבה כסף, יותר ממה שהיו נותנים לו המערכת היתה עובדות בצורה שונה.

משה גפני: צריך להעמיד את הדסה על הרגליים.

משה גפני: אני לא יודע מה הוחלט לגבי חשב מלווה או לא חשב מלווה.

משה גפני: הדסה היא לא רשות מקומית, היא לא עירייה, לא עומד פוליטיקאי בראשה, עומדים בראשה אנשי מקצוע.

משה גפני: אם שמים חשב מלווה, הפירוש – איך אמרת קודם?

משה גפני: – מלאימים את הדסה.

משה גפני: המשמעות של העניין שהיא לא תתנהל על סמך הצרכים המקצועיים.

משה גפני: יש הסכם, יודעים מה עושים, יודעים מה לא עושים.

משה גפני: לשים חשב מלווה – אני לא יודע מה הוחלט בסוף, אם כן שמים או לא שמים - - -

ניסן סלומינסקי: הוחלט שכן.

משה גפני: אני חולק על העניין הזה, אני לא חושב שזה מהלך טוב.

משה גפני: יש איזה אובססיה בממשלה, בעיקר במשרד האוצר, אבל כנראה גם במשרד הבריאות – יש איזו אובססיה שכאשר נותנים כסף להגיד "חשב מלווה".

משה גפני: זאת לא רשות מקומית, לא פוליטיקאים עומדים בראש.

משה גפני: המשמעות של העניין שאנשים יאבדו את האמביציה כדי להצליח.

משה גפני: יבוא החשב המלווה ויגיד שלא שמים בחדר הניתוח תרופה מקצועית שצריך לשים שם?

משה גפני: במה לחסוך?

<לאוניד אידלמן: זה בדיוק מה שהוא יגיד, לא לקנות ציוד מודרני ולא תרופות.

משה גפני: אני מציע שתחשבו גם במשרד הבריאות וגם במשרד האוצר, תחשבו מחדש על העניין הזה אם רוצים שהדסה תצליח ותחזור לימיה הטובים, שהיא היתה מוסד רפואי כמעט הנחשב ביותר או בין הנחשבים ביותר, שהיא מוסד ענק ומוסד אוניברסיטאי ויש שם מחקרים ויש שם כל הדברים שיש שם.

משה גפני: אם רוצים לשים חשב מלווה, בסדר, אני לא רוצה להגיד ג'לג'וליה או אני יודע מה, אבל - - -

יעקב ליצמן: קודם כול צריך לשים חשב מלווה לממשלה.

אראל מרגלית: דרך אגב, בג'לג'וליה עכשיו יש ראש עיר נהדר.

משה גפני: לכן לא רציתי להגיד.

אילן גילאון: יש להם "מאמן מלווה" בהפועל ג'לג'וליה.

משה גפני: אתה עוד פעם מוציא אותי לשם?

משה גפני: אני מציע שתחשבו על הנושא הזה מחדש.

משה גפני: אני פונה לממשלה: תחשבו על הנושא הזה מחדש.

משה גפני: זו הפעם הראשונה שלוקחים בית חולים בסדר גודל כזה, עם כל התהליך של כל ההבראה של מה שהגעתם, ואני מברך על כך.

משה גפני: אני מסכם ואומר: הממשלה היתה צריכה להתחיל בתהליך הזה לפני שנה, היא לא עשתה את זה, היא נכשלה בנושא.

משה גפני: אני אומר שצריך לתת עכשיו, אחרי שיש הסכם, אנשים השקיעו כל-כך הרבה, גם הממשלה, גם העובדים, גם הרופאים, גם אנשי הסגל, גם האחיות וגם נשות הדסה – צריך לתת לאנשים לנהל את המוסד הזה.

משה גפני: חשב מלווה זה לא ללכת בכיוון הנכון.

משה גפני: פעם נוספת אני מברך על ההסכם, פעם נוספת אני מברך את המנכ"ל, ואני מתפלל לשם שזה יצליח, בגלל שזה חיי אדם.

ניסן סלומינסקי: אראל.

אראל מרגלית: קודם כול, גם אני מצטרף לברכות לפרופ' ארנון אפק וליאיר טל מהאוצר.

אראל מרגלית: כל הכבוד.

אראל מרגלית: אביגדור קפלן, יצא לי לראות אותך הרבה בתקופה האחרונה.

אראל מרגלית: המשפחה שלי ירושלמית, אז בתקופה הזאת של המשבר בת אחת מחיל הים היתה צריכה איזו פרוצדורה דחופה בברך, שמישהו מהדסה הר הצופים עשה בהצלחה, ברוך השם.

ניסן סלומינסקי: תפסול את עצמך עכשיו בהצבעות.

אראל מרגלית: אני חייב להגיד שהגעתי באופן אנונימי, לא אמרנו מי אנחנו, נכנסנו וכו', והטיפול ברפואה הציבורית בהדסה היה למופת.

אראל מרגלית: אני חייב לומר, למופת.

אראל מרגלית: כל ירושלמי, אני חושב, לא אובייקטיבי לגבי הדסה.

אראל מרגלית: הגב', אודרי שמרון, כל הכבוד לכם על ההירתמות שלכם.

אראל מרגלית: גם פרופ' אלון מוזס וד"ר רן ניר-פז, גם אתכם שמענו.

אראל מרגלית: תעבירו בחזרה לרופאים את ההערכה המאוד גדולה שלנו ואת האמפתיה שלנו כלפי המצב הבלתי אפשרי שהם עמדו בו בחודשים האחרונים.

אראל מרגלית: זה לגבי הברכה.

<רן ניר-פז: תרשה לי להפריע לך, גם לעובדי המינהל והמשק שנמצאים פה וגם לאחיות.

אראל מרגלית: הם עוד לא דיברו, אז לא רשמתי, אבל באמת כל הכבוד.

אראל מרגלית: אני יודע דרך החברים שלנו איזה מאמצים עשיתם.

אראל מרגלית: בשבוע שבו הממשלה החליטה שהיא לא מעבירה את המשרדים הממשלתיים לירושלים או שהיא דוחה את זה בעוד שלוש שנים, וכשמדברים על הדסה בכל מיני מובנים ברמות הרפואיות, צריך להבין שהדסה בירושלים זה גם מקור פרנסה וזה גם אחד ממרכזי המצוינות המרכזיים של העיר.

אראל מרגלית: כלומר, כשאנחנו מדברים להשאיר אנשים, להביא אנשים, לרפא אנשים, לתת מקור פרנסה לאנשים וכו', הדסה בשבילנו זה מעוז מאוד-מאוד גדול.

אראל מרגלית: אני רוצה להגיד עוד משהו ליאיר טל.

אראל מרגלית: אתם החלטתם על שינוי כלל ההוצאה.

אראל מרגלית: בין השאר בשינוי כלל ההוצאה לקחתם מעצמכם את החירות להשקיע בכמה מהמוקדים הגדולים ביותר שהציבור זקוק להם, כמו חינוך ורפואה וכו', בדיוק במקומות כמו הדסה ועוד מקומות ברפואה הציבורית שזקוקים היום לאוויר לנשימה שהיו יכולים לקבל קצת יותר רק מהישרדות ולהציל את עצמם.

אראל מרגלית: אני רוצה להגיד דווקא כמי שהוא - - -

משה גפני: יאיר הוא לא הכתובת.

אראל מרגלית: נכון, אני אומר את זה מבחינת הממשלה.

אראל מרגלית: הממשלה בעניין הזה היא פרטנר שלנו עם הדסה, ופה אנחנו נמצאים בוועדת הכספים, ואני רוצה להגיד לכם איך להשתמש בנו בנושא של הדסה ובכלל בנושא של הרפואה הציבורית, בעניין של ההתקדמות.

אראל מרגלית: היינו רוצים לראות בהדסה מרכז מצוינות תוסס בשנים הקרובות.

אראל מרגלית: יש הנהלה בהדסה, היא קיבלה עכשיו איזה גרייס, אני מסכים עם חבר הכנסת גפני, שחייבים לתת לה לנהל, זה המנהלים הטובים ביותר שיש במדינת ישראל, חייבים לתת להם לבנות תוכנית צמיחה.

אראל מרגלית: היינו רוצים ביום ירושלים בדיון על ירושלים, חוץ מזה שכולם באים ונשבעים על גבולותיה, להסתכל על תכניה.

אראל מרגלית: הדסה זה אחד מהתכנים החשובים של העיר הזאת בהתקדמות שלה בשנים הקרובות.

אראל מרגלית: היינו רוצים לראות את הרופאים בהדסה פורחים, היינו רוצים לראות את העובדים פורחים, היינו רוצים לראות את הכיוונים החדשים.

אראל מרגלית: זה לא סתם הנושא של מחקר רפואי, דווקא בחיבור בין האוניברסיטה העברית לבין הדסה אנחנו רואים את זה, זה אחד ממעוזי המצוינות העולמיים, לא רק של ישראל.

אראל מרגלית: היינו רוצים לשמוע תוכניות ואנחנו מצפים לשמוע מכם, שיחברו בין הדברים.

אראל מרגלית: היום בשביל להחזיר רופא מצטיין שנניח למד פוסט דוקטורט – ראיתי איך אח שלי חזר לארץ, היום הוא מנתח בבסיס הגולגולת.

אראל מרגלית: אני גאה בילד הקטן, האח הקטן שלי.

אראל מרגלית: הוא באיכילוב – ראיתי מה היה צריך לעשות כדי להחזיר חלק מהרופאים האלה דווקא לירושלים, דווקא להדסה.

אראל מרגלית: זה לא פשוט, יש להם המון אפשרויות.

אראל מרגלית: יש להם המון אפשרויות במקומות אחרים בארץ ובטח בעולם.

אראל מרגלית: לכן שאלתי גם על המבנים ליד הדסה, כי הכול שם צריך להפוך ולהיות קריה כאשר גם המחקר הביו-טכנולוגי והמכשור הרפואי והדברים המרכזיים הבאים של ישראל צריכים להיות ליד בית החולים.

אראל מרגלית: למה?

אראל מרגלית: כי כשזה נמצא ליד בית החולים, כל מרכז של בית החולים יכול להפוך למרכז לאומי.

אראל מרגלית: הקהילה העסקית שהרבה פעמים מנסה להגיע לכל מיני מקומות, שם היא יכולה גם להיפגש עם החוקרים, וזה מה שנקרא "win-win".

אראל מרגלית: צריך להסתכל על הדסה בשנים הקרובות וצריך לתת להדסה קריאת כיוון, שאנחנו מצפים מהדסה שתחזיר לעצמה, אחרי תקופה לא קלה, חלק מהמחלקות המצוינות של מדינת ישראל.

אראל מרגלית: היום אם אתה מסתכל על איכילוב, אתה מסתכל על תל השומר, אתה מסתכל על כל בתי החולים האלה, זה אנשים שהגיעו מהדסה, ושם קיבלו את האמצעים להקים מיני אימפריות של מחקר רפואי, שחלק גדול מהן צריכות לחזור לירושלים.

אראל מרגלית: דווקא לבית חולים ציבורי, לא לבתי חולים פרטיים, שאנחנו יודעים שאפשר לעשות את זה שם.

אראל מרגלית: דווקא בתוך בית חולים ציבורי.

אראל מרגלית: דווקא בנושא הירושלמי – תראו איזה אנשים יש פה, יושב פה הרב ליצמן, אחד האנשים שמבינים בתחום הרפואי במדינת ישראל, ראש הוועדה, אנשים אחרים – אם תרצו להביא עוד תוכנית, תוכנית הבראה דרג 2, כדי שהדסה תקבל בוסט, אנחנו פרטנרים שלכם.

אראל מרגלית: זה משפיע על העיר, זה משפיע על הרפואה הציבורית בעיר, זה משפיע על היום-יום של הרבה מאוד מהפציינטים ברחבי העיר והאמת שזה משפיע על הכיוון של ירושלים.

אראל מרגלית: כלומר, אם הדסה תפרח, במידה רבה זה נותן כוח לעיר הזאת, כמעט כמו אותם משרדי ממשלה שלא הגיעו השנה לעיר ואנחנו מצפים שהם יגיעו בעוד שלוש שנים.

ניסן סלומינסקי: יישר כוח.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: איציק.

יצחק כהן: תודה.

יצחק כהן: אני רוצה להצטרף לברכות, לברך את המנכ"ל החדש.

יצחק כהן: אני לא מצטער שהשרים לא היו שותפים לתהליך, מכיוון שידעתי - -

ניסן סלומינסקי: אתה יכול לברך אותם.

יצחק כהן: הם לא הפריעו.

יצחק כהן: - - כשההגה בידיים של יאיר טל ומשה בר סימן טוב – אמרנו במהלך הדיונים שאנחנו סומכים עליהם, מכירים אותם, מכירים את הדינמיקה של התהליכים האלה – ידענו שזה יגיע בסוף לסיכום כלשהו, ואמרנו שפירוק הדסה זה לא אופציה.

יצחק כהן: אף אחד לא חשב שזה אופציה, למרות שבאוויר היו כל מיני מילים, אבל ידענו זה לא יקרה.

יצחק כהן: אני נרגש משילוב הידיים של הרופאים, של עובדי המשק, של נשות הדסה, של המנכ"ל, של יאיר, משה, מנכ"ל משרד הבריאות.

יצחק כהן: יש פה משהו שונה.

יצחק כהן: החבר'ה עם האוריינטציה התל-אביבית הסתכלו על הדסה וחיכו לראות איך ספינת הדגל הזאת תקרוס ואז הבכורה תעבור מערבה - - -

אילן גילאון: לבית חולים ברזילי באשקלון.

אילן גילאון: ..

יצחק כהן: אני שמח.

יצחק כהן: אני שמח שהיינו כולנו עדים לתהליך מאוד מרגש, לשילוב ידיים יוצא דופן.

יצחק כהן: לא ראינו דברים כאלה במשברים אחרים, משברים קודמים, וזה הביא להצלחה, זה הביא להצלחה של התהליך.

יצחק כהן: אני רוצה לברך אתכם.

יצחק כהן: יישר כוח.

יצחק כהן: כפי שאמר אראל, עוד דרך ארוכה לפניכם.

יצחק כהן: ד"ר אידלמן שיודע על מה אני מדבר בדיוק, יודע למה אני מתכוון.

יצחק כהן: השותפות הזאת, הדחיפה הזאת, ההחלטה שהדסה לא תתפרק, השותפות הזאת, הדחיפה הזאת, ההחלטה שהדסה לא תתפרק, זו היתה למעשה המוטיבציה של כל הצדדים להביא לסיום, אני מקווה מוצלח, של התהליך הזה.

יצחק כהן: שוב, תודה.

יצחק כהן: תודה לכולם.

יצחק כהן: אני שמח על המעורבות של ועדת הכספים וחברי הכנסת שליוו את התהליך.

ניסן סלומינסקי: יישר כוח.

ניסן סלומינסקי: פרופ' ארנון אפק יסכם, אחר כך אני אוסיף משפט אחד.

<ארנון אפק: קודם כול, כמוכם אני שמח על המעורבות.

<ארנון אפק: אני חושב שהמעורבות שלכם בתוך התהליך עצמו באמת עזרה להביא את האנשים למציאות.

<ארנון אפק: אני חושב שנאמרו במהלך הפגישות כאן גם דברים שעזרו לכולם להבין מהו מגרש המשחקים ואיך אנחנו צריכים להתנהל, ובסופו של דבר בהחלט תרמו.

<ארנון אפק: אני אענה בקצרה לכל הדברים שנאמרו.

<ארנון אפק: חבר הכנסת ליצמן יודע שבנושא מאוחדת מדובר בהחלט בהסדרי הבחירה, וברגע שבית חולים מופיע בהסדרי הבחירה של קופה, יש להפנות לבית החולים את כל המטופלים של אותה קופה, לפי שיקול דעת רפואי כמובן, ומי שחושב שהוא צריך להגיע להדסה ולא מקבל את ההפניה, צריך לפנות לנציב פניות הציבור לחוק ביטוח בריאות ממלכתי ולקבל את אותה פנייה.

<אביגדור קפלן: זה לא נכון לעשות את זה בפסילה גורפת.

<ארנון אפק: הם לא יכולים.

<ארנון אפק: הם לא יכולים בפסילה גורפת.

<אביגדור קפלן: אתה כבר תטפל בזה כמנכ"ל נכנס, כי הם עשו את זה.

<מידד גיסין: יש עוד בתי חולים שעושים את זה.

<ארנון אפק: הם לא יכולים.

יעקב ליצמן: האם אדוני, המנכ"ל המיועד, האם אדוני מוכן להבהיר למאוחדת?

יצחק כהן: למדינה אין מה להגיד בעניין הזה?

יצחק כהן: זו הפקרות.

יעקב ליצמן: זה לא שייך להדסה כרגע בכלל, זה שייך לאזרחים.

יעקב ליצמן: האם אדוני מוכן להבהיר חד-משמעית למאוחדת שאין להם רשות לעשות את זה ואם הם ימשיכו לעשות את זה, אתה תנקוט בצעדים?

יצחק כהן: תשים לה חשב מלווה.

יצחק כהן: ..

<ארנון אפק: אנחנו נדבר מול מאוחדת.

<ארנון אפק: התשובה היא ברורה.

<ארנון אפק: ברגע שבית חולים מופיע בהסדרי הבחירה של אותה הקופה עליה להפנות, כפוף לשיקולים רפואיים כמובן, את כל המטופלים לאותו בית חולים.

<ארנון אפק: חבר הכנסת גילאון, אני אשתמש במה שלמדתי ממורי ורבותי, כתוב בתלמוד "תפסת מרובה, לא תפסת".

<ארנון אפק: בעת הזאת גם לייצר את ההסדר הזה בנושא השר"פ היה מאוד קשה ובכל זאת עשינו שינוי מאוד מהותי, אין שר"פ במיון, שר"פ בעיקר אחרי הצהרים.

<ארנון אפק: זה שינוי מאוד מהותי ממה שהיה קודם, והשאר יישאר לוועדת גרמן.

<ארנון אפק: הלאמה לא עמדה על הפרק בראיית משרד הבריאות.

מיכל בירן: המנכ"ל הקודם אמר את זה לפרוטוקול.

<ארנון אפק: רבותי, בראש משרד הבריאות עומדת שרת הבריאות.

<ארנון אפק: היא אמרה את עמדתה בכנסת, בצורה מאוד ברורה.

<ארנון אפק: זו היתה הדירקטיבה שלה, וכך בוצע במהלך המשא-ומתן.

<ארנון אפק: היה ברור לכולנו.

<ארנון אפק: נמצאת כאן אודרי והיא יכולה להגיד שדיברנו איך לעשות יחד יותר טוב בבית חולים של נשות הדסה, והחשב המלווה צריך לעזור לבית החולים לעשות את זה יותר טוב, לשקף את המציאות, כי יש לנו מחויבות כלפי בית חולים או כלפי המדינה, שבאמת נותנת הרבה מאוד כסף בנושא הזה.

<ארנון אפק: פעלנו לשמירה על המסגרת התקציבית, כמו שד"ר אידלמן הקפיד לומר ובצדק, של התקציבים של כלל בתי החולים ולא להעביר ממקום אחד למקום שני ולגרום להחמרת הגירעון.

<ארנון אפק: במילים האחרונות אני מבקש להודות קודם כול לאנשים, לאמנון ברוכיאן, לנציגי ועדי הרופאים שנמצאים כאן, פרופ' מוזס, ד"ר ניר-פז, ולצילה שלא נמצאת כאן.

<ארנון אפק: בסוף כולם ילכו, אנחנו נמשיך לעקוב, כי זה תפקידנו, החשב יעקוב, אבל בסוף אתם נשארים שם, ואתם חייבים כולם להתאחד יחד עם ד"ר קפלן, ד"ר יורם וייס וביחד עם שאר המנהלים, כדי להצעיד את הדסה חזרה למקום שהיא ראויה לו במערכת הבריאות.

<ארנון אפק: נתנו את מגרש המשחקים, ועכשיו אתם חייבים כולכם להתגייס יחד, ואני בטוח שהדסה תמשיך ותפרח במדינת ישראל.

<ארנון אפק: שוב, תודה רבה לך על העזרה.

ניסן סלומינסקי: יישר כוח.

ניסן סלומינסקי: יאיר, משפט.

<יאיר טל: שני משפטים.

<יאיר טל: קודם כול, כמו שגם אמר ד"ר אידלמן, חשוב לשים לב שאנחנו רק בתחילת הדרך, עוד לא נפתרו כל הבעיות וממחר הכול על הכיפאק.

<יאיר טל: יש עוד דרך ארוכה, ונדרש ממש עכשיו לעשות תהליך שיקום של המוסד הזה ולהחזיר אותו למקום שהוא היה.

<יאיר טל: כל הצדדים נתנו פה תרומה ענקית: הממשלה, נשות הדסה, הרופאים, האחיות, המינהל והמשק, צריך גם להזכיר את התרומה של אביגדור לתהליך, וכמובן למי שלא נמצא פה, לניר ברקת, שסייע וליווה את כל התהליך, וראוי להזכיר אותו.

<יאיר טל: נתנו פה תרומה ענקית כולם, והתרומה הענקית של כולם היא לטובת קימום בית החולים ועלייה שלו על מתווה פעילות בר-קיימא.

<יאיר טל: ולכן צריך מאוד להיזהר – נזרק פה באוויר – מהתחושה שפתאום יש פה כסף והכול פתור.

<יאיר טל: אנחנו הולכים פה לדרך קשה ולא פשוטה, ולכן גם נדרש מבחינתנו אותו חשב מלווה, שיהווה גם את העיניים שלנו שם וגם יסייע לבית החולים לעלות על המתווה הנכון ולעמוד ביעדים שהוגדרו.

<יאיר טל: ברור לנו שזה בית חולים, וגם זהות החשב המלווה שימונה, ועדיין לא הוחלט מי זה יהיה, תובא בחשבון בעת הבחירה בו, תובא בחשבון המשמעות של חשב מלווה בבית חולים.

<יאיר טל: כולנו נמצאים שם ולא נוטשים, לכן אני מאמין שהכול יהיה בסדר בסופו של דבר.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה רק להצטרף למברכים, לברך שוב את משרד הבריאות, את השרה ואת המנכ"ל המיועד, את האוצר, את משה בר סימן טוב, את יאיר, את נשות הדסה, דרכך, אודרי, את הנהלת בית החולים, בעיקר המנכ"ל – אנחנו מקווים שאתה נשאר, אביגדור, עם בית החולים, זאת אחריות כבדה.

ניסן סלומינסקי: אתה תישאר שם בעזרת השם – את הרופאים, האחיות, העובדים, ההסתדרות הרפואית באמצעותו של פרופ' אידלמן, את ניר ברקת ראש העיר.

ניסן סלומינסקי: השילוב הנפלא הזה של כולם, שכל אחד תרם את חלקו.

ניסן סלומינסקי: באמת אנשים כאן תרמו באופן לא רגיל, הציגו כל אחד בענווה, אבל כל אחד תרם דברים שבמצב רגיל הוא לא היה תורם, וכשהתחיל המשא-ומתן לא בטוח שהוא האמין שהוא יעשה, אבל היה כאן דיבוק חברים, כולם הבינו שהמטרה היא להחזיר את הדסה ליהלום שבכתר וכולם תרמו, אז יישר כוח גדול.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה להגיד רק עוד שני דברים: א', אני מקבל את ההצעה שנמשיך לעקוב שההסכם יבוצע והכספים, כפי שהם, יעברו וכל שאר הדברים.

ניסן סלומינסקי: זה דבר אחד.

ניסן סלומינסקי: דבר שני, בעוד כשנה נקיים שוב דיון על הנושא של חשב מלווה - -

יעקב ליצמן: תהיה ממשלה אחרת, לא נורא.

יעקב ליצמן: ..

ניסן סלומינסקי: - - ויכול להיות שכל המערכת כולה תראה שהכול נפלא ואין צורך ויכול להיות שכולם יחשבו שיש צורך, אבל עכשיו זה מקודם מדי.

ניסן סלומינסקי: בעוד שנה נוכל לעשות דיון.

ניסן סלומינסקי: שיהיה לכולנו בהצלחה.

ניסן סלומינסקי: בעזרת השם שהשבוע הכול ייחתם וחוזרים לשגרה.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.