ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 187, 2014-05-14 09:00

עמרם מצנע: בוקר טוב.

עמרם מצנע: ברוכים הבאים.

עמרם מצנע: בוקר טוב לידידיי חברי הכנסת, למיכל רוזין ולשמעון אוחיון.

עמרם מצנע: אנחנו חיברנו שני נושאים שלכאורה לא בדיוק קשורים אבל קשורים.

עמרם מצנע: הנושא הראשון והחשוב הוא כמובן שיבוץ מורים מהעדה האתיופית במערכת החינוך, נושא שעלה במספר פגישות שקיימתי.

עמרם מצנע: גם מורים שהכשרתם הייתה באתיופיה הגיעו לארץ ולא מצליחים מועסקים כאן במערכת החינוך, וגם כמובן היעדרם של מורים שגדלו והתחנכו כאן בארץ, היעדרם של מורים כאלו במערכת החינוך בכלל וכמובן שזה בעל חשיבות שתכף נדון בו.

עמרם מצנע: הנושא השני הוא הצעה לסדר יום שנושאה הוא הדרת ילדים ממוצא אתיופי במערכת החינוך, הצעה של חברת הכנסת מיכל רוזין, חברת הכנסת פנינה תמנו שטה וחבר הכנסת שמעון סולומון.

עמרם מצנע: אנחנו נתחיל דווקא בנושא השני כי מיכל יושבת ראש ועדה והיא צריכה ללכת לעיסוקיה.

מיכל רוזין: כן.

מיכל רוזין: עיסוקיי כיושבת ראש הוועדה לעובדים זרים ולכן אני אצטרך לצאת.

מיכל רוזין: אני ממש מתנצלת.

מיכל רוזין: הפנייה לוועדה נעשתה בעקבות הצעה לסדר שעלתה במליאה בעקבות פרסום שלא הפתיע אותי גם כתושבת העיר וגם כמי שעסקה בנושא של הקהילה האתיופית, לגבי הפרדה של תלמידים בשיעורים מסוימים ובמבחנים מסוימים, משאר חבריהם לכיתה.

מיכל רוזין: ההפרדה הייתה הפרדה שאפשר לומר הפרדה גזעית.

מיכל רוזין: אני כתושבת העיר פתח תקווה מכירה היטב את הסוגיה הזאת לאורך כל השנים ועוד הרבה לפני שהייתי חברת כנסת הפגנתי ברחבת העירייה ומול העירייה בנושא.

מיכל רוזין: בכלל, בפתח תקווה, אני חושבת שיש מקבץ של תופעות במערכת החינוך ורק הבוקר – אני לא יודע אם שמעתם חדשות – גילו מטען חבלה באולם ספורט בבית ספר.

מיכל רוזין: עוד סיבה להתגאות בעיר שלי.

מיכל רוזין: אני גאה בה.

מיכל רוזין: במערכת החינוך לאורך השנים יש הפרדות בין אם הן מגדריות בחלק מבתי הספר, בניגוד לרצון ההורים, ובין אם הן גזעיות ואתניות.

מיכל רוזין: אני מזכירה לכולם גם את הדיון שהיה כאן בקדנציה הקודמת לגבי בית ספר גורדון, עולים מחבר העמים שהוא עכשיו בעצם בית ספר שהוא רק של עולים מחבר העמים, וכמובן הנושא של עולים או בני עולים מאתיופיה.

מיכל רוזין: אני רוצה לומר דבר נוסף שהוא חשוב.

מיכל רוזין: הרבה פעמים אנחנו מסתתרים כגורמי חינוך מאחורי הטענה ואומרים שזה אינהרנטי לנושא.

מיכל רוזין: אם הילד הוא בכיתה ה' אבל הרמה שלו היא כמו של ילד בכיתה ג' – כך נטען גם על ידי מורה בית ספר דרכי נועם – אזי אי אפשר שהם ילמדו את אותו חומר או יערכו את אותם מבחנים.

מיכל רוזין: זה תמיד תירוץ שניתן כאשר מתעסקים עם אוכלוסיות מוחלשות, לאו דווקא בני הקהילה האתיופית אלא בכלל אוכלוסיות מוחלשות בבתי ספר מוחלשים.

מיכל רוזין: אומרים: מה אתם רוצים?

מיכל רוזין: יש להם פחות יכולות ולכן אנחנו צריכים לתת להם דרך אחרת של חינוך.

מיכל רוזין: אני מאמינה בחינוך שוויוני ואני מאמינה בחינוך זהה.

מיכל רוזין: דרך אגב, שוויוני זה לא לתת לכולם אותו דבר כי מה שאתה נותן לילד אחד ומספיק לו כי יש לו גם חינוך פרטני בבית, שיעורים פרטיים ומערכת של חינוך א-פורמלי וכדומה, אין אולי לילד אחר.

מיכל רוזין: לכן שוויון זה לתת לילדים שצריכים לקבל יותר, שיקבלו יותר במערכת.

מיכל רוזין: וחלק מהעניין הוא גם בנושא הזה.

מיכל רוזין: כאשר אותם ילדים צריכים לקבל דחיפה יותר גדולה, השקעה יותר גדולה של מערכת החינוך, כאשר הם עוד בגן הילדים – וטוב שהיום כבר יש חינוך מגיל שלוש – וכאשר הם נכנסים לכיתה א', הם צריכים לקבל יותר משאבים ויותר השקעה על מנת להגיע כמו שאר חבריהם לכיתה לאותה רמה, הדרך היא להשקיע פי שתיים ופי שלוש ופי עשר ולא לעשות הפרדה ולהגיד שעכשיו נפריד ביניהם והם לא יוכלו ללמוד יחד כי הם לא באותה רמה.

מיכל רוזין: נקודה אחרונה וחשובה.

מיכל רוזין: אחד הדברים שפניתי בגינם לשר החינוך עת נכנסתי לכנסת היה הנושא של מבחני המיצב למיניהם.

מיכל רוזין: אני שמחה שהוא נכנס לנושא והוא מטפל בו.

מיכל רוזין: אחת הטענות ששמעתי שוב ושוב – ושוב, אני מדברת בעיקר על פתח תקווה שהיא עירי ואלה הם חבריי ושכניי ומהם אני שומעת הרבה מאוד ואלה מורות, גננות וכדומה – על כל הפיקטיביות של מבחני המיצב, כיצד מוציאים מהכיתות את הילדים המוחלשים כאשר במקרה הוא צריך לקבל שיעור השלמה בספרייה, במקרה אומרים לילד שמחר הוא לא צריך לבוא לבית הספר, מקריות שכזאת, ואני אומרת לכם שאני לא מטעה כאן אף אחד.

מיכל רוזין: בצורה חד משמעית המורות מדווחות לי שזאת הנחיה ברורה של בתי הספר על מנת ליצור מצב בו התוצאות של אותו בית ספר יהיו תוצאות גבוהות.

מיכל רוזין: אני חושבת שזאת לקות גדולה של מערכת החינוך ואני שמחה ששר החינוך מתגייס לעניין הזה.

מיכל רוזין: גם בנושא הזה של בני הקהילה האתיופית, זה חמור שבעתיים כי בעצם אנחנו אומרים שאנחנו מסתירים אותם, אנחנו לא רוצים שתדעו מה מצבם והם נעלמים.

מיכל רוזין: הדבר הגרוע ביותר לנו כחברה זה להפוך קבוצות שלמות – והרבה פעמים זה מה שאנחנו עושים – למוסתרות מהעין כאשר לא רואים אותן.

מיכל רוזין: לכן העלינו את הנושא הזה שאני חושבת שהוא חשוב ביותר.

מיכל רוזין: תודה לך יושב ראש הוועדה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: אני מבקש ממשה ישעיהו ממכללת סמינר הקיבוצים להציג את הנושא של מורים יוצאי אתיופיה במערכת החינוך.

<משה ישעיהו: תודה רבה.

<משה ישעיהו: אני מאוד מתרגש להיות כאן.

<משה ישעיהו: זאת פעם ראשונה בנוכחות הזאת.

מיכל רוזין: ברוך הבא.

<משה ישעיהו: מכובדיי חברי הכנסת וכל הנוכחים, בוקר טוב.

<משה ישעיהו: ליתר דיוק, אני אייצג רק את מכללת סמינר הקיבוצים, את העשייה וההשלכות של שני הנושאים שהעליתם כאן.

<משה ישעיהו: אני באופן אישי 15 שנים ראשונות אחרי השירות הצבאי.

<משה ישעיהו: הייתי מורה ומחנך כיתה, כך שנושא החינוך רוב אלי קרוב לעשרים שנים.

מיכל רוזין: איפה?

<משה ישעיהו: התחלתי בימין אורט, שם הייתי מחנך כיתה בתיכון, ומאז עברתי יותר לעבודה קהילתית בעפולה וכרגע אני עובד בלוד וכמובן במכללת סמינר הקיבוצים.

עמרם מצנע: למדת בארץ לימודי הוראה.

<משה ישעיהו: בהחלט.

<משה ישעיהו: אני בוגר מערכת החינוך בישראל.

<משה ישעיהו: למדתי בירושלים שם עשיתי את התואר וזה גם מה שעשיתי בצבא.

<משה ישעיהו: נושא החינוך בהחלט קרוב ללבי ואני אשתף אתכם מהעשייה במכללה, אבל לפני כן הייתי רוצה לומר עוד מילת פתיחה.

<משה ישעיהו: התהליך של יישום או שילוב מורים במערכת החינוך הוא בשרשרת האחרונה כאשר לפני כן יש עוד מהלכים ואני אשתף אתכם בזה כי זה חשוב לתהליך יישום המורים.

<משה ישעיהו: חשבנו שיהיה נכון שנושא של שילוב מורים וגננות יוצאי אתיופיה זאת משימה לאומית.

<משה ישעיהו: כפי שציינת, ככל שיהיו מורים במערכת החינוך, הם יעשו את המוביליות האמיתית ביותר.

<משה ישעיהו: חינוך הוא תהליך ארוך, מצריך סבלנות, אבל אין יותר טוב מאשר מורה שנמצא במערכת החינוך עצמה שהוא תולדה של גזענות.

<משה ישעיהו: מי כמונו יודע שזאת בורות, אטימות, פחד מהזר.

מיכל רוזין: מהאחר.

<משה ישעיהו: מהאחר.

<משה ישעיהו: זה דורש משאבים ממוקדים ואני מדבר לא רק בהיבט הכלכלי.

<משה ישעיהו: לצורך המחשה אומר שבמערכת החינוך בישראל מורה יוצא אתיופיה שמסיים את שנות הלימודים שלו ומתקבל למערכת החינוך – ותכף נדבר על איך הוא מתקבל לעבודה במערכת החינוך – יש לו פריבילגיה של שמונה שעות אקסטרה שמשרד החינוך מאפשר לו.

<משה ישעיהו: זאת אומרת, הוא הולך לבית הספר עם נדוניה, עם מתנה של שמונה שעות.

עמרם מצנע: בית הספר מקבל עוד שמונה שעות.

<משה ישעיהו: כן, אבל מה שקורה במערכות החינוך זה שהמורה מנצל או מנהל בית הספר מנצל את שמונה השעות האלה במשך השנה-שנתיים הראשונות ואחר כך אומר לו שלצערו אין לו שעות לתת לו.

<משה ישעיהו: לזה אני מתכוון כשאני אומר נושא של משאבים.

<משה ישעיהו: בחלק יש משאבים, המדינה משקיעה משאבים, אבל זאת למשל תוצאה נקודתית של מה שקורה.

<משה ישעיהו: מאמץ אישי.

<משה ישעיהו: אנחנו לא מסירים אחריות מהבוגרים, מהאדם עצמו שצריך לעשות את כל המאמצים להשתלב, להתגייס, לחפש עבודה ולעשות כל מה שנדרש.

מיכל רוזין: אבל אם הדרך חסומה, אין לו דרך.

<משה ישעיהו: בהחלט.

<משה ישעיהו: אנחנו חושבים שהשילוב הזה צריך לבוא מלמעלה וגם מלמטה.

<משה ישעיהו: המטרה הראשונה היא בהחלט לתת ייצוג הולם.

<משה ישעיהו: אני חושב שהמספרים מדברים בעד עצמם.

<משה ישעיהו: אני חושב שיש מה לעשות בנקודה הזאת.

עמרם מצנע: יש לי שאלה.

עמרם מצנע: במחקר או בסקר שעשיתם, מה צוואר הבקבוק?

עמרם מצנע: היעדרם של מספיק אנשים יוצאי העדה האתיופית שהם מוכשרים ללמד או שיש מורים שהוכשרו אבל לא מצליחים למצוא מקום עבודה?

<משה ישעיהו: אני בהחלט רוצה להתייחס בהמשך לנקודה הזאת ואני מבטיח לך שאתייחס אליה.

עמרם מצנע: כמובן נשמע אחר כך את משרד החינוך.

<משה ישעיהו: בהחלט נתייחס לזה בהמשך.

<משה ישעיהו: מטרה שנייה.

<משה ישעיהו: השכלה כדוגמה למוביליות ולאפשרויות להתפתח בחברה וכולי.

<משה ישעיהו: אני חושב שחינוך – אני יכול להעיד על עצמי – הוא אחד התחומים שדורש כל כך הרבה כישורים.

<משה ישעיהו: רק מי שיש לו את ההזדמנות הזאת לעמוד בכיתה עם שלושים תלמידים, יש לו עוד מידע ועוד ידע ועוד כישורים נוספים, זה באמת קצת מרתיע בשלבים הראשונים ואנחנו רואים את זה גם בתהליך ההכשרה.

<משה ישעיהו: מקצוע ההוראה הוא חשוב לנו, הוא צורך מרכזי בהכשרה של המורים והנתונים האלה לדעתי מדברים על כך ואתם רואים שזה על פי המידע של הכנסת לשנת 2011.

<משה ישעיהו: כאן הדבר עליו אנחנו מדברים.

<משה ישעיהו: מורה שנוכח הן בגנים והן בבתי הספר, אני חושב שמיותר להרחיב את הדיבור על המעגלים הנרחבים שנפתחים לילדים ולהורים לכל התופעות שאנחנו דוחים אותן והיינו רוצים להיאבק בהן.

<משה ישעיהו: בעינינו המאבק האמיתי הוא באמצעות החינוך, באמצעות המורים שיהיו בתוך הממסדים האלה.

<משה ישעיהו: אכן, כתבנו באופן מכוון קשיים ולא אתגרים כי באמת אלה הנקודות התכליתיות שמראות היכן צוואר הבקבוק.

<משה ישעיהו: כיום במכללת סמינר הקיבוצים לומדים ארבעים סטודנטים, רובם ככולם בנות.

<משה ישעיהו: בשנה שעברה, זה היה המחזור הראשון, שישה בוגרים סיימו וללא יוצא מן הכלל כל השישה שולבו במערכת החינוך הפורמלית כגננות וכמחנכות כיתה אבל זאת הייתה תוצאה של מאמץ וולנטרי שלי ושל דוקטור רינה שמלווה אותי, וזה נעשה באופן אישי באמצעות קשרים ומצאנו להן את מסגרת העבודה.

<משה ישעיהו: הייתי רוצה לפנות אליכם בבקשה שבאמת יהיה משהו ממוסד ללא חסדים ולא רחמים עבור אנשים טובים שסיימו את המערכת באופן מסודר, שתהיה להם הזדמנות לייצר את זה.

<משה ישעיהו: גם בנושא של גיוס סטודנטים, אני הולך מעיר לעיר, מישוב לישוב, ויש המון אנשים נפלאים.

<משה ישעיהו: אני מוכרח לציין את מרכז צעירים למשל שבאמת משתף אתי פעולה ומסתובב בכל מקום.

<משה ישעיהו: אילו הייתה איזושהי מסגרת ממוסדת בנושא של איתור סטודנטים מתאימים להוראה, היינו יכולים להגדיל גם את מספר הסטודנטים שיבואו להוראה.

עמרם מצנע: ששת הבוגרים, בטח כולן בוגרות.

<משה ישעיהו: כולן בוגרות.

עמרם מצנע: הן מלמדות בכיתות אתיופיות?

<משה ישעיהו: ממש לא.

<משה ישעיהו: לא לזה אנחנו מתכוונים חלילה.

<משה ישעיהו: בכוונה לא הזכרתי את הנושא הזה.

<משה ישעיהו: אדרבה, יש אחת שמלמדת בתוך מרכז תל אביב.

מיכל רוזין: מרכז תל אביב, זה פחות מפתיע אותי.

<משה ישעיהו: את צודקת.

מיכל רוזין: שם יש יותר שונות מאשר במקומות אחרים בארץ.

<משה ישעיהו: הסוגיה שאת מעלה לגבי המקומות האחרים שהיינו רוצים שהם ישתלבו בהם, זה חרב פיפיות.

<משה ישעיהו: מצד אחד גם כאשר מגיעים מאזורי פריפריה למוסדות להשכלה גבוהה – נושא אליו אתייחס בהמשך – יש מידתיות מסוימת של הפערים וצריך לעשות השלמות בתוך המוסד.

<משה ישעיהו: גם לזה הייתי רוצה להתייחס.

<משה ישעיהו: זאת אומרת, יש צורך באיזושהי תוספת מעבר ללימודים הפורמליים שמתקיימים במערכת הלימודים האקדמית.

<משה ישעיהו: קשיים בלימודים.

<משה ישעיהו: יש צורך במתן מענה נוסף העשרתי וליווי.

מיכל רוזין: כי מערכת החינוך בפריפריה לא מספיקה והם באים כאשר הרמה שלהם לא מספיקה?

<משה ישעיהו: לא.

מיכל רוזין: אין הבדל בין אתיופים שבאים לבין ותיקים שבאים.

מיכל רוזין: מה ההבדל?

<משה ישעיהו: למוסדות להשכלה גבוהה – במקרה אצלנו מכללת סמינר הקיבוצים – יש רף של כניסה, איך צריך להתקבל.

<משה ישעיהו: על זה אין ויכוח ואנחנו כתכנית מנסים לפרוץ את הגבולות עד גבול מסוים.

שמעון אוחיון: אין מכינה?

<משה ישעיהו: במכללה הספציפית שלנו אין מכינה.

<משה ישעיהו: עדיין, גם אם תהיה מכינה, במשך שנה אי אפשר להשלים פער של 18-20 שנים.

<משה ישעיהו: אגב, אפשר לעשות ואכן הצלחנו.

<משה ישעיהו: הצלחנו מדי פעם להראות שאכן אפשר לקבל סטודנט שלא עמד בדיוק בסטנדרטים המקובלים ועם תמיכה טובה, הוא יכול לסיים את המסלול בהצלחה רבה.

<משה ישעיהו: האתגר הנוסף.

<משה ישעיהו: בהכשרה של הסטודנטים יש שני משברים שאני מזהה אותם כאשר האחד הוא משבר של זהות.

<משה ישעיהו: זאת אומרת, אנחנו לוקחים את הסטודנטים האלה פעם בשבוע לבד, כקבוצה, כסטודנטים יוצאי אתיופיה.

<משה ישעיהו: יש ויכוח על למה הם לבד וכולי, אבל בסופו של דבר אחר כך הם אומרים תודה כי זה מה שמנע מהם מלפרוש ממערכת הלימודים.

שמעון סולומון: לרוב אלה ילידי הארץ.

שמעון סולומון: נכון?

<משה ישעיהו: תשעים אחוזים במסלול שהוא נבחר והוא לומד עם כולם.

מיכל רוזין: לוקחים אותם כקבוצת תמיכה או כקבוצה נפרדת ללימודים?

<משה ישעיהו: כן.

מיכל רוזין: כקבוצת תמיכה שהנה אנחנו ביחד ואנחנו גם מדברים על הקשיים שלנו.

<משה ישעיהו: כן.

מיכל רוזין: או הפרדה בלימודים?

<משה ישעיהו: לא.

<משה ישעיהו: מחוץ ללימודים.

<משה ישעיהו: אני אבהיר את עצמי.

<משה ישעיהו: הסטודנטים מתקבלים למסלולים הרגילים ולומדים עם כולם.

<משה ישעיהו: פעם בשבוע, וכמובן בימי החופש וכולי, אנחנו עושים מפגש קבוצתי רק של סטודנטים יוצאי אתיופיה.

<משה ישעיהו: אמרתי שהרבה פעמים הם שואלים למה הם לבד אבל אחר כך, בסופו של תהליך, הם מבינים שבסופו של דבר זה העצים אותם.

<משה ישעיהו: בסוף התהליך קורה עוד משבר נוסף ולזה הייתי מוסיף את הנושא של קושי ופיתוח קריירה וזה הנושא של זהות מקצועית – מי אני כמורה, איזה מורה אני, איך אני כמישהו אחר שמחנך במערכות החינוך השונות וכולי.

<משה ישעיהו: נושא אחד חשוב שדילגנו עליו הוא קושי בשיבוץ והשמה.

<משה ישעיהו: כאן לדעתי האתגר המרכזי של הוועדה הזאת.

<משה ישעיהו: מיסוד של מסגרות בהן הסטודנטים שסיימו לימודים יבוא יותר מלמעלה ויכול לאפשר את ההשמה של הסטודנטים ולא על בסיס וולנטרי ולא על בסיס של טוב ליבה של מנהלת או של כל אדם אחר.

רות קלדרון: מה לפי דעתך החוזקה המיוחדת של מורים יוצאי הקהילה האתיופית שכאשר אנחנו חושבים על השמה, שם הם דווקא יותר טובים בסגנון ההוראה?

רות קלדרון: הרי בכל זאת יש סגנון מיוחד תרבותי ולפני שהם הופכים להיות בדיוק כמו כולם, האם יש כאן איזה חוזקה שאתה חושב שזה יותר טוב לילדים יותר צעירים או יותר בוגרים, יותר למקצועות מסוימים?

רות קלדרון: יש משהו שאתה חושב שהוא מיוחד לקהילה הזאת בהוראה?

<משה ישעיהו: שאלה טובה שלא אוכל לתת תשובה טובה כי לא בטוח שאני יודע אותה.

<משה ישעיהו: אני רק יכול להסתמך על התגובות של המנהלים שבכל זאת עשו את המאמץ וקלטו מורים כאלה.

<משה ישעיהו: אגב, רוב הסטודנטיות הולכות לחינוך לגיל הרך וזה אומר יותר בגנים ובבתי הספר היסודיים ויש בודדים שהולכים לתחומים הומניים בתיכון או אומנויות ודברים מסוג זה.

<משה ישעיהו: התגובה של אותן מורות היא שיש כימיה בלתי רגילה עם התלמידים ופתאום לתלמידים זה פתח עולם אחר.

רות קלדרון: יש משהו יותר עדין.

<משה ישעיהו: יותר עדין, יותר רגשי, משהו בכימיה, משהו ברגש.

שמעון סולומון: אם תרשה לי, אחר כך אני אתייחס לזה אבל אני מבקש לשאול שאלה.

עמרם מצנע: עכשיו זאת זכות השאלה.

עמרם מצנע: כלומר, צריך לשאול שאלה שבסוף יהיה סימן שאלה.

שמעון סולומון: זאת שאלה מצוינת כי כמו תמיד היא נוגעת בנקודה.

שמעון סולומון: הבעיה שלנו בחינוך היא שהיום אנחנו מפרידים בין מחנך ומלמד.

שמעון סולומון: הפכנו להיות יותר ויותר מלמדים ולא מחנכים.

שמעון סולומון: אני חושב שבקרב יוצאי אתיופיה יש עדיין את הגישה הזאת וגם אם הם ילידי הארץ, משהו טבוע בפנים וזאת גישה מחנכת וגישה שהיא הרבה יותר מעמיקה בקשר עם הילדים.

מיכל רוזין: סליחה, אני מתנצלת והתנצלתי קודם לכן.

מיכל רוזין: אני צריכה להתייצב בוועדה אותה אני מנהלת.

שמעון סולומון: יש משהו שהוא הרבה יותר מחבר ואני אומר את זה דווקא מהניסיון שלי כי אני הייתי במשרד החינוך שם עשינו השמה.

שמעון סולומון: לצערי הרב היום יש פחות שילוב ואז היה יותר, אבל יש משהו שהוא מחבר.

שמעון סולומון: כשאנחנו אומרים מחנך, זה לא רק בתפקיד של מלמד ולא שוטר אלא במלוא מובן המילה, לבוא ולחנך, ליצור קשר, הדוגמה האישית וכל המשמעות של איש חינוך.

שמעון סולומון: אני חושב שזה עדיין לא אבד לנו.

<משה ישעיהו: אני אסיים את החלק האחרון.

<משה ישעיהו: לגבי תהליך הקבלה ללימודים, כפי שאמרתי, במכללה יש קריטריונים האומרים איזה סטודנטים מקבלים ואנחנו מוסיפים עוד נדבך וזה התחום של מוטיבציה, של רצון, של נתוני אישיות של הסטודנט ולא להסתמך רק על תעודת הבגרות והפסיכומטרי שלו.

<משה ישעיהו: הדבר הזה מערים קושי.

<משה ישעיהו: אתמול היה לנו יום פתוח וסטודנטיות מועמדות מדהימות – שאנחנו יודעים שיוכלו להיות מורות טובות – לא יכולות להתקבל בגלל הקושי הזה וחבל לנו על כך.

<משה ישעיהו: חבל כי היה אפשר להגדיל את ההיצע של הסטודנטים שיכלו ללמוד במכללה.

<משה ישעיהו: תהליך נוסף הוא תהליך הלמידה, תהליך תקופת הלימודים שהיא ארוכה, אינטנסיבית ומורכבת ביותר אבל צריכים גם משאבים נוספים מעבר ללימודים האקדמיים כמו ליווי אישי והעצמה.

<משה ישעיהו: בשבוע הבא נהיה עם הסטודנטים כאן בכנסת ויש עוד נושאים נרחבים שיכולים לפעול בהם.

<משה ישעיהו: אפילו היה לנו חלום לעשות מסע זהות באתיופיה.

<משה ישעיהו: השמה מקצועית, היא השרשרת האחרונה שלדעתי היא כמעט אחרונה כיוון שגם אחרי שמכניסים את הסטודנט הבוגר לתחום בשטח, אני חושב שחשוב גם הנושא הזה של הליווי כדי לראות שאכן הוא עומד על שתי רגליו.

<משה ישעיהו: אני יכול להעיד על עצמי ולומר שבזכות זה שהמערכת עטפה אותי טוב, לא כל כך רציתי לברוח מהמסגרת אבל די מהר אתה במשבר של הזהות המקצועית שמתעורר, דבר שגורם לכך שאחר כך הולכים לתחומים אחרים.

<משה ישעיהו: בנושא ההשמה המקצועית, בהחלט אני חושב שניתן כאן לעשות הרבה.

<חיים סלם: אתם חייבים תעודת בגרות?

<משה ישעיהו: כן.

<חיים סלם: לפחות תעודת בגרות, אם אין לכם מכינה.

<משה ישעיהו: אני לא רוצה לדבר בשם מוסדות ההשכלה הגבוהה ומכללות אחרות שמקבלים בכל מיני תנאים.

<משה ישעיהו: אנחנו רוצים שמי שיחנך את הילדים שלנו יהיה ראוי לחנך לפחות על בסיס נתונים די בסיסיים.

עמרם מצנע: אני מציע שנשמע את משרד החינוך.

שמעון אוחיון: אני רוצה לשאול אותו לגבי התכנית המיוחדת הזאת.

<משה ישעיהו: לשאלתך.

<משה ישעיהו: אצלנו ספציפית תעודת בגרות, גם אם היא תהיה תשעים ומעלה, היא לא מספיקה אלא צריך גם פסיכומטרי גבוה.

<משה ישעיהו: המאבק בינינו כתכנית לבין המכללה עצמה הוא בעצם המאבק היום יומי ואם נוכל למסד מכאן לשטח ולתת הוראה מסודרת, יכול היה לחסוך מאתנו הרבה ולתת אפשרות לקבל סטודנטים טובים מאוד ולא על בסיס ציוני פסיכומטרי ותעודת בגרות אלא גם בהסתמך על נתונים אחרים נוספים.

<משה ישעיהו: כדי לתמצת את האתגר הבא הייתי אומר שנדרשים שני דברים בתחומי האחריות שלנו והם לתת בכל הנושאים עליהם דיברתי מדיניות ברורה הן בנושא של איתור, בתהליך הלמידה, בקבלה ובתנאי קבלה, דברים שאנחנו באמת זקוקים לסיוע ולתת איזושהי מסגרת, מסד, יחידה, שיכולה לתת את המענים האלה.

<משה ישעיהו: באופן נקודתי פה ושם יש מענים אבל חשוב שזה יהיה מעוגן, מסודר ומאורגן כדי ליישם את הדברים האלה בפועל.

שמעון אוחיון: אני מבין התכנית שלכם עוסקת בעיקר בהקניית Bed.

<משה ישעיהו: נכון.

שמעון אוחיון: אין לכם אחרים שמשתלבים באיזשהו שלב או בכל תכנית אחרת.

שמעון אוחיון: למשל, יש מכללות שנותנות את התואר האקדמי אבל אינן מכשירות להוראה.

שמעון אוחיון: נתקלתי בהרבה בוגרות שם – ומעט בוגרים – יוצאי אתיופיה ואמרתי לעצמי שהלוואי והן היו מגיעות להוראה כי הן מאוד מאוד מוכשרות אבל הן לא התעניינו אלא הלכו לכל מיני מקצועות במדעי החברה.

שמעון אוחיון: השאלה אליך, וכמובן גם למשרד החינוך, הוא האם יש באיזשהו מקום פתח או תכנית נפרדת שאתה מנסה – לסמינר הקיבוצים בוודאי יש ניסיון בהכשרה להוראה – לקחת כמה מהבוגרות והבוגרים ממקומות אחרים ועם הניסיון שלכם, עם הרעיון שלכם שאתם בנויים להשמה, לליווי ולכל מה שקשור, ולהביא כאלה שגם יש להם תואר אקדמי?

שמעון אוחיון: או שאין לכם תכנית כזאת.

<משה ישעיהו: במלים אחרות אתה מדבר על הסבה אקדמית.

<משה ישעיהו: יש אצלנו הסבה אקדמית.

<משה ישעיהו: בהחלט יש הסבה אקדמית.

<משה ישעיהו: יחד עם זאת יש שני אתגרים מאוד מאוד גדולים.

<משה ישעיהו: הסבה אקדמית, אדם שסיים תואר ראשון בתחום אחר ובא למכללה לעשות הסבה, זה עולה לו כמעט סכום של ארבע שנות לימודים.

<משה ישעיהו: בסביבות ארבעים אלף שקלים.

<משה ישעיהו: יש לי מישהו מחיפה שבא ללמוד הוראת ספורט והוא אומר לי שזה עולה לו בסופו של דבר שנתיים לימודים, ארבעים אלף שקלים.

<חיים סלם: מינהל הסטודנטים מממן שכר לימוד מלא במשך שלוש שנים כולל מלגת קיום.

<משה ישעיהו: אני רוצה לומר לך שמינהל הסטודנטים לא יכול לממן הסבה למי שסיים תואר.

<משה ישעיהו: אני מתאר לעצמי שאתה מייצג את מינהל הסטודנטים.

<חיים סלם: לא.

<חיים סלם: אני פשוט רוצה להבהיר את הנקודה ליושבים כאן.

<חיים סלם: אני ממשרד הקליטה ואני מכיר את הנוהל של מינהל הסטודנטים.

עמרם מצנע: משה, אתה סיימת את דבריך?

<משה ישעיהו: אני אומר רק את המשפט האחרון אותו התחלתי לומר.

<משה ישעיהו: שאלת כאן שאלה חשובה ובתשובה אומר לך שאכן יש לנו בודדים כאלה וזה עקב שתי סיבות: הראשונה, זה יקר מאוד.

<משה ישעיהו: מאוד מאוד יקר.

<משה ישעיהו: הסיבה השנייה היא שמינהל הסטודנטים שבאמת תומך בנו ומלווה כל השנים בלימוד האקדמי, בתשלום ללימודים האלה, לא מכיר את נושא ההסבה האקדמית, לפחות בנושא חינוך.

שמעון אוחיון: אני לא מדבר על הסבה.

<משה ישעיהו: אם כן, לא עניתי לשאלה שלך.

שמעון אוחיון: לא מדובר בהסבה כי אני לא מבין מה הקושי.

עמרם מצנע: זאת לא הסבה.

שמעון אוחיון: זאת הכשרה.

שמעון אוחיון: לאדם יש תואר אקדמי בתחום מסוים ואתה מכשיר אותו להורות את אותו תחום אותו הוא למד באוניברסיטה.

<תרצה יהודה: זה נקרא הסבת אקדמאים להוראה.

שמעון אוחיון: זאת הכשרה.

שמעון אוחיון: אני בא מהתחום הזה ואנחנו קראנו לזה הכשרה.

עמרם מצנע: סטודנטים שלומדים באוניברסיטאות במקצועות השונים יכולים במקביל לקחת גם לימודים לתעודת הוראה.

עמרם מצנע: זאת הייתה ההערה.

עמרם מצנע: אני מבקש עכשיו ממשרד החינוך לאחר מכן את משרד הקליטה להתייחס לתמונה הרבה יותר רחבה.

עמרם מצנע: מי מדבר מטעם משרד החינוך?

<שרה זילברשטרום: אני.

עמרם מצנע: דברי על התמונה היותר רחבה כי כאן קיבלנו תמונה של סמינר הקיבוצים שעשה את הסקר על האנשים שלו.

עמרם מצנע: כמובן הייתי גם רוצה לשמוע בדברים שמיכל פתחה.

עמרם מצנע: אנחנו זוכרים שלפני שנה ושנתיים הייתה הרבה התעסקות תקשורתית, הרבה פניות אלינו, ובשנה האחרונה יש איזשהו שקט שאני לא יודע אם פשוט נשבר לאנשים לעלות את הנושא בפנינו או שהמציאות יותר טובה.

עמרם מצנע: הדרת תלמידים, בתי ספר שכולם על בסיס אתיופים וכולי.

עמרם מצנע: הייתי מבקש שתרחיבו על כך.

עמרם מצנע: תציגי את עצמך.

<שרה זילברשטרום: אני מנהלת את אגף ההתמחות והכניסה להוראה במשרד החינוך.

<שרה זילברשטרום: מתוקף תפקידי אני עוסקת גם בליווי אותם בוגרים מצוינים.

<שרה זילברשטרום: משה סיפר על התכניות הללו.

<שרה זילברשטרום: זאת תכנית שהשם שלה "טספה", באמהרית – תקווה.

<שרה זילברשטרום: זאת תכנית שבאמת נותנת תקווה.

<שרה זילברשטרום: כמו שמשה אמר כאן כל כך יפה, זה באמת מה שקורה.

<שרה זילברשטרום: התכנית הזאת קיימת כיום באורנים, בקיבוצים, בשאנן ובאפרתה.

<שרה זילברשטרום: היא הייתה גם באחווה וממשיכה כי עכשיו אחווה לא מכללה לחינוך אלא היא עברה למתכונת של ה-ות"ת אבל גם שם זה מתקיים.

<שרה זילברשטרום: אנחנו רוצים להרחיב אותה כך שהיא תתקיים בעוד מקומות.

<שרה זילברשטרום: מה המיוחד בתכנית הזאת.

<שרה זילברשטרום: סטודנטים בני הקהילה האתיופית, רובם ישראלים, מצטיינים, אתה צודק שמבחינת תנאי הקבלה כן בודקים.

עמרם מצנע: כולם ישראלים.

עמרם מצנע: מה זה רובם ישראלים?

<שרה זילברשטרום: אני מתכוונת לומר שהם ילידי הארץ.

<שרה זילברשטרום: אני מתנצלת.

<שרה זילברשטרום: דליה אחר כך תדבר על מורים שהיו מורים באתיופיה וכאן הם רוצים לעבוד, וזאת עוד סוגיה.

<שרה זילברשטרום: אני מתייחסת לאוכלוסייה של ישראלים, רובם נולדו בארץ, בני הקהילה האתיופית, שיש להם תכניות מיוחדות.

<שרה זילברשטרום: מה התכנית.

<שרה זילברשטרום: התכנית היא ביחד ולחוד.

<שרה זילברשטרום: רוב הלימודים – אפשר להגיד כל הלימודים – הם ביחד.

<שרה זילברשטרום: לימודים אקדמיים להוראה.

<שרה זילברשטרום: יחד עם זאת, יש להם קורס שמאפשר את קבוצת השבים, קבוצת תמיכה לזהות מקצועית משותפת.

<שרה זילברשטרום: נמצאת כאן יעל שהיא בוגרת תכנית דומה מאורנים והיא תוכל לספר לנו מכלי ראשון והיה חשוב לי שהיא תבוא לכאן כדי שתראו גם את האיכויות וגם את ההכשרה המיוחדת.

<שרה זילברשטרום: האנשים הללו משתבצים בהוראה.

<שרה זילברשטרום: הבעיה של התכנית היא שמדובר במספרים קטנים וזה נובע גם מתנאי הקבלה.

<שרה זילברשטרום: אנחנו כן מתגמשים על הפסיכומטרי.

<שרה זילברשטרום: אולי סמינר הקיבוצים קצת יותר אדוקים, אבל יכול להיות שצריך לעשות עוד חשיבה מיוחדת כי הפסיכומטרי הוא באמת כלי תלוי תרבות, במיוחד היום לאור הדיבור על ביטול.

<שרה זילברשטרום: אם כן, צריך לחשוב על מה שנאמר.

<שרה זילברשטרום: בסך הכול המספרים עדיין קטנים.

שמעון סולומון: בכמה מדובר?

<שרה זילברשטרום: בכל התכנית יש כ-112 אנשים.

שמעון סולומון: מתי היא התחילה?

<שרה זילברשטרום: תלוי.

<שרה זילברשטרום: בסמינר הקיבוצים לפני שנה ובאורנים לפני כן.

<שרה זילברשטרום: בארבע השנים האחרונות.

<שרה זילברשטרום: זה ממומן מתכנית החומש ומאיה שריר שנמצאת כאן תוכל לספר עליה.

<שרה זילברשטרום: היום במכון מופת מתקיים כנס של התכנית ומורים מספרים.

<שרה זילברשטרום: מה המיוחד בתכנית.

<שרה זילברשטרום: זאת הוכחה שהאנשים מצוינים, הם משתלבים במערכות, במערכת הממלכתית, במערכת הממלכתית-דתית, והם מצליחים בהוראה והם לא מלמדים רק ילדים בני הקהילה האתיופית.

<שרה זילברשטרום: הם משתלבים יפה והמנהלים אוהבים אותם וכולם באמת מרגישים שווה בין שווים.

<שרה זילברשטרום: הקורס הזה של הזהות האישית כן מאפשר את קבוצת השבים, איזושהי קבוצת תמיכה.

עמרם מצנע: תעני לי על שאלה ששאלתי והיא בעצם שאלה אליכם.

עמרם מצנע: מתוך אלה שסיימו, האם כולם משובצים בעבודה?

<שרה זילברשטרום: אני יכולה לספר על השנה האחרונה.

<שרה זילברשטרום: היו לנו 17 שסיימו את המחזור ו-21 השתלבו כי היו עוד ארבעה משנה קודמת.

<שרה זילברשטרום: כולם מוצאים עבודה וזה גם אודות למאמצים כפי שמשה תיאר וגם אני מטעם האגף שלי, יש לי מדריכה – טלי אלבז – שהיא עוברת אחד-אחד ומבקשת מהרפרנטים במחוזות ומכניסה.

<שרה זילברשטרום: לקראת הדיון הזה התכוננו גם עם דליה מזרחי ואמרנו שנעשה את זה טוב יותר, דרך כוח אדם.

עמרם מצנע: זאת אומרת שהנתיב הקריטי הוא לא הבוגרים אלא הוא בעצם היקף הנכנסים לתכנית.

<שרה זילברשטרום: נכון.

<שרה זילברשטרום: אני אדגיש שכיוון שאלו אנשים איכותיים במיוחד, הם כבר עושים לנו את הדרך של חבר מביא חבר.

<שרה זילברשטרום: כאשר אתה רואה שיש אמון ושיש אנשים שהם ראויים, המנהלת, ההורים והילדים שהיו להם סטיגמות או דעות קדומות, אומרים שהם רוצים כאלה.

<שרה זילברשטרום: יש להם מסירות.

<שרה זילברשטרום: אתה שאלת מה האפיונים שלהם והאמת שלא אוהבים את השאלה הזאת כי רוצים להיות כמו כולם אבל האפיונים המרכזיים הם מסירות ואחריות.

<שרה זילברשטרום: אולי בגלל שהם רוצים את העבודה והם לא עם רגל אחת בחוץ אלא הם נשארים.

<שרה זילברשטרום: אלה אנשים שמוכיחים את עצמם והם מצוינים.

שמעון סולומון: המורים האלה, ה-21 שהשתלבו, הם כמורים מן המניין מבחינת ההעסקה או בשעות עולים?

<שרה זילברשטרום: כל מורה, כדי שהמנהל יקבל אותו, יש לו את התוספת מהאגף למורים עולים שדוקטור מיכאל כהן עמד בראשו והוא מקבל שמונה שעות אבל צריך מצ'ינג.

שמעון סולומון: זאת הבעיה.

<שרה זילברשטרום: אני אסביר את השיטה.

<שרה זילברשטרום: אגב, אם לא היו השעות האלה, הייתם דורשים שהן יהיו.

שמעון סולומון: שיהיו מורים מן המניין.

עמרם מצנע: לא זאת השאלה.

עמרם מצנע: השאלה אם יש מורים שגמרו את המכסה ופיטרו אותם.

<שרה זילברשטרום: לא.

<שרה זילברשטרום: האנשים האלה נשארים במערכת.

<שרה זילברשטרום: היעד הוא שאלו מורים לכל דבר ועניין, מהתקן המוסדי ולא כמשרות יזומות ונעלמות.

<שרה זילברשטרום: כיוון שיש איזשהו קושי בכניסה, גם מנהל בית הספר מרוויח בהתחלה ואחר כך הוא מתאהב באותו מורה והוא משאיר אותו בתקן של השעות שלו.

<שרה זילברשטרום: אלה האנשים שנשארים.

<שרה זילברשטרום: הנה, היא סיימה את ההתמחות והיא ממשיכה להיות מורה למדעים ועכשיו היא לומדת לתואר שני.

<שרה זילברשטרום: כמוה יש רבים.

<שרה זילברשטרום: רציתי להביא גם גננת אבל ידעתי שהדיון קצר.

<שרה זילברשטרום: יש אנשים מצוינים וזה עובד וזה קורה אבל צריך להגדיל את המספרים גם לקראת ההכשרה וגם להשמה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: יעל, נשמע אותך.

<יעל דסטה: שלום, נעים מאוד.

<יעל דסטה: שמי יעל דסטה ואני מורה למדעים וטכנולוגיה בבית ספר יסודי, כיתות ג' עד ו'.

עמרם מצנע: איפה?

<יעל דסטה: בראשון לציון.

<יעל דסטה: אני גם בלימודי תואר השני שלי.

<יעל דסטה: סיימתי במכללת אורנים בשנה שעברה את התואר הראשון.

<יעל דסטה: בתנאי הכניסה שלי אמנם נכנסתי כחריגה אבל די התעקשתי לקבל הזדמנות ולהוכיח את עצמי ואכן הדבר קרה.

<יעל דסטה: לאורך ארבע השנים שהייתי באורנים באמת קיבלתי כלים גם במובן המקצועי וגם במקום האישי שכן הייתי צריכה, לאו דווקא עזרה לימודית אבל היו דברים שהם יותר אישיים ושם באמת הייתי צריכה משהו ונעניתי.

<יעל דסטה: כאשר יצאתי מאורנים, בעצם יצאתי עם זהות מקצועית וזהות אישית מאוד מגובשת.

<יעל דסטה: הדרך לחיפוש עבודה הייתה די פתוחה בפני, גם כי המקצוע שלי הוא מאוד מבוקש.

<יעל דסטה: כמורה למדעים, זה משהו שאני מאוד מעודדת ורוצה שסטודנטים בני העדה ילכו וילמדו את המקצוע הזה.

<יעל דסטה: הרבה נוטים ללכת למקומות של מקרא, למקצועות בהם אחר כך יש פחות עבודה.

<יעל דסטה: מדעים הוא מקצוע טוב וראיתי שיש לו ביקוש.

<יעל דסטה: שלחתי קורות חיים ונעניתי.

<יעל דסטה: הגעתי לראיונות והצגתי את החזון שלי ואת נושא קידום ערכים וכן הלאה.

<יעל דסטה: הייתי צריכה לבחור ובחרתי את בית הספר בו אני מלמדת היום כי הרגשתי חיבור למנהלת שמייצגת את מה שאני באמת רוצה להעביר לתלמידים שלי.

<יעל דסטה: אני מלמדת אותם את כל מה שבעצם הם צריכים לדעת על מדעים וגם מעבר.

<יעל דסטה: העניין של ערכים הוא מאוד חשוב אצלי והוא לפני הכול.

<יעל דסטה: יש לי קשר מאוד טוב עם הצוות, עם המנהלת וההורים גם הם מאוד מעריכים את העבודה שלי.

<יעל דסטה: אני מקבלת פידבקים חיוביים, אם זה באופן ישיר ואם זה באופן עקיף.

<שרה זילברשטרום: אולי תשתפי בהתלבטות שהייתה לך בהתחלה.

עמרם מצנע: בקשיים שהיו.

<יעל דסטה: אני מדברת על עצמי ואך ורק על מה שאני חווה אבל אני אתייחס באופן כללי למה שקורה עם אנשים אחרים.

<יעל דסטה: כן, הגעתי לבית הספר ודיברתי על מה שאני רוצה ועל מה שאני חושבת.

<יעל דסטה: המנהלת מאוד הוקסמה ובסוף היא שאלה: מה את אומרת על זה, אם ישאלו אותך למה את כהת עור?

<יעל דסטה: אמרתי לה: נהדר, אני חושבת שזאת שאלה מצוינת כי אם לא נדבר על זה, אז מה?

<יעל דסטה: אמרתי לה שיש עניין מדעי לדבר הזה וגם יש את הסיפור התרבותי שאני מעלה אותו ואכן העליתי אותו בשנה שעברה עת חגגנו שם את חג הסיגד.

<יעל דסטה: מדובר בבית ספר שאין בו ילדים ממוצא אתיופי ואולי השנה יגיע רק אחד קטן וחמוד.

<יעל דסטה: אנחנו כן חוגגים את חג הסיגד ואני כן מדברת על זה, אני כן מדברת על התרבות והילדים שואלים שאלות.

<יעל דסטה: הם מרותקים והם רוצים ללמוד.

<יעל דסטה: זה חלק ממה שקורה בחברה שלנו והם מתעניינים.

עמרם מצנע: היו הורים שהרימו גבה?

<יעל דסטה: לא.

<יעל דסטה: ממש לא.

<יעל דסטה: הם דווקא מקבלים את זה ומחמיאים.

<יעל דסטה: הם באים ונותנים פידבקים ואפילו יותר מזה, כאשר דיברנו על חג הסיגד, ההורים באו וסיפרו לי שהילדים שיתפו אותם.

<יעל דסטה: הנה, זה השירות הטוב ביותר.

<יעל דסטה: אם אנחנו מדברים על הגעה למשפחות ולתת שירות, זה דרך הילדים.

<יעל דסטה: אנחנו יודעים שהילדים באים הביתה עם הידע והמידע ומשתפים.

<יעל דסטה: ראיתי את זה באופן אישי.

עמרם מצנע: תודה.

<דליה מזרחי: אני מייצגת את כוח האדם בהוראה.

<דליה מזרחי: רציתי להתייחס לדברים שאמר משה.

<דליה מזרחי: לגבי תכניות הסבת אקדמאים, יש לנו הלוואות מותנות במשרד החינוך שכוללות את כל המגזרים ולא שייכות לאתיופים או לכל קבוצה אחרת.

<דליה מזרחי: מי שהוא בעל תואר ורוצה ללכת ללמוד להוראה, הוא יכול לפנות אלינו ולקבל הלוואה מותנית.

<דליה מזרחי: אחר כך הוא צריך לעבוד פרק זמן מסוים וההלוואה הזאת הופכת למענק.

<דליה מזרחי: אם כן, זה קיים גם במגזר הזה.

<דליה מזרחי: לגבי הקצאת שעות עליהן דיבר משה.

<דליה מזרחי: במשך הזמן, אחרי כמה שנים, התלמיד כבר לא עולה חדש ואז לא מוקצות לו שעות.

<דליה מזרחי: דווקא למגזר האתיופי יש לנו בחוזר מנכ"ל ניסוח האומר שלגבי המגזר האתיופי, לעומת מגזרים אחרים, אנחנו לא מפסיקים להקצות את השעות המיוחדות והנוספות וזה נמשך לאורך כל הדרך.

<דליה מזרחי: רציתי להתייחס לגבי אוכלוסייה שבאה מאתיופיה.

עמרם מצנע: מצטרפת אלינו חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה.

פנינה תמנו: אני יודעת שאתם לקראת סיום, אבל הנושא כל כך חשוב.

עמרם מצנע: איזה סיום?

עמרם מצנע: אנחנו רק התחלנו.

פנינה תמנו: כל הכבוד.

עמרם מצנע: אני מניח שזאת אוכלוסייה שהולכת וקטנה, אבל בכל זאת מה לגבי מורים שהוכשרו באתיופיה ולא מצליחים להשתלב?

<דליה מזרחי: לפני שבועיים הייתה לנו ישיבה אתם והם העלו את הבעיה הזאת שהם לא מצליחים להשתלב במערכת החינוך, מאחר וההשכלה שלהם מאתיופיה לא מתאימה להשכלה אותה אנחנו דורשים בארץ.

<דליה מזרחי: אנחנו ביקשנו מהם שיעבירו את כל אישורי ההשכלה שלהם.

<דליה מזרחי: הקמנו ועדה שתבדוק את אישורי ההשכלה ותראה איזה קורסים הם צריכים להשלים ואנחנו נלווה אותם.

<דליה מזרחי: אחרי שהם ישלימו את הקורסים האלה, אנחנו מתחייבים לפנות לכל מנהלי המחוזות, מפקחים וכולי ולעשות את המיטב כדי לשלב אותם במערכת החינוך.

<דליה מזרחי: בנוסף לכך, הקצינו לכך מדריכה שתהיה צמודה אליהם.

עמרם מצנע: אתם יודעים בכמה מורים כאלה מדובר?

<דליה מזרחי: כן.

<דליה מזרחי: אני קיבלתי רשימה.

<דליה מזרחי: כרגע לא קיבלתי את אישורי ההשכלה שלהם אבל קיבלתי רשימה של 82 אנשים שלא משובצים והם בעלי השכלה מאתיופיה.

<חיים סלם: עם תואר ראשון מאוניברסיטאות או ממכללות?

<דליה מזרחי: כל מיני.

<דליה מזרחי: זה דיפלומה, זה ב.א.

<חיים סלם: מאוניברסיטאות או ממכללות באתיופיה?

<דליה מזרחי: גם וגם.

שמעון סולומון: בתקופה שהם באו, לרוב הם בוגרי מכללות.

<דליה מזרחי: אנחנו מחכים שהם יעבירו לנו את אישורי ההשכלה, את האישורים ואת גיליונות הציונים שלה, אנחנו נעביר אותם לוועדה ונראה מה כל אחד צריך להשלים.

<דליה מזרחי: אחרי שייעשו ההכשרות, אנחנו נעזור להם במהלך השיבוץ.

עמרם מצנע: יש מישהו ממשרד החינוך שרוצה להתייחס לנושא עליו דיברה מיכל?

<מאיה שריר: אני מנהלת אגף קליטת תלמידים עולים במשרד החינוך.

<מאיה שריר: המדיניות של המשרד היא מדיניות של שילוב ושל חיזוק.

עמרם מצנע: האם יש היום בתי ספר שהם רק על טהרת אתיופים?

<מאיה שריר: לא.

עמרם מצנע: אין אף בית ספר כזה.

<זיוה מקונן דגן: יש עם 98 אחוזים ועם 95 אחוזים.

<זיוה מקונן דגן: הם קיימים.

פנינה תמנו: מאיה, צריך להכיר במציאות.

פנינה תמנו: יש הרבה גני ילדים שהם על טהרת יוצאי אתיופיה.

פנינה תמנו: יש לא מעט בתי ספר שהאחוזים של יוצאי אתיופיה הם בכיוון של 98 אחוזים ושמונים אחוזים.

פנינה תמנו: לצערי יש גם תופעה של בידול בתוך כיתות גם של ילדים ותיקים.

פנינה תמנו: צריך להכיר במציאות הזאת ואנחנו מדברים על זה ולא צריך להסתיר את זה כי כולנו באותו צד של המתרס.

<מאיה שריר: המדיניות של המשרד היא בעד אינטגרציה ונגד סגרגציה.

<מאיה שריר: הנושא של גני הילדים הוא הרבה יותר מורכב מפני שזה משקף את מקום המגורים שלהם.

<מאיה שריר: יש כאן חילוקי דעות באשר לאפשרות ולייתכנות של הסעת ילדים בגיל כל כך צעיר מעבר למקום בו הם גרים מפני שבכך אנחנו גם מונעים מההורים מלהשתתף בגן ובחייו גם אחר הצהרים וגם בבוקר.

<מאיה שריר: הדעות הן לא אחידות.

<מאיה שריר: גם לגבי בתי ספר אנחנו יודעים על בתי ספר שכוונת המשרד הייתה כן לסגור אותם אבל ההורים נגד.

<מאיה שריר: לא תמיד הדעות הן חד משמעיות לכאן ולכאן ויש יתרונות וחסרונות בכל אחת מן הבחירות.

<מאיה שריר: לשם כך היום אנחנו יושבים במהלך הגדול מאוד של השולחנות העגולים ואנחנו שותפים לקביעת מדיניות משותפת.

<מאיה שריר: ההחלטות צריכות להינתן ברמה של מדיניות וברמה של צרכים ומיפוי של השטח באופן מדויק.

פנינה תמנו: בסופו של דבר אני ביקשתי מיפוי מתחילת הדרך ואני לא מקבלת.

פנינה תמנו: השאלה אם גם יש נכונות לבוא באופן אמיץ ולומר שזה המיפוי וזאת תמונת המצב.

פנינה תמנו: הרי יש לנו דוח של מרכז המחקר של הכנסת אבל הוא כבר הולך ומתיישן לגבי הריכוזים של יוצאי אתיופיה.

פנינה תמנו: צריך להודות על האמת ולומר שעד היום לא נלקחה דעתה של הקהילה באופן אקטיבי ועכשיו היא תילקח.

פנינה תמנו: דעות לכאן או לכאן, בסופו של דבר המדיניות לא צריכה גם להיות פטרונית ולא פטרנליסטית.

פנינה תמנו: אני יודעת שאת עושה מאמצים ועובדת, אבל אותו אגף שלך גם לא צריכים להיות בו ילדים אתיופים ותיקים וגם זה צריך להיות כתוב שחור על גבי לבן.

עמרם מצנע: עוד לא התחלנו בהתייחסויות.

עמרם מצנע: אני מבקש לשמוע את משרד הקליטה.

<חיים סלם: אני מהאגף לקליטת עולי אתיופיה ובעבר עבדתי במינהל הסטודנטים.

<חיים סלם: אני חושב שצריך לעשות הבדל בין מה שהמדינה עושה לבין מה שקורה בשטח.

<חיים סלם: מידיעה אישית שלי, אני חושב שהחברה עדיין לא בשלה לקבל מורים אתיופים.

<חיים סלם: אמנם יש הצלחות פה ושם, אבל בגדול זה המצב.

עמרם מצנע: למרות שלפי הנתונים לא זאת הבעיה.

<חיים סלם: אני אומר שזאת הדעה האישית שלי.

עמרם מצנע: זה לא עניין של דעה.

עמרם מצנע: אני אומר מבחינת נתונים, אני מבין שאין מורים אתיופים שהם לא מועסקים.

<חיים סלם: יש הרבה.

עמרם מצנע: אני מדבר על אלה שסיימו לימודים בארץ.

<חיים סלם: יש רשימה.

עמרם מצנע: אפשר להתווכח על דעות אבל יש נתונים וכדאי שנדע אותם.

<זיוה מקונן דגן: יש נתונים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה שמדברים על 308 בוגרים שלמדו הוראה משנת 2008-200, 338 בשנת 2011 ו-2012.

<זיוה מקונן דגן: זאת אומרת, יש נתונים שמראים קרוב לאלף מורים יוצאי אתיופיה והם בוגרי חינוך והוראה.

<זיוה מקונן דגן: על מה אנחנו מדברים?

<זיוה מקונן דגן: למה אנחנו מדברים על פרויקטים ייחודיים אלה?

עמרם מצנע: אני רוצה לברר את הנקודה הזאת.

עמרם מצנע: זיוה אומרת שלפי המידע שיש לה, יש קרוב לאלף מורים.

<זיוה מקונן דגן: כן.

<זיוה מקונן דגן: לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.

עמרם מצנע: אני לא יודע מהיכן הנתונים, אבל נניח שאלה הנתונים.

<זיוה מקונן דגן: נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.

<זיוה מקונן דגן: נתונים על בוגרי חינוך והוראה בהם יש לנו את כל האקדמאים יוצאי אתיופיה.

עמרם מצנע: אבל המספר הזה מבטא את כל מי שסיים ויש לו תעודת הוראה.

<זיוה מקונן דגן: תעודת הוראה.

עמרם מצנע: אבל המספר הזה לא אומר מי מאלה בכלל רוצה לעבוד בהוראה.

<זיוה מקונן דגן: זה משהו אחר.

עמרם מצנע: משרד החינוך, אתם מכירים את המספר הזה?

<דליה מזרחי: אני קיבלתי נתונים.

<דליה מזרחי: ביקשנו מכל המדריכים שלנו בארץ שמחולקים לכל המחוזות לבדוק אם יש מורים כאלה שפנו אליהם ולא הצליחו לשבץ אותם.

<דליה מזרחי: אני קיבלתי רשימה של 16.

פנינה תמנו: השאלה אם את ה-16 הולכים לשבץ.

פנינה תמנו: אם הולכים לשבץ את ה-16, לדעתי זה יפה מאוד ולדעתי כל זמן מסוים צריך לעצור ולשאול אם יש כאלה.

<חיים סלם: התחלתי את הפתיח בדברים שלי בגלל שאני מחובר למה שזיוה ציינה כאן.

<חיים סלם: הנתונים קיימים גם במינהל הסטודנטים לגבי חלק מהסטודנטים שסיימו.

<חיים סלם: משרד הקליטה כרגע במסגרות פרויקטים כאלו ואחרים כמו אופק והפרויקט הלאומי משקיע סכומים עתקים בנושא של חיזוק בתחום הכנה לבגרויות, בתחום החינוך ובכל מיני מסגרות כאלה ואחרות כדי שאחוז בני הקהילה שיוצא עם תעודת בגרות יהיה מאוד גבוה.

<חיים סלם: המשרד משקיע בפרויקטים כאלה ואחרים.

<חיים סלם: תכנית פוירשטיין נכנסה גם לאוניברסיטת בר אילן וגם לאוניברסיטה העברית כדי לענות על הצורך בו בני הקהילה לא מוציאים את הממוצע הנדרש לקבלה לחוגים כאלו ואחרים ובבחינה הפסיכומטרית.

<חיים סלם: לכן לדעתי הוא נותן פתרון טוב.

עמרם מצנע: אתה מדבר עכשיו על כלל המקצועות.

<חיים סלם: כן, על כל המקצועות.

<חיים סלם: לחלקם יש את התכונות בנושא של החינוך, הנגישות וכל מה שנדרש לתחום החינוך אבל הם לא מצליחים להתקבל מבחינת תנאי הקבלה.

<חיים סלם: פוירשטיין מגיע ובעצם מדלג על הנושא הזה.

<חיים סלם: האוניברסיטאות הבינו והטמיעו את הנקודה הזאת כאשר הן יודעות שיש יכולת אבל בגלל שלא מצליחים לעבור את התנאים האלה, הן מקבלות את האבחון של פוירשטיין ועכשיו יש לנו את בני הקהילה גם בתחומי הרפואה ובפקולטות כאלה ואחרות שהן יוקרתיות יותר.

<חיים סלם: לכן חשוב מאוד לא לדבר על פרויקט כזה או אחר שנמצא במכללה או באוניברסיטה אלא חשוב להסתכל על המכלול.

<חיים סלם: אני חושב שמשרד החינוך צריך גם להקצות השמות מראש ותקנים בבתי הספר והתקנים האלה יאמרו שמראש הם משוריינים לבני הקהילה.

עמרם מצנע: הם אומרים לך שכל בוגר עם תעודת הוראה שרוצה להתקבל להוראה, בא עם קופה של שעות.

<שרי פייר: מנהלת תחום בכיר לחינוך במשרד הקליטה.

<שרי פייר: אני רוצה להוסיף ולומר שבמסגרת התכניות לחינוך לא פורמלי, קידום מצוינות ודברים מן הסוג הזה אנחנו משלבים - וראינו שזה מאוד מאוד מועיל - בני קהילה בהוראה במסגרת החינוך הלא פורמלי.

<שרי פייר: ראינו שבמסגרת החינוך הלא פורמלי, וגם לפי מה שאתה הצגת במסגרת החינוך הפורמלי, יש יתרון אדיר כי בעצם מורה שהוא בן הקהילה, מעבר למה שאת אמרת כשהוא נכנס לבתי ספר בו לא נמצאים בני הקהילה ונותן את הידע, כאשר נמצאים בני הקהילה בבית הספר, הוא גם משמש כאיזשהו סוג של גשר וגישור בין התלמידים לבין ההורים לבין הנהלת בית הספר.

<שרי פייר: לכן יש לזה חשיבות רבה מאוד.

עמרם מצנע: עוד מישהו ממשרד הקליטה?

<ורה אופיר: אני מרכזת הכשרה ורישום.

<ורה אופיר: קלאודיה כץ מנהלת האגף ולא הגיעה כי היא בסיור בצפון ואני מייצגת אותה.

<ורה אופיר: באגף תעסוקה הקשר שלנו הוא עם מורים שבאים כבר עם השכלה.

<ורה אופיר: זאת אומרת, בגדול, אגף תעסוקה נותן את העבודה במקצוע לאלה שכבר באים עם המקצוע הזה.

עמרם מצנע: אותם 82 אנשים.

<ורה אופיר: בדיוק.

<ורה אופיר: את זה רציתי לומר.

<ורה אופיר: שמעתי כאן על התכנית עליה דיברה דליה.

<ורה אופיר: אני לא יודעת אם היה לך קשר עם קלאודיה כץ.

<דליה מזרחי: לא.

<ורה אופיר: אני חושבת שדווקא בתכנית שדליה הציגה, חשוב שאנחנו נהיה מעורבים ואולי נוכל לעזור גם באיתור של עוד מועמדים שלא משתתפים מסיבה כלשהי בתכנית אותה תיארת וגם בכלל בהכנה ובשיתוף פעולה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: עוד מישהו ממשרד החינוך או ממשרד הקליטה?

עמרם מצנע: פנינה, בבקשה.

פנינה תמנו: חשבתי שאין את המספר הזה של מורים יוצאי אתיופיה.

פנינה תמנו: אני באמת מכירה את הקהילה, כמי שחורשת את הארץ ומדברת הרבה עם צעירים.

פנינה תמנו: אני חושבת שצריך לקחת את הנתון של 230 ולעשות חתך שיראה מי המורים האלה כי אם בתוכם יכניסו לי מורה שנמצא בברנקו וייס או אחרי לימודים, בעיני הוא לא נחשב מורה.

פנינה תמנו: אני רוצה לראות כמה באמת משולבים כמורים מחנכים בתוך בתי הספר כמו שאר המורים ולא כעובדי קבלן או עובדים שהם במיקור חוץ ואין להם את הנגישות לא לכלל הילדים ולא ליוצאי אתיופיה.

פנינה תמנו: לכן חייב להיות כאן מעקב של הוועדה.

עמרם מצנע: אני כבר רשמתי לבקש ממרכז המחקר של הכנסת עבודה קצת יותר לעומק.

פנינה תמנו: תודה רבה לך.

שמעון סולומון: אני לא מופתע מכך שיש צעירים מצוינים שיכולים להיות בין המורים המובילים.

שמעון סולומון: אין כאן בכלל ויכוח.

שמעון סולומון: אנחנו צריכים להיות מעבר לכך.

שמעון סולומון: יש בני קהילה מבריקים שיכולים להיות לא פחות מאחרים ואין לי ספק בכך.

שמעון סולומון: חשוב לי לדעת נתונים אמיתיים לגבי ה-230 מורים, 240 מורים, והיכן הם מועסקים.

שמעון סולומון: אני עבדתי במערכת החינוך.

שמעון סולומון: מ-1994 הייתי בתוך ליבו של משרד החינוך כיועץ לשר החינוך.

שמעון סולומון: הבעיה היא לא כמה יש ובאמת אתם עושים דברים נהדרים, פורצים דרכים, הכשרות ומנסים ואני לא מבטל את זה.

שמעון סולומון: אני אומר שמהמספר ניכנס לאיכות.

שמעון סולומון: בואו נדבר עכשיו על ה-230 האלה ונראה כמה הם מורים מן המניין, מורים מקצועיים בתוך המערכת ולא שעות עולים , לא ברנקו וייס ולא כוח אדם.

שמעון סולומון: לצערי הרב, בגלל שעבדתי במשרד, כל יום יש אלי הרבה פניות.

שמעון סולומון: כל פעם אומרים להם ששעות העולים נגמרו.

שמעון סולומון: יש מישהו שעבד תשע שנים בשעות כאלה ואחרות, בקוסמטיקות כאלה ואחרות, ובסוף אמרו לו ללכת הביתה והוא הלך הביתה.

שמעון סולומון: הוא לא בתקן.

שמעון סולומון: חשוב לדבר על איכות ובאיזה תקן הם נמצאים בתוך המערכת.

שמעון סולומון: אדוני היושב ראש, אתה אדם רציני, בואו נתחיל לדבר על איכות.

פנינה תמנו: אני מצביעה על זה.

שמעון סולומון: אני לא רוצה שנסמן וי ונלך.

עמרם מצנע: למרות שאם אתה שואל אותי, כאשר יהיו 500, 600 ו-700 אלף, אז תוכל לראות מה קורה, אם הוא מורה והוא מלמד.

עמרם מצנע: עוד לא הגענו לשלב שבו המספר הוא מספיק גדול כדי שאפשר יהיה עכשיו להיכנס לזה.

שמעון סולומון: אם אנחנו רוצים לפתור את הבעיה, אנחנו כבר שלושים שנים כאן, כל פעם יש פרויקטים ותכניות, אבל אני אומר לכם שאין שום סיבה שהבחורה הנחמדה והמקצועית לא תהיה מורה מן המניין בתקן.

עמרם מצנע: היא בתקן.

שמעון סולומון: אני נותן דוגמה.

שמעון סולומון: חברים, אל תקפצו.

שמעון סולומון: אנחנו מכירים את השטח ואני לא מדבר באוויר.

שמעון סולומון: אני רק אומר שאני חושב שהדיונים צריכים להיות על מורים מן המניין.

פנינה תמנו: השאלה היא לגבי אחוז מה-230 או לא.

פנינה תמנו: אנחנו רוצים שהמסה העיקרית תהיה.

שמעון סולומון: בואו נעשה את זה פרקטית והדיון הבא בעוד שבועיים-שלושה חודשים נדבר על ה-230 ונראה היכן הם נמצאים.

שמעון סולומון: אז תבינו על מה אני מדבר.

שמעון סולומון: דבר נוסף.

שמעון סולומון: אני חייב לדבר גם על דברים שהצליחו.

שמעון סולומון: עוד ב-1998 לקחנו 24 מורים, חצי מאתיופיה, חצי שמלמד כאן, והכשרנו אותם כך שהם נכנסו עם קביעות.

שמעון סולומון: אני מדבר אתך על 1998-1999.

שמעון סולומון: הם בין הבודדים שנמצאים בתקן וכך זה עד עכשיו.

שמעון סולומון: במקום שזה ימשיך כלפי מעלה ונכניס אותם, היום אנחנו שומעים על כך שיש תכניות רבות שאפשר להצליח אתם.

שמעון סולומון: לא סתם הכנסתי את נושא הזהות.

שמעון סולומון: אכן יש לנו בעיה וצריך להכיר בה כי דווקא בקרב ילידי הארץ צריך לעבוד הרבה על הנושא של חיזוק הזהות.

שמעון סולומון: אם זה לא פוגע בשעות הלימודים אלא אתה מוציא אותם אחר כך ואתה עושה משהו בנוסף ולא על חשבון בנושא של הזהות, לאף אחד כאן אין מונופול.

שמעון סולומון: אני באופן אישי מזהה ילדים שדווקא נולדו בארץ ובקהילה מצד אחד רואים אותם כילידי הארץ, צברים, ומצפים מהם לגדולות, להיות מן המניין כמו כל אחד אחר, ובחברה הישראלית אנחנו יודעים שהם תמיד יישארו אתיופים וטוב שכך.

שמעון סולומון: בין זה לבין זה, מה שאתם עושים זה מצוין וצריך לחזק את זה.

שמעון סולומון: אני חושב שזה נכון לחזק אותם ולתת להם את התוספת של הזהות.

שמעון סולומון: נקודה אחרונה היא לגבי ה-16 מורים שעומדים להיקלט.

שמעון סולומון: זאת תוספת רצינית ואני מקווה שזה יהיה בתקן מן המניין ולא משהו בתוספת.

שמעון סולומון: זה כוח רציני.

פנינה תמנו: נכון, אבל היא הרימה גבה.

<דליה מזרחי: לא, לא הרמתי גבה אלא פשוט אין לי עדיין את נתוני ההשכלה שלהם.

<דליה מזרחי: אני לא יודעת איזה מקצועות.

פנינה תמנו: לא ביקשנו הנחות.

פנינה תמנו: אנחנו מדברים על לקחת חבר'ה רציניים.

<דליה מזרחי: אני קיבלתי את הרשימה וביקשתי שכל אחד יכתוב לי איזה מקצוע, מה תחום ההוראה שהוא רשאי ללמד אותו והיכן הוא רוצה ללמד בארץ.

<דליה מזרחי: אז נוכל לבדוק.

<דליה מזרחי: רק אחרי שהנתונים האלה יהיו, נוכל לבדוק.

שמעון סולומון: המסר שלנו כחברי כנסת – לא ניכנס לפרטים – הוא שיש יוצאי אתיופיה ראויים והם צריכים להיות בתקן.

שמעון סולומון: איך עושים את זה – זה אתם.

<משה ישעיהו: משהו פרקטי.

<משה ישעיהו: בעוד חודש יסיימו אצלנו תשעה סטודנטים ובטח גם במכללות אחרות.

<משה ישעיהו: למי פונים?

<משה ישעיהו: למי הולכים?

<משה ישעיהו: עוד הפעם מסכת כפי שהייתה עד כה?

<משה ישעיהו: זאת הפרקטיקה אותה אנחנו מחפשים.

פנינה תמנו: הם צריכים גם להגיע אליכם, אבל אני חושבת שבמסלולים הרגילים ולא צריך ליצור מסלול מיוחד.

<שרה זילברשטרום: אנחנו מדברים על המסלולים הייחודיים האלה ובאמת יש לנו את הרשימות.

<שרה זילברשטרום: יש לנו גם מדריכה שעוזרת ועכשיו גם כוח אדם.

<שרה זילברשטרום: האחריות שלנו היא על השיבוץ.

עמרם מצנע: בסדר.

עמרם מצנע: זיוה.

<זיוה מקונן דגן: תודה.

עמרם מצנע: התגעגענו אליך.

<זיוה מקונן דגן: אתם הייתם בחופשה ארוכה.

<זיוה מקונן דגן: תודה רבה.

<זיוה מקונן דגן: האמת היא שאני מרגישה שהדיון הוא מאוד מאוד בעייתי.

<זיוה מקונן דגן: קודם כל, אני מאוד מאוד שמחה ומברכת את יושב ראש הוועדה שכינס דיון בשני נושאים מאוד מהותיים שבסופו של דבר הם אותו הדבר אבל בהחלט מהותיים.

שמעון אוחיון: זיוה, איזה גוף את מייצגת?

<זיוה מקונן דגן: אני מנכ"לית האגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה.

<זיוה מקונן דגן: הדיון הזה שכאילו מדובר באוכלוסייה עם צרכים מיוחדים ואוכלוסייה כזאת מיוחדת, זה נורא מטריד אותי.

<זיוה מקונן דגן: זה מטריד וזה בעייתי כי אם יש בוגרי הוראה שסיימו את הלימודים שלהם במכללה או באוניברסיטה בישראל, הם צריכים להשתלב במערכת החינוך כמו כל אחד אחר.

<זיוה מקונן דגן: האבסורד הזה שאנחנו יודעים מנתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה שהם בדוקים שכל שנה בין 45 ל-50 סטודנטים בעשור האחרון מסיימים את הלימודים שלהם ואנחנו לא רואים אותם בבתי הספר, זאת בעיה.

<זיוה מקונן דגן: יש לי חמישה ילדים, ארבעה מהם בבתי ספר במסגרות החינוך הרגילות והבן שלי היחיד הוא זה שפגש מורה אתיופית בבית הספר.

<זיוה מקונן דגן: אני מאוד שמחה וגאה בו שהוא לא אמר לי שיש לו מורה אתיופית אבל כאשר פגשתי אותה באסיפת הורים, שמחתי מאוד.

<זיוה מקונן דגן: לא יכול להיות שמערכת לא תקבל את המורים האלה אבל התפיסה הבעייתית שמקבלים לפי צבע – ודרך אגב, זאת מערכת החינוך לה יש את יכולת ההחלטה ומנהל בית הספר הוא זה שמקבל מורה או המפקחים הם אלה שמסננים ומקבלים את המורה והם יחליטו - זה מאוד מאוד בעייתי וצריך לשנות את התפיסה הבעייתית הזאת.

<זיוה מקונן דגן: אנחנו העברנו בכנסת הקודמת חוק שנקרא חוק ייצוג הולם בתאגידים, בחברות הממשלתיות וברשויות המקומיות וזה צריך לקרות גם במערכת החינוך.

<זיוה מקונן דגן: צריכים להיות מורים שהייצוג שלהם, של יוצאי אתיופיה, הוא יהיה לפי אחוזם באוכלוסייה ולא 0.77 אחוז אלא 1.5 אחוז מורים יוצאי אתיופיה שיהיו בכל מערכת החינוך.

<זיוה מקונן דגן: אף אחד לא מבקש לעשות הנחה.

<זיוה מקונן דגן: אף אחד לא רוצה בכך.

<זיוה מקונן דגן: אני לא רוצה שאת הילדים שלי ילמדו מורים בינוניים כך שאני לא אומרת שתקבלו מורים בינוניים או לא אבל לדבר על קהילה שלמה שצריך לעשות לה תכנית ייחודית, מסגרות ייחודיות ומכללות ייחודיות עם מסגרות ייחודיות בתוכן - על מה אנחנו מדברים?

<זיוה מקונן דגן: על חבר'ה שסיימו את מערכת החינוך בישראל.

שמעון אוחיון: את צריכה לענות על השאלה שכבר היושב ראש שאל אותה.

שמעון אוחיון: מישהו צריך גם להסביר את הפער הזה בין האלף שמסיימים לבין אלה שמשתלבים.

שמעון אוחיון: האם האגודה שלך למשל בדקה כמה מהם באמת מעוניינים להמשיך במסלול ההוראה והם רוצים להשתלב בהוראה?

שמעון אוחיון: יתכן מאוד שהם שסיימו ומצאו להם תעסוקה אחרת.

שמעון אוחיון: צריך לנסות למקד ולראות את המספרים כי הפער כאן בין כמות ההכשרה לבין ההשתלבות, הוא מטריד מאוד.

<זיוה מקונן דגן: נכון.

<זיוה מקונן דגן: אני מסכימה.

שמעון אוחיון: לכן צריך לבדוק אותו.

פנינה תמנו: אני אומרת משהו אחר.

פנינה תמנו: במוסדות אקדמיים לא יכול להיות מצב שתכניות מיועדות רק ליוצאי אתיופיה כאשר אנחנו חלק אינטגרלי מהחברה ואלה אנשים שגדלו כאן בארץ.

עמרם מצנע: אני לא חושב שנצליח לקבל תשובה על הנתון הזה.

עמרם מצנע: לכן נבקש ממרכז המחקר של הכנסת שיעשה לנו אינטגרציה של הנתונים.

<זיוה מקונן דגן: אנחנו בהחלט מברכים על כך שזה ייעשה אבל אנחנו יודעים שמורים נכנסו למערכת ותוך שנתיים-שלוש הם נפלטו מהמסגרת הזאת והם עובדים בתכניות למיניהן כמו בתכנית הגישור או בכל מיני תכניות אחרות הבלתי פורמליות.

<זיוה מקונן דגן: אני רוצה להתייחס לנושא אותו העלתה חברת הכנסת רוזין בנושא של הדרת תלמידים.

<זיוה מקונן דגן: הדרת תלמידים קיימת ועדיין קיימת.

<זיוה מקונן דגן: דרך אגב, זה אותו הדבר.

<זיוה מקונן דגן: הדרת מורים קיימת וכך גם לגבי הדרת תלמידים.

<זיוה מקונן דגן: במבחני המיצב מוציאים את התלמידים האתיופים כדי שלא ייבחנו אבל גם כאשר אנחנו רואים את הנתונים של אלה שנבחנו, הפערים עדיין גדולים.

<זיוה מקונן דגן: המצב של התלמידים הוא מאוד מאוד בעייתי.

<זיוה מקונן דגן: בנושא של הדרה.

<זיוה מקונן דגן: יש בתי ספר, 17 בתי ספר, עם מעל חמישים אחוזים תלמידים יוצאי אתיופיה והיינו בסיור בחמש פנימיות של החינוך ההתיישבותי ואותן פנימיות, יש להן כיתות נפרדות של תלמידים יוצאי אתיופיה.

<זיוה מקונן דגן: נראה כאילו שיש רק עשרה אחוזי תלמידים בתוך הכפר וזה הטרוגני, אבל כאשר הגענו לשטח מצאנו כיתות שלמות של תלמידים נפרדים למשך חמש-שש שנים.

<זיוה מקונן דגן: זאת ההדרה שקיימת.

<חיים סלם: השאלה כמה שנים הם בארץ.

<זיוה מקונן דגן: אם ילדים נכנסים לפנימייה בכיתה ז' ועד כיתה י"ב הם עדיין נמצאים בכיתת קלט, אנחנו בבעיה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: מנכ"לית ארגון צפון אמריקה למען יהודי אתיופיה.

<שושנה בן-דור: אני תמיד מתרגשת באירועים כאלה ואני מבקשת הבנה לכך.

<שושנה בן-דור: כיוון שהארגון שלנו מפעיל גם מסגרות לתגבור לימודי ברמה היסודית וגם תכניות למתן מלגות לסטודנטים בהשכלה הגבוהה, אני חושבת שיש לנו איזושהי נקודת מבט קצת רחבה על אף שהיא נוגעת לאותם התלמידים והסטודנטים אתם אנחנו עובדים.

<שושנה בן-דור: תכנית התגבור ליסודי קיימת מעל עשרים שנים ומתן מלגות לסטודנטים בהשכלה גבוהה מעל לשלושים שנים.

<שושנה בן-דור: אנחנו מכירים חלק גדול מהבוגרות של סמינר הקיבוצים וגם את אלו שלומדות עכשיו ואני רוצה לתת את כל השבחים לתכנית וגם לסטודנטיות ולבוגרות שחלקן נתנו אצלנו שעות התנדבות וראינו את היכולות שלהן.

<שושנה בן-דור: במסגרות הלימודיות שלנו – שהן ביסודי – אנחנו גם מעניקים לפעמים התמחות ויש לנו את האפשרות לכך דרך משרד החינוך.

<שושנה בן-דור: ראינו סטודנטיות מקרב הקהילה שהיו מתמחות אצלנו.

<שושנה בן-דור: חלק גדול מהן עבר לתפקידים במערכת החינוך וחלק נשאר אצלנו.

<שושנה בן-דור: חבל שאין לי את הנתונים המדויקים.

<שושנה בן-דור: היו מכל הרמות – מצטיינות ולא מצטיינות.

<שושנה בן-דור: אחת השאלות שאני חייבת להעלות היא ואני יכולה לחשוב כרגע על שלוש שהיו אצלנו מצטיינות – אגב, גם בוגרות שהיו ביסודי – והן עזבו את תחום ההוראה בבתי הספר ועברו לעבוד בתכניות ייחודיות לתלמידים אתיופים, בין שמדובר במסגרות ייחודיות, בין שמדובר בעצמאות או ב-ספייס.

<שושנה בן-דור: הייתי מאוד רוצה לשאול את השאלה מה קרה שאותן צעירות לא המשיכו במסלול הרגיל אלא נכנסו לתכניות הייחודיות.

<שושנה בן-דור: הן יכלו להיות דוגמה ומופת במסגרות הכלליות.

<שושנה בן-דור: אני רוצה שוב להעלות שאלות וגם לגעת במה שאתה העלית.

<שושנה בן-דור: בארגון שלנו יש בסביבות 2,300 בוגרים מכל השנים.

עמרם מצנע: לאו דווקא במקצועות הוראה אלא בכלל.

<שושנה בן-דור: בכל המקצועות.

<שושנה בן-דור: מתוכם במשך כל השנים 117 למדו חינוך אבל לאו דווקא להוראה.

<שושנה בן-דור: חינוך ותחום נוסף למדו 53.

<שושנה בן-דור: לעומת זאת, בוגרים בלבד, אלה שלמדו הוראה הם 52, חינוך מיוחד למדו 17, חינוך לגיל הרך למדו שבעה.

<שושנה בן-דור: כלומר, אלה עם כוונה יישומית.

<שושנה בן-דור: מבחינת אלו שלומדים עכשיו, לומדים להוראה – וזה כולל גם באורנים, גם בסמינר הקיבוצים וגם במקומות אחרים – 28, חינוך מיוחד לומדים תשעה, חינוך לגיל הרך לומדים תשעה.

<שושנה בן-דור: כלומר, גם מבחינת המוסדות שאנחנו עובדים אתם אבל גם כנראה מבחינת הבחירה, אנחנו רואים יותר ויותר צעירים שנכנסים לתחום של לימוד ההוראה.

<שושנה בן-דור: אני חושבת שמבחינת ההסתכלות לעתיד, צריכים לקחת את זה בחשבון.

<שושנה בן-דור: כפי שאמרתי, יש לא מעט שלמדו חינוך.

<שושנה בן-דור: כלומר, יש מספר מאוד גדול שלמדו חינוך ולא במסלול לתעודת הוראה.

שמעון אוחיון: זה קיים בכל אוכלוסייה.

<שושנה בן-דור: אני חושבת שצריכים קודם כל לעודד אותם לעשות תעודת הוראה וכן לאפשר להשלים את הלימודים בתחום של הוראה על מנת שיהפכו למורים.

<שושנה בן-דור: מבחינת הניסיון בשטח, אני מודה שאין לנו מספיק נתונים כדי לדבר על היקלטות לאורך זמן אבל כן שומעים מחלק של הבוגרים, במיוחד אלה שלמדו חינוך מיוחד, שכמעט כולם נקלטו בהצלחה ונשארו בתחום שלהם כמורות מן המניין.

<שושנה בן-דור: אלה שלמדו תעודת הוראה, יש בעיה של היקלטות לאורך זמן במערכת החינוך כמורות מן המניין.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: דוד מהרט.

<דוד מהרט: ראשית, הערה קצרה לגבי העניין של ריכוז תלמידים יוצאי אתיופיה בבתי הספר.

<דוד מהרט: אני רוצה לומר שמספר בתי הספר בהם יש אחוזים מאוד גבוהים של בני הקהילה הולך ומצטמצם.

<דוד מהרט: נסגרו כארבעה בתי ספר ובשנת הלימודים הקרובה ייסגר עוד בית ספר בנתניה.

<דוד מהרט: כתשעה בתי ספר שהיו עם אחוזים גבוהים של יוצאי אתיופיה, אבל המספר עומד להיות ארבעה-חמישה בתי ספר.

<דוד מהרט: לעניין של המורים.

<דוד מהרט: כחלק מהפעילות שלנו במרכז ההיגוי, עד לפני ארבע שנים, התבקשנו לקדם את שילובם של המורים במערכת החינוך.

<דוד מהרט: אני רוצה לומר שהיו לנו כ-160 מורים יוצאי אתיופיה שחיפשו לעבוד בתחום ההוראה.

<דוד מהרט: אני רוצה לחלק את המורים לשתי קבוצות אוכלוסייה.

<דוד מהרט: במשרד החינוך מי שהיה אחראי על המורים העולים היה אומר שיש עולים מורים ויש מורים עולים.

<דוד מהרט: כלומר, יש את בני הקהילה שבאו מאתיופיה כמורים ואני רוצה לומר שגם בעלייה הזאת אני רואה שהמספר הזה הולך ומתחזק, ויש כאלה – כמו יעל – שהם בוגרי מערכת החינוך בארץ וגם את השכלתם בהוראה רכשו כאן.

<דוד מהרט: אני חושב שעל שתי האוכלוסיות האלה צריך להסתכל באופנים שונים ולדעתי אתגר ההשתלבות שלהם הוא שונה.

<דוד מהרט: חבר הכנסת שמעון סולומון הזכיר קודם את הפרויקט שהיה במשרד החינוך.

שמעון סולומון: עבדנו יחד.

<דוד מהרט: כן.

<דוד מהרט: מה שאז עשינו היה בעצם ניסיון לומר שהרי אנחנו יודעים גם לגבי הדעות הקדומות בחברה הישראלית ומה לגבי ההורים של התלמידים וכולי, ואז אמרנו שניתן למורים האלה עוד ידע שיעניק להם ערך מוסף למשהו שכל מורה מגיע אתו.

<דוד מהרט: לכן התכנית הייתה שלצד זה שיש להם תעודת הוראה יהיה להם גם ידע נוסף בתחום הטכנולוגי וכשהם יבואו לבית הספר, מנהל בית הספר יראה אותם ויאמר שהמורים האלה מביאים לו עוד משהו.

<דוד מהרט: אני רוצה להגיד לך שיש לנו כאר

<דוד מהרט: בעה אנשים שהתחילו לעבוד בבתי הספר כמגשרים והמנהלים ראו כי טוב והפכו אותם בתוך השנה הראשונה למחנכי כיתה בבית הספר.

<דוד מהרט: יעל ציינה בצדק שבין היתר יש גם את העניין של המקצוע בו המורה מגיע, מהי רמת הדרישה למקצוע המסוים הזה בחסרים שיש למערכת החינוך.

<דוד מהרט: אם באים אנשים עם המקצוע שהמרכיב המרכזי שלו הוא השפה העברית ושפת העברית היא לא שפת האם שלהם והם צריכים להתמודד אולי עם אנשים שהעברית היא שפת האם שלהם, בנוסף לזה כמובן דיברנו על העניין של דעות קדומות וכולי ומחסומים שצריך להפיל אותם.

<דוד מהרט: לדעתי זה אתגר גם של מערכת החינוך, גם של המורים והנכונות שלהם לרכוש עוד ידע והשכלה וגם הפתיחות של החברה הישראלית.

<דוד מהרט: אני חושב שהתרומה של בני הקהילה לחברה הישראלית היא במיוחד ביכולת של החברה הישראלית לקבל ולהיות חברה רב תרבותית פלורליסטית שמסוגלת להכיל גם את השונה ממנה.

<דוד מהרט: לא יכול להיות שילדים שגדלים כאן

<דוד מהרט: בחברה הישראלית – גם ילדים יוצאי אתיופיה וגם כאלה שהם לא יוצאי אתיופיה - לא יפגשו בגני הילדים ובבתי הספר גננות ומורים במערכת החינוך ולא יפגשו מרצים באוניברסיטה אלא יסיימו את כל התהליך שלהם בלי שפגשו אדם שמעבר להיותו מורה, הוא גם הופך אותם לאנשים רב-גוניים ורב-תרבותיים שמשקפים את המציאות בחברה הישראלית.

<דוד מהרט: אני חושב שיש כאן אתגר משותף וכי צריך לעודד שיהיו כמה שיותר מורים יוצאי אתיופיה וכך החברה תרוויח וירוויחו גם בני הקהילה.

פנינה תמנו: ברשותך, שאלה.

פנינה תמנו: כמי שאמון על המגשרים ומכיר את השטח היטב מבפנים, אני רואה את הנתון הזה והוא לא כל כך מסתדר לי.

פנינה תמנו: האם מדובר במורים שמשולבים או לא?

פנינה תמנו: אמרת ש-160 חיפשו והשאלה היא האם אתה יודע כמה מהם התקבלו לעבודה וכמה לא.

פנינה תמנו: מה הנתונים שיש לך?

פנינה תמנו: כמה אתה יודע שהם באמת מורים מן המניין?

<דוד מהרט: אין לי נתונים עדכניים אבל אני רוצה לומר שבמגוון המורים שאני לפחות יודע, בני הקהילה שעובדים, יש מורים בבתי הספר במשרות מלאות ואנחנו מברכים ושמחים על כך.

פנינה תמנו: הם מהווים מיעוט או הרבה?

<דוד מהרט: רגע.

<דוד מהרט: אני אחלק את הקטגוריות.

<דוד מהרט: אני מכיר מורים שהם עובדים בכל מיני פרויקטים.

<דוד מהרט: אני מכיר מורים שעובדים כמורים לעברית באולפנים.

<דוד מהרט: אני מכיר מורים שעובדים כמורים ליהדות באולפנים וכמו שאתם יודעים בעלייה הזאת יש כאלה שצריכים לעבור תהליך של השבה וגיור.

<דוד מהרט: כך שיש מגוון של אנשים שעובדים בכל מיני מקומות.

<דוד מהרט: מהי החלוקה ביניהם, אני מציע – כפי שאדוני היושב ראש הציע – שהנושא הזה ייבדק באופן מדויק ולא נזרוק השערות שונות שאולי לא בדיוק מבוססות על המציאות.

שמעון אוחיון: אדוני היושב ראש, כפי שאתה אמרת, אנחנו אכן צריכים לפנות למרכז המחקר של הכנסת למרות שאני כן מצפה, דוקטור שרה זילברשטרום, שתעבירי לנו קצת נתונים או תעבירי לנו נתונים לגבי ההכשרה הקיימת היום בעניין הזה כדי שנוכל אחר כך לבדוק כמה באמת משתלבים בהוראה.

שמעון אוחיון: אותו הדבר, אני הייתי רוצה לקבל מיפוי של בתי הספר.

שמעון אוחיון: אומרים שבבית ספר מסוים יש תשעים אחוזים תלמידים יוצאי אתיופיה ואני שואל היכן זה מתקיים ומי זאת הרשות המקומית.

שמעון אוחיון: מה ההשתלבות?

שמעון אוחיון: האם היא רק בגני הילדים שם יש בעיה להביא תלמידים משכונה מסוימת לשכונה אחרת?

שמעון אוחיון: או האם מדובר בתלמידי חטיבת ביניים שכן אפשר להזיז אותם, לשלב אותם ולשים אותם בכיתות אינטגרטיביות?

שמעון אוחיון: חסרים לי כאן הנתונים הללו.

שמעון אוחיון: אם לא נקבל את הנתונים, לא נוכל להתייחס בצורה יסודית.

שמעון אוחיון: חבל שיש כל כך הרבה גופים וצריך לברך על כך שבאמת נותנים תשומת לב אבל אין לי תמונה שלמה.

שמעון אוחיון: יש דבר אחד שאני כן רוצה להתריע עליו ולהצטרף לחבריי.

שמעון אוחיון: אוי ואבוי לנו אם גם בסוגיה הזאת של עובדי קבלן תהיה כאן עוד פעם איזושהי חפיפה.

שמעון אוחיון: כל הכבוד לך וכל הכבוד לכם על כך שאתם נותנים לאותו מנהל בית ספר עוד שמונה שעות אבל תנו לו תקן.

שמעון אוחיון: תנו לו תקן.

שמעון אוחיון: אנחנו מנסים להילחם בכל תופעת עובדי הקבלן ואנחנו עכשיו נימצא בזה?

<שרה זילברשטרום: אלה שמונה שעות תקניות לכל דבר ועניין.

<חיים סלם: מדובר בתקן, בחברים מן המניין במסגרת החוק.

שמעון אוחיון: בסדר.

שמעון אוחיון: נעזוב את זה.

עמרם מצנע: זה כלל נקוט בכל ניסיון לעשות עדיפות מתקנת.

עמרם מצנע: כאשר הגיעו העליות הגדולות מברית המועצות, נתנו למוסדות האקדמיים ולאוניברסיטאות תקנים לכמה שנים.

שמעון אוחיון: נכון.

עמרם מצנע: לכן הדבר הזה הוא חיובי.

עמרם מצנע: כמובן יש את הבעיה של המעבר.

שמעון אוחיון: בעניין התקן, לא כפי שגם שמענו מישעיהו שאמר שהתקן נשאר או השעות נשארות, השעות התקניות, והמורה עזב ומנהל בית הספר מאמץ את זה לעצמו כאשר זה ניתן לו למטרה מסוימת.

שמעון אוחיון: יש דבר אחד אותו הייתי מבקש ואולי הוא נובע מהניסיון שלי.

שמעון אוחיון: יש תלמידים יוצאי אתיופיה במוסדות להשכלה גבוהה, כולל גם מכללות אקדמיות.

שמעון אוחיון: אני בעצמי נתקלתי באופן אישי בתלמידים שהיו לי במכללה אבל הם אינם הולכים להוראה.

שמעון אוחיון: השאלה היא אם יש אפשרות לקרוא להם, לשכנע אותם, לפתות אותם בתמריצים שונים כדי למשוך כוחות טובים להוראה.

שמעון אוחיון: אנחנו עושים את זה במגזרים אחרים ואנחנו עושים את זה באוכלוסיות אחרות ולכן מדוע לא לעשות את זה לגביהם?

שמעון אוחיון: אי אפשר לומר סמינר הקיבוצים.

שמעון אוחיון: סמינר הקיבוצים מסמן בנקודה התחלתית כבר מההתחלה עם המכינה וכולי.

שמעון אוחיון: כאן מדובר בתלמידים שהצליחו באוניברסיטאות ויש להם נתונים גבוהים.

שמעון אוחיון: בואו ננסה לשכנע אותם לבוא אתנו להוראה.

שמעון אוחיון: יכול להיות, כפי שאמרה שושנה בן-דור, שהאנשים למדו חינוך אבל צריך להגדיל את המאגר.

שמעון אוחיון: חייבים להגדיל את המאגר ממנו נבחר את הטובים שישתלבו בכיתות רגילות וחס וחלילה לא בכיתות ייחודיות כי אנחנו באמת רוצים אינטגרציה שלמה.

שמעון אוחיון: זאת בקשתי.

שמעון סולומון: אני חושב שכדי שתהיה לנו תמונה יותר ברורה, אני מבקש דיון – ואני אעשה זאת באופן רשמי – כדי שנדע על אותם מורים שעובדים במערכת והיכן הם פזורים.

שמעון אוחיון: נבקש נייר ממרכז המחקר.

עמרם מצנע: כן.

עמרם מצנע: אנשי מרכז המחקר הגיעו ותכף ישמעו את הסיכום.

עמרם מצנע: אנחנו לקראת סיום.

עמרם מצנע: אם יש מישהו שרוצה להוסיף משפט אחד או שניים, בבקשה.

<יעל דסטה: משהו חשוב בנוגע למה ששמעון אמר בעניין של זהות.

<יעל דסטה: לדעתי לא צריך להגיע להשכלה הגבוהה כדי להתחבר לזהות שלנו.

<יעל דסטה: זה משהו שצריך להתחיל בגילאי המאוד צעירים ושם כן להטמיע את זה ולשים שם חומרים שמדברים על זהות וכל העניין הקהילתי.

<יעל דסטה: לא להביא את זה רק להשכלה הגבוהה.

שמעון סולומון: אני מסכים אתך אלא אלה שלא עשו את זה בבית הספר, טוב מאוחר מאשר לא בכלל לא.

שמעון סולומון: הטוב ביותר זה בבתי הספר.

<יעל דסטה: כמובן.

<יעל דסטה: אז אנחנו בעצם מטפלים בבעיה עוד מוקדם ולא מביאים אותה להשכלה הגבוהה כאשר שם זה מתגלגל.

<יעל דסטה: דבר נוסף שמאוד חשוב לי הוא פחות לדבר על צמצום פערים ויותר על מצוינות, על איך בעצם מחזקים ואיך מביאים אנשים להיות מצוינים בחברה כדי שהם יהיו תורמים ולא רק נתרמים.

<יעל דסטה: כך בעצם להרחיב את זה, את המעגל.

<יעל דסטה: כל הזמן מדברים על צמצום פערים אבל המצוינות לא באה לידי ביטוי באופן שהוא עקבי וזה מאוד חבל.

<יעל דסטה: כאשר אנשים מצוינים והם מרגישים שהם רצויים והכרחיים, הם תורמים והם מרגישים חלק ממה שקורה כאן.

פנינה תמנו: ברשותך, אני לא חלילה מנסה לגזול מלוח הזמנים של הוועדה את העבודה ואת הנושאים, אבל אולי בגלל שאנחנו כל פעם נדרשים בנושא כזה או אחר שקשור בקהילה להגיע לוועדה, פעם בחודש, פעם בחודשיים, אני רוצה שנעשה כאן טיפול מקיף ודווקא בגלל דבריו של שמעון ואמרתי לו שאני מוכנה להצביע על כך, על הרצינות.

פנינה תמנו: אני חושבת שצריך לעשות סוג של שבוע ימים שבכל יום מקדישים שעה לנושא מסוים אבל עד אז אנחנו גם אומרים למשרד החינוך עם איזה מיפוי הוא צריך להגיע כדי לנסות לקשור את זה ולהוביל לתוצאות אמיתיות ולא דיונים שחוזרים על עצמם בשנים האחרונות בכנסת הזאת.

עמרם מצנע: תודה.

<שרה מאיר: אני מהאגודה ליהודי אתיופיה.

<שרה מאיר: אני רוצה להמשיך את דבריה של יעל.

<שרה מאיר: אני חושבת שיש תחום אחד ממנו כל ילדי העדה האתיופית מודרים לחלוטין וזה תחום תלמידים מחוננים.

<שרה מאיר: לא יכול להיות שמכל העדה האתיופית אין תלמידים שראויים להיות במסגרות של תלמידים מחוננים, אופק או מרחבים או איך שתקרא לזה.

<שרה מאיר: כאן יש הדרה מוחלטת.

<שרה מאיר: לפני שנתיים חיפשתי בנרות תלמיד אחד.

<שרה מאיר: במשך השנתיים אנחנו מנסים לעשות משהו ואני חושבת שכאן - זה ממשיך את מה שיעל אמרה – אנחנו לא יכולים כל הזמן לדבר רק על השלמת פערים, על ילדים שהם כבר דור שני בארץ, אלא אנחנו חייבים לשבור את תקרת הזכוכית ולעבור גם לצד השני.

<שרה מאיר: אני חושבת שזה נושא שצריך לדון בו.

<שרה מאיר: צריך לחפש את התלמידים האלה.

עמרם מצנע: הנקודה ברורה.

<דוד מהרט: ברשותך, אני רוצה לתקן.

עמרם מצנע: לפני שבועיים או שלושה שבועות ביקרתי בנוער שוחר מדע באוניברסיטת תל אביב.

<דוד מהרט: אני רוצה לתקן ולהתייחס לדבריה של שרה.

<דוד מהרט: באמת לפני כשש שנים היה נתון שהצביע על כך שבמדינת ישראל על כל ארבעים ילדים, ילד אחד ממוצא אתיופי אבל במחוננים על כל אלף ילדים, 917 תלמידים, ילד אחד ממוצא אתיופי.

<דוד מהרט: אז הייתה באמת פעולה משותפת עם האגף למחוננים ומצטיינים במשרד החינוך.

<דוד מהרט: בין היתר הסתבר שהמחסום היה מבחנים של מכון סאלד לאיתור ילדים מחוננים ואז נוצרו מכונים נוספים כמו מכון קרני ואחרים שבאמת אפשרו כניסה יחסית גדולה.

<דוד מהרט: נכון שצריך לעשות עוד הרבה, אבל היום אי אפשר לומר שמודרים.

<דוד מהרט: המספר הולך וגדל אבל צריך לעשות עוד יותר.

עמרם מצנע: יש עוד מישהו שרוצה להתייחס?

<משה ישעיהו: כן, כבוד היושב ראש, משפט אחד.

<משה ישעיהו: אני איש השטח ולכן אני מדבר רק מהרהורי לבי.

<משה ישעיהו: שלושה דברים שהייתי רוצה וזקוק למענה מיידי.

<משה ישעיהו: כמו שאמרתי, מה אני עושה עם בוגרים שעכשיו הולכים לסיים את לימודיהם.

עמרם מצנע: על זה קיבלת תשובה.

<משה ישעיהו: כן.

עמרם מצנע: אני מציע לך בסוף הישיבה לדבר עם שרה ממשרד החינוך.

<משה ישעיהו: הוראות ברורות בנושא של תנאי קבלה מקלים.

עמרם מצנע: תיפגשו אחרי הישיבה ותחליפו טלפונים.

<משה ישעיהו: בסדר.

<משה ישעיהו: תודה.

עמרם מצנע: ברשות

עמרם מצנע: כם, אני רוצה לסכם את הדיון ולומר את הדברים הבאים.

עמרם מצנע: ראשית, אני רוצה לפתוח בכך שבהיכרות האישית ארוכת השנים שלי עם הקהילה האתיופית בכל החתכים ובכל המקומות, התרומה של הקהילה האתיופית לחברה הישראלית היא תרומה חשובה, אמיתית וערכית.

עמרם מצנע: התרומה היא לא רק בעניין של להכיר את האחר וללמוד סבלנות וסובלנות אלא באמת כאשר אתה נפגש עם חבריי חברי הכנסת, עם האנשים במקצועות השונות ובתחומים השונים ועם אנשים שמופיעים בפנינו, אתה נפגש עם מצוינות, עם נחישות, עם הצלחות ועם יכולת אמיתית להיות בשורה הראשונה של החברה הישראלית.

עמרם מצנע: זה בעיקר תלוי בנו כיצד אנחנו בחברה הישראלית נוכל לקבל, לטפל, לעודד ולקיים תכניות ייחודיות, תכניות מתערבות, עדיפויות מתקנות.

עמרם מצנע: כך נהוג היה כל השנים וכך צריך להיות גם עכשיו לגבי אוכלוסיות שהן מוחלשות.

עמרם מצנע: לא חלשות אלא מוחלשות.

עמרם מצנע: זה דבר נכון וראוי.

עמרם מצנע: שנית.

עמרם מצנע: זה לא סוד שכאשר אנחנו רואים נתונים של מערכות החינוך במדינת ישראל, הקהילה האתיופית נמצאת במקום הנמוך ביותר מבחינת התוצאות הנמדדות.

עמרם מצנע: זה מחייב אותנו לכפל כפליים של מאמצים, של אנרגיות ושל חשיבה כיצד סוגרים את הפערים האלו במקביל כמובן – ואני מקבל את מה שנאמר כאן – לא רק סגירת פערים, כלומר, לא למצוא את הדרך שהאוכלוסיות המוחלשות יתחברו לנורמה של החברה, אלא באמת גם לעודד את המצוינות ואת ההצלחות וכדומה.

עמרם מצנע: זה חוזר על עצמו.

עמרם מצנע: אתם יודעים שבחברה שלנו יש את האוכלוסייה הערבית, יש את האוכלוסייה החרדית ויש את האוכלוסייה האתיופית, ולכן למרות ריבוי מקרי ההצלחה וההישגים – עדיין סטטיסטית, ואנחנו צריכים להסתכל על זה סטטיסטית כי זה מבטא בסופו של דבר את המקום בו אנחנו נמצאים, אנחנו נמצאים במקום לא טוב.

עמרם מצנע: ועדת החינוך בכנסת ה-19 שמה לעצמה את הנושא כנושא מרכזי.

עמרם מצנע: עשינו כמה דיונים ונעשה דיונים גם בעתיד ונראה איך אפשר ליישם את הרעיון שאת פנינה העלית.

עמרם מצנע: אנחנו לא גוף ביצועי אלא אנחנו גוף שיכול כמובן לבקר, יכול לעודד, יכול לתבוע ויכול לעזור למערכות הביצועיות שאלה משרדי הממשלה השונים או הארגונים השונים כדי שכל אחד כמובן יעשה את חלקו.

עמרם מצנע: אנחנו נמצא את הדרך להמשיך להיות מעורבים באותם מקומות שהם משתנים.

עמרם מצנע: צווארי הבקבוק הרי משתנים לאורך השנים.

עמרם מצנע: ממה שאני התרשמתי, אני מזהה שהבעיה העיקרית, הנקודה בה צריך לשים את האצבע, היא מימוש הפוטנציאל בכניסה למוסדות ההשכלה הגבוהה בכלל ולמוסדות הכשרת מורים בפרט.

עמרם מצנע: על זה בכלל אין ויכוח כי כולנו עוסקים בזה, להנגיש את ההשכלה הגבוהה אבל זאת הנקודה.

עמרם מצנע: כלומר, גן הילדים, בית הספר היסודי, בית הספר התיכון והבאת הילדים בסוף בית הספר, לפני הצבא או אחרי הצבא – כל אחד במסלול שהוא הולך בו – כדי שיהיו בעלי נתונים המאפשרים כניסה לכל התכניות ובתוכן כמובן המסלולים האלה.

פנינה תמנו: סליחה שאני מפריעה, אבל גם אם יש מכסה כזאת, השאלה אם בסוף יש תקרת זכוכית.

עמרם מצנע: לא.

עמרם מצנע: אין מכסה.

עמרם מצנע: אין שום מכסה.

פנינה תמנו: נגיד שמתוך אותם אלף מורים.

עמרם מצנע: אני רוצה להגיע למצב בו יהיו כל כך הרבה מורים ואז תהיה בעיה של מקומות תעסוקה.

עמרם מצנע: כרגע זה לא המצב.

עמרם מצנע: אם כן, זאת לפי דעתי, איך שאני מזהה, הנקודה המרכזית.

עמרם מצנע: אני מבקש ממרכז המחקר של הכנסת.

עמרם מצנע: עלו כאן יותר מדי נתונים שלפעמים גם סותרים בשאלה לגבי היקף בני הקהילה האתיופית שיש ברשותם נכון להיום תעודת הוראה.

עמרם מצנע: זאת שאלה ראשונה.

עמרם מצנע: לפי הנתונים שקיבלנו כאן מזיוה, בשנתון הסטטיסטי כתוב שיש קרוב לאלף כאלה אבל אין לנו תשובה איך האלף האלה מתחלקים.

עמרם מצנע: כלומר, כמה מהם מלמדים בפועל, בתקן, וכמה מהם נמצאים בתכניות מתערבות שונות.

עמרם מצנע: כלומר, לקבל תמונת מצב על בני הקהילה האתיופית שהם בעלי תעודות, כלומר, סיימו את ההסמכה ומלמדים וכאלה שאינם מלמדים.

<דוד מהרט: אני חושב שבמערכת החינוך, חוץ ממורים יש גם יועצים חינוכיים ויש גם פסיכולוגים חינוכיים.

<דוד מהרט: הייתה פעולה חד פעמית.

עמרם מצנע: אתה צודק.

עמרם מצנע: אלה שני מקצועות מאוד חשובים.

<דוד מהרט: הייתה איזושהי תכנית שהכניסה כמה יועצים ויועצות.

עמרם מצנע: בסדר.

עמרם מצנע: גם יועצים ופסיכולוגים בני העדה האתיופית שהוכשרו והשאלה היכן הם נמצאים.

עמרם מצנע: אני מבקש מהארגונים השונים שיש להם נתונים – כמובן גם ממשרד החינוך – לשתף פעולה ולתת נתונים.

עמרם מצנע: משה, אם לך יש נתונים או לך, שושנה, שנתת נתונים של הבוגרים שלכם.

עמרם מצנע: לגבי הנושא של אותם 82 מורים בעלי הכשרה להוראה באתיופיה.

עמרם מצנע: אני באמת חושב שאתם צריכים לקחת את הקבוצה ולעשות לה איזושהי הכשרה בסיסית ולראות מי מתוכה באמת יכול להשתלב במערכת החינוך.

עמרם מצנע: זה בהחלט פוטנציאל לא קטן ואני מבין שהוא בעייתי אבל אני בטוח שיש כאלה שעם הכשרה נוספת או השלמה נוספת, יכולים להיות מוכשרים לכך.

עמרם מצנע: התייחסו כאן לנושא שעלה בשנים האחרונות והוא נושא של מוסדות חינוך בהם מרבית התלמידים – נגיד משבעים אחוזים ומעלה – הם יוצאי אתיופיה.

עמרם מצנע: אם אתם זוכרים, בתקופה הקודמת של משרד החינוך הייתה החלטה חותכת וחד משמעית דיכוטומית לסגור את המוסדות האלה.

עמרם מצנע: אחר כך הסתבר שזה לא תמיד נכון וכי צריך לשקול ולבחון היכן זה נכון, היכן זה לא נכון ומהו התהליך שצריך לנקוט בו כדי שהתופעה הזאת תלך ותצטמצם.

עמרם מצנע: לכן זה לא נכון לדבר במונחים החלטיים.

עמרם מצנע: גם אני התרשמתי אפילו בביקור שעשינו בזמנו בנתניה, שם היה בית ספר מסוים אחד שאמרו לא לסגור אותו ובית ספר שני שאמרו כן לסגור אותו.

עמרם מצנע: אני חושב שמשרד החינוך גם פועל כך בשנים האחרונות, לבחון את הדברים האלה בצורה עניינית.

פנינה תמנו: אתה יודע, זה מדרון חלקלק.

פנינה תמנו: ברגע שהרכבת הולכת באמת במסלול קיצוני והיא סוטה ממנו, כדי להחזיר אותה למסלול צריך למשוך חזק לצד השני.

פנינה תמנו: גם משפטית, כאשר אומרים שצריך לבחון ולשקול, אתה משאיר את מרחב הפעולה למנהלי בתי הספר.

עמרם מצנע: הייתה החלטה.

פנינה תמנו: אני זוכרת את ההחלטה.

פנינה תמנו: אחת הבעיות היא שבסופו של דבר מי שלוקח את ההחלטה אלה הם מנהלי בתי הספר, אותו ראש עיר שנמצא באזור ולצערי גם ועדי הורים שהרבה פעמים גם לא רוצים מכל מיני מניעים פוליטיים.

פנינה תמנו: בסוף לא צריך להשאיר את זה באוויר אלא צריכה להיות מדיניות מסודרת דבר שלצערנו לא קיים.

פנינה תמנו: המיפוי הוא לא מיפוי ואין לנו תמונת מצב אמיתית.

פנינה תמנו: אנחנו לא באמת יודעים את רחשי הלב ומה קורה עם הילדים.

פנינה תמנו: אני חושבת שחסרים כאן הרבה מאוד נתונים.

עמרם מצנע: בסדר, אבל אני חוזר ואומר שהייתה תקופה שהייתה החלטה חד משמעית ואחר כך השטח בהחלט הציג תמונה קצת שונה.

עמרם מצנע: מי שרוצה להקשיב לוועדי הורים, למנהלי בתי ספר ולרשויות מקומיות, לא יכול להגיד שזה הכול פוליטי.

עמרם מצנע: בסופו של דבר יש דעות שונות בתחומים האלה.

עמרם מצנע: אני חושב שמשרד החינוך, יש לו מדיניות נכונה היום לעומת ההחלטה הגורפת החד משמעית ולמרות זאת צריך לבדוק.

עמרם מצנע: אם יש לך נתונים או למישהו אחר על בתי ספר שהם עדיין במצב של נחשלות בגלל סיבות אלה ואלה, צריך לטפל בזה אבל לומר באופן חד משמעי ולכפות הכול מלמעלה – אני חושב שזה דבר לא נכון והוא לא נכון בסופו של דבר כדי לקדם את התלמידים, את מוסדות החינוך, את שביעות הרצון של ההורים.

עמרם מצנע: גני ילדים בדרך כלל יושבים בשכונה כי ילדים לא מסיעים לגני ילדים וזה אסור.

עמרם מצנע: לכן אם יש שכונה שמרבית תושביה הם אתיופיים, קורה באמת שגן הילדים בשכונה עצמה הוא על בסיס של ילדים מאתיופיה.

שמעון סולומון: אתה רוצה שאני אומר משהו על יבנה?

שמעון סולומון: אני אשמח להתייחס.

עמרם מצנע: זה סיפור בפני עצמו.

עמרם מצנע: אנחנו נקיים דיונים, ניפגש כאן, משרד החינוך יציג נתונים, נטפל גם בנקודות ספציפיות שעולות מדי פעם מהשטח ונטפל בפניות שמגיעות אלי ומגיעות אליכם.

עמרם מצנע: נטפל בדברים האלה ודרכם נראה את התמונה הכוללת.

עמרם מצנע: אסור במקרים כאלה – זה לפחות הניסיון שלי – לתת מלמעלה איזו הוראה חותכת וחד משמעית כי בסופו של דבר אנחנו פוגעים בשיתוף הפעולה שאנחנו כל כך זקוקים לו עם ההורים, עם הקהילה ועם המקומות האחרים.

עמרם מצנע: נדמה לי שאלה פחות או יותר הדברים שרצינו לומר.

<יהודית גידלי: כמה זמן אתה נותן למרכז המחקר?

עמרם מצנע: מרכז המחקר עובד מהר.

עמרם מצנע: אני לא צריך להקציב לו זמן.

עמרם מצנע: שמעון הפנה את תשומת לבי לבעיה שצצה ביבנה.

עמרם מצנע: אולי תאמר עליה כמה מלים.

שמעון סולומון: באופן כללי אפשר להצביע על הרבה דברים אבל ביום יום יש גם מקומות שבאמת גורמים לנו לצער רב מאוד.

שמעון סולומון: לפני שבועיים או שבוע וחצי ביבנה, בית ספר אחד שנסגר, וטוב שנסגר כי זה היה מסיבות בטיחותיות ובית המשפט קבע שצריך לסגור את בית הספר.

עמרם מצנע: בית ספר חרדי.

שמעון סולומון: בית ספר חרדי.

פנינה תמנו: זה לא היה בית ספר.

פנינה תמנו: היו בו ילדים מגיל שלוש עד גיל תשע ולא עשו חלוקה גילית.

עמרם מצנע: כן אבל בית ספר חרדי.

עמרם מצנע: מוסד פטור.

שמעון סולומון: בית ספר חרדי לא רשמי אלא עם פטור מלא.

שמעון סולומון: אחרי שבית הספר הזה נסגר, כל הילדים האחרים מצאו להם פתרון.

שמעון סולומון: כלומר, החרדים התקבלו למקומות אחרים ונשארו 16 ילדים – שמונה במעון, שלושה בגני ילדים וחמישה בנים ובנות - כאשר יש שני בתי ספר חרדים ממש סמוכים לשכונה, בית ספר לבנות שנקרא בנות יעקב ובנות לאה ובית ספר אחד שהוא חינוך דתי חמד ששם אין בעיה.

פנינה תמנו: היה גם בית ספר סיני.

פנינה תמנו: שלושה בתי ספר לא רצו לקבל את הילדים.

שמעון סולומון: בסיני קיבלו.

שמעון סולומון: זה החינוך הממלכתי-דתי.

שמעון סולומון: ייאמר לזכותם ששם קיבלו את הילדים.

שמעון סולומון: מה שקרה זה שההורים הם חרדים, אחד מההורים הוא דווקא רב של החרדים, רב מן המניין, אבל כשזה הגיע לחינוך, אמרו להם שהם צריכים גיור לחומרה.

שמעון סולומון: לא מדובר על בני הפלאשמורה בתוך השכונה.

<דוד מהרט: הם עוברים גיור ואין אתם בעיה.

<דוד מהרט: הבעיה היא עם ביתה ישראל שמבחינת החרדים ספק אם הם יהודים.

שמעון סולומון: זה אבסורד.

שמעון סולומון: אני פגשתי את ההורים ואתה צריך לראות את הכאב שלהם.

שמעון סולומון: ילדים שאפילו לא יודעים לדבר אמהרית ולא מדברים טיגריניה וכך גם ההורים, פתאום מחזירים אותם מאה שנים אחורנית ואומרים שהם לא שווים.

שמעון סולומון: זה כל כך נורא.

שמעון סולומון: אני פגשתי אותם פעמיים.

עמרם מצנע: אני לא רוצה לתת להם עצה, אבל שיחשבו פעמיים אם הם רוצים לשלוח את הילדים שלהם לקהילה החרדית.

פנינה תמנו: אפרופו פוליטיקה.

פנינה תמנו: בהמשך לדבריו של שמעון.

פנינה תמנו: שוחחתי עם אותו ראש עיר יבנה.

פנינה תמנו: אתה אומר שאין פוליטיקה, אבל הוא שכח לסגור את הטלפון.

פנינה תמנו: מי אמר שבכנסת לא מעניין?

פנינה תמנו: הוא שכח לסגור את הטלפון ואני שומעת שהוא אומר:

פנינה תמנו: אז מה אכפת לי, שיקבלו גם ערבים, אבל מה, אלה מסכנים, הלכו ברגל עד סודן.

פנינה תמנו: אז אומרת לו מישהי: אתה יודע מה, אנחנו נפתח רישום בעירייה ואחר כך זאת בעיה שלהם עם בתי הספר.

פנינה תמנו: אחרת אומרת: זה לא משנה, בסוף הם ירגישו עוד הפעם דחויים ואז תהיה לנו בעיה.

פנינה תמנו: זה הדיבור שם.

פנינה תמנו: נכון שראש העיר אולי לא יכול לפתור אבל המדינה כן יכולה לשלול במקום את אותם 25 אחוזים שהיא מתקצבת.

פנינה תמנו: אם אלה בתי ספר ממלכתיים, לסגור לחלוטין את הברז.

עמרם מצנע: לא, אלה לא בתי ספר ממלכתיים.

פנינה תמנו: סיני הוא בית ספר ממלכתי.

שמעון סולומון: סיני קיבל.

פנינה תמנו: אבל בהתחלה הייתה גם שם בעיה.

פנינה תמנו: אני אומרת לגלות אפס סובלנות בדברים האלה.

פנינה תמנו: אסור לשחק עם זה.

פנינה תמנו: אתה לא רוצה לקבל, אתה רוצה להפלות?

פנינה תמנו: בסדר, מעכשיו אתה פרטי לחלוטין.

עמרם מצנע: אני מזכיר לך את הבעיה הלאומית שהייתה למוסדות חרדיים שלא הסכימו לקבל בנות מזרחיות.

פנינה תמנו: זה היה בעמנואל.

עמרם מצנע: כן.

עמרם מצנע: את חושבת שזה נפתר?

עמרם מצנע: זה לא בדיוק נפתר.

עמרם מצנע: לכן יש בעיה של המדינה היום בהתמודדות עם מוסדות הפטור ואלה מוסדות פטור חרדיים.

עמרם מצנע: מדובר כאן על 16 ילדים ממעון עד כיתות היסוד ואתה לא יכול לפתוח להם בית ספר.

פנינה תמנו: רוצה לשמוע מה הפתרון האמיתי?

פנינה תמנו: פתחו עכשיו מתקן חלופי רק לילדים האתיופים.

שמעון סולומון: ההורים דרשו את זה.

<דוד מהרט: תנועת חב"ד באופן מוצהר לא מקבלת אתיופים.

עמרם מצנע: יש גזענות לא מבוטלת במוסדות החרדיים ואתם מכירים את זה לא מהיום ועוד לפני שהתחילה העלייה מאתיופיה.

שמעון סולומון: ביבנה – בדקתי לעומק – זאת לא אגודת ישראל אלא זאת ש"ס.

עמרם מצנע: אני מאוד מודה לכולכם.

עמרם מצנע: אני בטוח שניפגש שוב.