ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 70, 2014-05-13 11:30

יואל רזבוזוב: בוקר טוב לכל המשתתפים והצופים, אני מתכבד לפתוח את הדיון.

יואל רזבוזוב: זה הוא דיון הפתיחה של הוועדה במושב הקיץ.

יואל רזבוזוב: התכנסנו היום לדון בנושא קשיי עולים המבקשים להינשא בישראל.

יואל רזבוזוב: זה לא משהו חדש.

יואל רזבוזוב: אנחנו מכירים הרבה סיפורים של עולים, גם עולים ותיקים, במיוחד מהעלייה של ברית המועצות לשעבר, שהשתלבו, נקלטו במדינת ישראל, מרגישים חלק מהמדינה, עובדים, משלמים מסים, משרתים בצבא, מרגישים ישראלים לכל דבר, גם אורח חייהם הוא אורח חיים יהודי, מקיימים את כל חגי ומנהגי ישראל.

יואל רזבוזוב: הם סבלו לא מעט מאנטישמיות בארצות המוצא.

יואל רזבוזוב: מדיון לדיון אנחנו חוזרים לכך שהם סבלו מאנטישמיות, מגיעים באמת כאזרחים מן המניין, ועדיין מרגישים כאזרחים מסוג ב'.

יואל רזבוזוב: יש לנו כאן

יואל רזבוזוב: גם את הנושא של קשיים בלתי צפויים במערכת הרבנות.

יואל רזבוזוב: פתאום, כשהם מרגישים וחיים כיהודים הם צריכים להוכיח את יהדותם, ומתבקשים להציג מסמכים שאינם ברי השגה.

יואל רזבוזוב: מבקשים את הסבתא רבא, והסבתא רבא של הסבתא רבא, והרבה פעמים יודעים שקשה למצוא מסמכים כאלה, והאנשים האלה נתקלים בהרבה קשיים.

יואל רזבוזוב: התהליכים שהם עוברים הם לא פעם חוויות משפילות, משפילות ביותר.

יואל רזבוזוב: אני בטוח שיהיו לאנשים כאן דברים להגיד בנושא.

יואל רזבוזוב: גם אני חוויתי את זה על בשרי.

יואל רזבוזוב: גם הגעתי לבית דין רבני.

יואל רזבוזוב: היה מספיק לי ממש דקה או שתיים להיות שם.

יואל רזבוזוב: אחרי השפלה ברגע הראשון שעברנו שם, סבתי ניסתה לדבר ביידיש ולהסביר, ואני לא רוצה לומר מה הם אמרו שפשוט לקחתי את כל המשפחה ויצאתי, ואמרתי שאני לא רוצה לראות יותר את הממסד הזה.

יואל רזבוזוב: אני חושב שזו לא הגישה.

יואל רזבוזוב: זה לא צריך להיות כך, בפרט כשהממסד הזה קיים על חשבון משלמי המסים והיחס לאותם אנשים לא צריך להיות כזה.

יואל רזבוזוב: לכן אנחנו מקיימים את הדיון בנושא כאן, כדי לראות איך אותו ממסד רבני יכול להקל על אותם האנשים ולהתייחס קודם כל בכבוד אליהם.

יואל רזבוזוב: היחס והכבוד.

יואל רזבוזוב: מי שלא יודע, מי שנכנס לבית הדין הרבני – הם יושבים למעלה, ואתה מסתכל עליהם מלמטה.

יואל רזבוזוב: מי שחווה את זה – זה לא נעים, ומשפיל.

יואל רזבוזוב: נמצאת כאן אתנו הגב' אניה בוקשטיין, שהיא שחקנית וזמרת מפורסמת, שעלתה לארץ בגיל 8, וחוותה גם על בשרה חוויה מתסכלת לאחרונה.

יואל רזבוזוב: בסוף הסיום אצלה היה טוב, למרות שהיא עברה הרבה מכשולים.

יואל רזבוזוב: היא גם תדבר על כך.

יואל רזבוזוב: לא לכולם זה נגמר בטוב.

יואל רזבוזוב: במהלך הדיון נבקש לשמוע גם את נציגי הרבנות הראשית, משרד הדתות, את העמדה שלהם.

יואל רזבוזוב: נמצאים אתי חברי כנסת – חבר הכנסת ליפמן, חבר הכנסת שטרן שמתעסק לא מעט בנושא.

יואל רזבוזוב: בבקשה.

אלעזר שטרן: צהריים טובים.

אלעזר שטרן: אני מברך את חברי, חבר הכנסת יואל רזבוזוב, על ההחלטה לקיים את הדיון, את הרב ליפמן על ההכרה בחשיבות הנושא, ואת כל הנוכחים כאן.

אלעזר שטרן: אני חושב שהדיון כאן הוא מתוך כאב.

אלעזר שטרן: הוא דיון מתוך כאב, דווקא אצל מי שרוצה לראות במדינת ישראל מדינה יהודית ודמוקרטית.

אלעזר שטרן: זה, ברמה הלאומית, אבל יש פה גם כאב פרטי, והוא המקרים שאנחנו מכירים עם הקשיים שמוערמים והספקות הקשות שמוטחים בפני אוכלוסייה נהדרת כל כך, בעיקר, אבל לא רק, של עולי חבר העמים ואולי כבר – ילדי עולי חבר העמים, שהצילה את מדינת ישראל, בעיניי.

אלעזר שטרן: מכל הבחינות.

אלעזר שטרן: אני אומר את זה גם כמי ששירת בצבא הרבה שנים ולא יכול לדמיין את הצבא בקטן ב-20%, וזאת לצד האיכויות שהם הביאו לנו בכל תחומי החיים – בכלכלה, בביטחון, בבריאות, במוזיקה, בתיאטרון, במתמטיקה, במדעים.

אלעזר שטרן: זאת אומרת, דווקא המיזוג הזה בתוך החברה הישראלית שהיה כל כך חשוב לנו.

אלעזר שטרן: לצד הכאב הפרטי של אנשים שכמו שנאמר פה – סבלו ב former Soviet Union, בעיקר, אבל לא רק, מהיותם יהודים.

אלעזר שטרן: קראו להם "ג'יד", זרקו עליהם אבנים.

אלעזר שטרן: אף פעם לא היה להם ספק בקשר ליהדותם, והם באו לכאן והטלנו בה ספק.

אלעזר שטרן: אם אמרו – אנחנו רוצים להתגייר, אז כמעט אמרנו להם – רק תשתייכו לזרם מסוים בתוך האוכלוסייה, ואז נסכים, אבל אם אתם בזרם אחר, אז אנחנו גם לא נגייר אתכם.

אלעזר שטרן: זאת לצד הרצון שלנו, ואני אומר – גם שלי, בשלב הזה לפחות – שהנישואין במדינת ישראל יישמרו על אופיה במדינה יהודית דמוקרטית.

אלעזר שטרן: אבל אני אומר, כמשפט המשך - לצערי הרב, לא בכל מחיר.

אלעזר שטרן: זאת אומרת, לא בכל מחיר ניאבק על זה שהפגיעה בעתידה של ישראל הוא בכלל ביכולתה להתקיים, פה, באמצע המזרח התיכון, תיפגע על ידי הקשר הזה בין יהדות לדמוקרטיה, שבעיניי הוא קריטי כל כך.

אלעזר שטרן: כשאני אוסף את הדברים האלה, אז דיברתי על בעיה חוקתית ודיברתי על בעיה אישית, ואם אתם רוצים, דיברתי על השפלה, אולי, בעיקר.

אלעזר שטרן: אנשים יודעים – אני מתעסק בעניין הזה שנים, אבל לצערי הרב כל שבוע מגיעים לידי – השבוע, להגיד לכם, בא מישהו לבית דין לגיור.

אלעזר שטרן: התחיל הדיון כמעט ברגע שהוא נפתח בשאלה – איפה את גרה, והתשובה היתה - קיבוץ בצפון, והוא לא קיבוץ דתי.

אלעזר שטרן: בכך נגמר הדיון.

אלעזר שטרן: האם זה יעלה על הדעת?

אלעזר שטרן: אי אפשר לגור בקיבוץ ולהיות יהודי, בהקשרים האלה?

אלעזר שטרן: לא שואלים אם היא מחפשת מניין, אפילו, אם היא שומרת על כשרות, אם את שומרת שבת.

אלעזר שטרן: זה בכלל לא מגיע לשם.

אלעזר שטרן: כאילו דרך סוגיית הגיור - מה שאומרים למתגייר או למתגיירת – לא רק שאת לא יהודיה טובה, או בכלל לא יהודיה, אולי גם כל הקיבוץ הוא לא יהודי.

אלעזר שטרן: האם אנחנו ערים לדברים האלה?

אלעזר שטרן: משום שזה מה שאנחנו אומרים.

אלעזר שטרן: אנחנו רוצים להגיד את זה?

אלעזר שטרן: ומה אנחנו חושבים?

אלעזר שטרן: שעכשיו, אותם קיבוצניקים ששומעים על זה הם יגידו שהם הולכים לרבנות כי הם רוצים רב בחתונה שלהם?

אלעזר שטרן: בלי קשר לעולים החדשים.

אלעזר שטרן: הרי גם אותם אנחנו מפסידים, באותו זמן.

אלעזר שטרן: אני כבר לא מדבר על מי שרוצה להתחתן עם אותה עולה, בגלל שהעולים הם כבר אנחנו.

אלעזר שטרן: הם כבר משרתים אתנו, גרים אתנו, לומדים אתנו, הם כבר נולדו בארץ.

אלעזר שטרן: גם המבטא כבר הלך להם.

אלעזר שטרן: ואז, מה?

אלעזר שטרן: זה אפילו יותר קשה.

אלעזר שטרן: אז הסוגיות, כשהם באים להירשם, הן עוד יותר קשות.

אלעזר שטרן: אני אומר את הדברים האלה, ובגלל זה אני חושב שהדיון הזה כל כך חשוב, אני לא רוצה להאריך בגלל שאני מקדיש לעניין הזה כל יום בכנסת.

אלעזר שטרן: אני חושב שאם לא נבין שדווקא מי שזהותה של המדינה - - אתם יודעים?

אלעזר שטרן: אני אגיד לכם: השופט אליקים רובינשטיין אמר לי בפסק הדין, אולי אחד האחרונים שהוא כתב בנושא – שיש אוכלוסיות במדינת ישראל שלא יכולות להתחתן בארץ.

אלעזר שטרן: בכלל, בשום הסדר.

אלעזר שטרן: יש סוג של פתרון – כששניהם יהודים, לפי ההגדרה.

אלעזר שטרן: יש סוג של פתרון כששניהם לא יהודים.

אלעזר שטרן: אבל אם אחד מהם חסר דת, לך תחפש את החברים שלך במדינה שהיא שלך, שאתה מוכן למות בשבילה.

אלעזר שטרן: האם זה יכול להיות?

אלעזר שטרן: לפחות לדעת השופט רובינשטיין – זה לא יכול להיות.

אלעזר שטרן: והשופט רובינשטיין לומד משניות – אי אפשר להגיד עליו שהוא לא בקיא, שהוא לא יודע, ושהוא לא יהודי טוב, בהקשרים האלה.

אלעזר שטרן: של מי הבעיה הזו, של העולים החדשים?

אלעזר שטרן: של החתנים והכלות, או שלנו, המחוקקים – אלה שאכפת להם, אלה שיש להם אחריות בעניין הזה?

אלעזר שטרן: אני חושב שהדיון הזה, יש לו חשיבות גדולה בהשמעת הקול, אבל אני פונה פה למי שהוא לא שחקן תיאטרון או שיש לו את המיקרופונים האלה.

אלעזר שטרן: לשם ימצאו את הפתרון.

אלעזר שטרן: במידה מסוימת קשה לי להגיד, לצערי הרב, שלפעמים המיקרופון של שחקנית תיאטרון או של ידוע בציבור הוא כמו של בעל הון.

אלעזר שטרן: הם מסתדרים, בדברים האלה.

יואל רזבוזוב: לצערנו, דווקא במקרים האלה הם לא מסתדרים וכמה שמנסים לעזור, ואנחנו מכירים הרבה ידוענים שטיפלנו – לא מסתדרים.

יואל רזבוזוב: הממסד הזה - - -

אלעזר שטרן: אני לא רוצה לתת להם עצות כי אני מתבייש בדרכים האלה, אבל אנחנו מכירים, לצערי הרב, גם פתרונות.

אלעזר שטרן: אני שמעתי שיש מי שנאשם עכשיו, אישיות רבנית בכירה, אני לא יודע אם זה נכון או לא, אבל כסף פתר שם גם ענייני גיור.

אלעזר שטרן: אנחנו לא רוצים להיות במקומות האלה.

אלעזר שטרן: גם אני וגם עמיתתי, חברת הכנסת עליזה לביא - אנחנו חולקים את הדאגה הזו עוד לפני שהגענו לבניין הזה, בהקשרים האלה.

אלעזר שטרן: אני אומר את זה שוב – מתוך דאגה לעתידה של מדינת ישראל, דווקא כמדינה יהודית.

אלעזר שטרן: אני מקווה שעד שלא יבוא לציון גואל גם בתחום הזה, אנחנו לא נפסיק לעסוק בדברים האלה.

אלעזר שטרן: תודה.

יואל רזבוזוב: תודה על הדברים.

יואל רזבוזוב: הצטרפה אלינו חברת הכנסת עליזה לביא, יושבת ראש הוועדה לקידום מעמד האישה.

יואל רזבוזוב: חבר הכנסת ליפמן, בבקשה.

דב ליפמן: תודה רבה.

דב ליפמן: אני מקבל הרבה פניות בנושא.

דב ליפמן: עולים, אנשים שרוצים לעלות, ויש להם המון בעיות.

דב ליפמן: סיפור אחד – בחורה מקליפורניה שרצתה להתחתן בארץ, וביקשו ממנה כל מיני מסמכים, חודש אחרי חודש, גם תמונות של קברים, וכל זה – היא עשתה כל מה שהם ביקשו.

דב ליפמן: עברה שנה, שנה וחצי, שנתיים, ואחרי שנתיים היא הגיעה למשרד הפנים ושאלה – מה אתם רוצים ממני?

דב ליפמן: עשיתי את הכל.

דב ליפמן: הם ענו לה – חשבנו שאת רוסיה, ולכן עשינו את זה.

דב ליפמן: ראינו את השם, וחשבנו שאת רוסיה, אנחנו מתנצלים.

דב ליפמן: איך יכול להיות שהגענו למצב שבגלל שהם ראו שם הם ראו את שמה הם חשבו שזה בסדר לגרום לה לסבל ובעיות?

דב ליפמן: כאשר אני עליתי לפני 10 שנים, במטוס, שבו כולנו עלינו ארצה יחד, הקברניט אמר – אני פה כדי להביא אתכם הביתה.

דב ליפמן: הוא לא רצה לבדוק אם יש רפורמים, קונסרבטיבים או אורתודוקסים.

דב ליפמן: יש יהודים, הם מגיעים ארצה, והוא אמר שהוא פה כדי להביא אותנו הביתה.

דב ליפמן: לצערי הרב גיליתי בשנה וחצי בכנסת שזה לא המצב.

דב ליפמן: אני, כאשר קיבלתי את ההסמכה שלי לרבנות הבנתי שהתפקיד שלי הוא למצוא פתרונות ולא לייצר בעיות, אבל לצערי הרבה הגענו למצב שמייצרים בעיות, ויותר בעיות ולא מנסים למצוא פתרונות.

דב ליפמן: יש פתרונות, יכולים למצוא אותם, אבל קודם כל צריך להחליט שרוצים לקלוט אותם, רוצים לחבק אותם, במקום להרחיק את כולם.

דב ליפמן: במיוחד יום אחרי שמצאנו גראפיטי, כתובת נאצה על שלט של בית כנסת קונסרבטיבי בירושלים, אני חושב שהגיע הזמן לאמירה ברורה מהכנסת.

דב ליפמן: לצערי אני יושב פה ושומע חברי כנסת שמדברים בגנאי של עולים שהגיעו מברית המועצות לשעבר וגם מאזורים אחרים.

דב ליפמן: הגיע הזמן שתהיה אפס סובלנות לאמירות כאלה, מהבניין שלנו, ותהיה אמירה ברורה שאנחנו משפחה אחת, מגיע לכל אחד הטיפול שמגיע לחלק מהמשפחה שלנו ובעזרת השם נתחיל מפה עכשיו לדרוש שזה יהיה גם ברבנות הראשית.

עליזה לביא: קודם כל, אני רוצה לברך אותך על הדיון החשוב הזה ובאמת, על ההרחבה שלו בוועדות השונות.

עליזה לביא: אנחנו ב-20 שנים של איחור.

עליזה לביא: זה פשע שלנו, כחברה, גם החברה האזרחית הישראלית, גם העולם הדתי, אדישות ישראלית כלפי הסוגיה של הגיור.

עליזה לביא: אני לא יודעת לפרט את ההסברים לאדישות הזו ומצד שני למוטיבציות הגבוהות שיש כאן כלפי קבוצות מיעוט כאלה ואחרות, שאני מברכת על ההרמוניה ועל קבלת הפנים היהודית ישראלית לקבוצות שנמצאות כאן בארץ.

עליזה לביא: אבל בכל מה שקשור לאחים שלנו – אדישות, אדישות פושעת.

עליזה לביא: אנחנו לא מדברים כאן על מקרים בודדים של גיור כזה או אחר.

עליזה לביא: הפשע הוא משום שמגיעה לכאן קבוצה גדולה שבגלל הסיבות ההיסטוריות נותקה מהעם היהודי, ואין פה אומץ הלכתי לבוא ולפתור את הבעיה הזו באופן גורף, וכך אנחנו מפקירים את המתגיירים והמתגיירות ולצערי הרב, בשנים האחרונות זה בעיקר מתגיירות, כי קרוב ל-80% אלו מתגיירות, כי הבנים כבר הפסיקו לבוא.

עליזה לביא: הם כמעט לא מגיעים, הם פחות צריכים.

עליזה לביא: מי שמגיעות הן בעיקר בנות, בגילאי הפוריות.

עליזה לביא: הן מגיעות לבדן אל כל המערך הזה.

עליזה לביא: מי שהצליח בצבא – ויבורך חבר הכנסת שטרן על כל המפעל שלו בצבא, שהוא ראה נכונה את אוזלת ידה של החברה בישראל, והמקור המוביל היום זה באמת צה"ל, הלוואי והיינו יכולים לגייס למילואים את כל מי שפספס בתואנה מתואנה שונה.

עליזה לביא: הגיע הזמן לגיור אזרחי.

עליזה לביא: הכוונה שלי בגיור אזרחי.

עליזה לביא: הכוונה שלי בגיור אזרחי זה לפתוח את הבתים שלנו וללוות יד ביד את כל מי שמבקשת ומבקש להתגייר, ולוות אותם לבתי הדין.

עליזה לביא: החוק הראשון שלי פה, בכנסת ישראל היה 4 נשים בוועדה למינוי דיינים, מתוך תקווה והבנה שיהיו דיינים הרבה יותר קשובים, רגישים, מכירים את החברה בישראל, ציוניים ומבינים את שעת הגורל הנפלאה הזו, של אחים ששבים הביתה, ולא של טוהר המניע של כל אחת ואחד.

עליזה לביא: אני מלווה אותן, אני איתן, הן אצלי בבית, כי אין ברירה.

עליזה לביא: אנחנו חייבים לפתוח כל אחד את הבתים שלנו.

עליזה לביא: אנחנו יודעים מה קורה היום ברבנות הראשית.

עליזה לביא: אנחנו יודעים מה קורה היום בבתי הדין.

עליזה לביא: אי אפשר להמשיך כך הלאה.

עליזה לביא: זה פשע, זה מחדל, זה איחור.

עליזה לביא: הילדים שלנו מתחתנים אתם, נפגשים אתם, הם שלנו.

עליזה לביא: זה בבתי הספר, בצבא, הם נקברים אתנו – זה עם ישראל.

עליזה לביא: חסר פה אומץ הלכתי משום שלאורך הדורות ידעו הרבנים בקהילות השונות – לכו תקראו את השו"תים מהמאה ה-15, 16, 17 ותראו פתרונות יצירתיים לנושאים הללו, ואומץ הלכתי שקיים.

עליזה לביא: כאן זה לא קיים, ואם זה לא קיים צריך למצוא את הפתרונות הקיימים שלנו.

עליזה לביא: אני חוזרת גם השנה על כנס לקראת שבועות.

עליזה לביא: בשנה שעברה קיימנו כאן כנס בנושא של גיור ומתגיירות.

עליזה לביא: גם השנה, כנראה ב-10.6 אנחנו נקיים כנס, אני מזמינה את כולכם לבוא, להצטרף, להעביר ניירות עמדה, להשתתף בכנס הזה, ואנחנו נעלה את הדברים, את הפתרונות.

עליזה לביא: אבל שוב – אנחנו יכולים לשנות בחוקים, ואנחנו מובילים פה חוקים, למרות שיש פה, כמו שאתם קוראים ועוקבים הרבה מאד ויכוחים פוליטיים כאלה ואחרים.

עליזה לביא: אנחנו באיחור, אין לנו זמן לחכות, אנחנו צריכים, כחברה אזרחית, לפתוח את הבתים שלנו, ללוות את המתגיירים והמתגיירות, ולראות איך מלמדים ואיך לומדים יחד, ומכניסים אותם באהבה גדולה לעם היהודי.

יואל רזבוזוב: תודה לחברת הכנסת לביא ואני רוצה לציין שברגע שהתהליך יהיה נורמאלי, ואני לא מתבייש להגיד "נורמאלי", תהליך טוב, תהליך מזמין ומכבד, הרבה אנשים יעשו את זה, מתוך זכות, כי כמו שאמרתי יש הרבה שהם חצאי יהודים, הם יהודים על פי האבא ולא על פי האמא, שהם ספגו הכי הרבה אנטישמיות בארץ המוצא.

יואל רזבוזוב: הם מגיעים לכאן ומוצאים את עצמם כאן אזרחים סוג ב', הם כל החיים חיו כיהודים, אבל הממסד והתהליכים הנוקשים ואי הכבוד – זה מה שמונע מהם.

יואל רזבוזוב: אני שמח על כך שהוגשה פה הצעת חוק על ברית הזוגיות שנכתבה על ידך ועל ידי חברת הכנסת קלדרון, שקודם כל נותנת את הזכות.

יואל רזבוזוב: זה לא חוק אנטי דתי, זו קודם כל זכות של כל אחד במדינת ישראל להירשם במשרד הפנים.

יואל רזבוזוב: ואז, כאשר התהליך יהיה מזמין ומכובד, אני בטוח שכולם ירוצו לחופה, מי שצריך להתגייר גם יעבור גיור, אבל התהליך יהיה הרבה יותר נינוח.

יואל רזבוזוב: אני מצפה שבכנסת שלנו יתמכו בהצעת החוק הזו.

יואל רזבוזוב: אני רוצה להעביר את זכות הדיבור לגב' אניה בוקשטיין, שכמו שאמרתי – שחקנית וזמרת מפורסמת, שבאמת טרחה להגיע לכאן, מצאה לנכון, למרות שלה אין את הבעיה.

יואל רזבוזוב: היתה לה בעיה, היא באמת אחת החלוצות, רוצה להראות ולהמחיש, כי כמו שאמרנו – יש לה את הכוח להגיד שישנה בעיה.

יואל רזבוזוב: תודה לך, חשוב לנו לשמוע עוד ועוד אנשים כדי שבסוף מישהו כאן יתעורר, ויתנו לנו להעביר את מה שאנחנו רוצים להעביר.

<אניה בוקשטיין: שלום.

<אניה בוקשטיין: תודה שהזמנתם אותי .

<אניה בוקשטיין: אני אולי יכולה לתת איזושהי תמונת מצב די עדכנית לגבי איך הפרוצדורה הזו עובדת.

<אניה בוקשטיין: נישאתי לפני 8 חודשים.

<אניה בוקשטיין: כמה חודשים לפני החתונה, כמו כל זוג רגיל, פניתי לרבנות בתל אביב, ונאמר לי שאני צריכה ללכת ולעשות תהליך בירור יהדות.

<אניה בוקשטיין: זה כבר אבסורד.

<אניה בוקשטיין: מעולם, אף אחד לא ערער על יהדותי לפני זה.

<אניה בוקשטיין: עליתי לארץ בגיל 8 ממוסקבה עם הורי.

<אניה בוקשטיין: אני בת יחידה, כך שאין לי אחים – אף אחד לא עבור את התהליך הזה במשפחה לפני.

<אניה בוקשטיין: משני הצדדים שתי המשפחות יהודיות.

<אניה בוקשטיין: ההורים שלי עלו לארץ כחלק מציונות, נקודה.

<אניה בוקשטיין: והנה, אני מגיעה בתקופה היותר משמחת בחיים שלי, בתקווה שהרבנות, שבסך הכל האינטרס שלה הוא שכמה שיותר זוגות יינשאו תחת חופה כהלכה, אני מוצאת את עצמי נשלחת לוועדת חריגים.

<אניה בוקשטיין: התבקשתי לבוא עם אימי.

<אניה בוקשטיין: לא קיבלתי בעצם שום סוג של פירוט קונקרטי מה אני צריכה להביא כדי לקבל את אישור היהדות.

<אניה בוקשטיין: אין איזושהי רשימה, שאם נביא כך וכך נעבור את זה בשלום.

<אניה בוקשטיין: הבאתי את כל המסמכים שהיו לנו, וכמובן תמונות, להראות שלכולם יש – אני לא יודעת, את הסממנים המשפחתיים.

<אניה בוקשטיין: לקחנו גם שעות של חופש מהעבודה, בכל זאת אלה פגישות שמתקיימות בבוקר, מצריכות זמן ואנרגיה.

<אניה בוקשטיין: הפגישה שלנו נערכה מול חוקר יהדות מול חוקר יהדות, הרב אלכסנדר דן.

<אניה בוקשטיין: ישבנו מולו.

<אניה בוקשטיין: אמא שלי סיפרה לו את כל ההיסטוריה המשפחתית.

<אניה בוקשטיין: אלכסנדר דן בעצמו עולה מברית המועצות, אז הוא צריך לדעת מה היהודים עברו שם, כמה היה קשה וכמעט בלתי אפשרי לחיות באורח חיים יהודי.

<אניה בוקשטיין: האנטישמיות היתה כל הזמן.

<אניה בוקשטיין: זה הורגש כל יום ויום.

<אניה בוקשטיין: גם לפני שחיינו במוסקבה, בעיר גדולה, עדיין נשלחתי לגן בבקשה לא לספר שאני יהודיה והיה ברור.

<אניה בוקשטיין: חגגנו חג אחד, וגם, ממש מתחת לרדאר, ואני בטוחה שאתם יודעים שיש הרבה יהודים שאפילו בעצמם נאלצו להחביא – היה מסוכן להחזיק מסמכים שבהם יכולים לעשות שימוש לרעה נגדך.

<אניה בוקשטיין: אחרי שאמא שלי סיפרה את כל זה, בכל זאת שאל אותה הרב – איזה מנהגים יהודיים בכל זאת היו בבית.

<אניה בוקשטיין: זו איזו שהיא אטימות מבחינתי, כי המציאות היא כל כך ברורה לשני הצדדים.

<אניה בוקשטיין: יחד עם זה, הבאנו מסמכים: תעודת לידה שלי, תעודת לידה של אמא שלי, תעודת לידה של סבתא שלי, תעודת נישואין של הורי.

<אניה בוקשטיין: בכל התעודות כתוב שאמא שלי יהודיה, וכמובן – אני יהודיה.

<אניה בוקשטיין: ובכל זאת זה לא היה מספיק, והרב ביקש מאתנו להביא תעודת לידה של הסבתא רבא, 1901.

<אניה בוקשטיין: ובכל זאת, יותר ממאה שנה אחורה – אנחנו לא מחזיקים תעודות כאלה, פשוט כי אין, אין להשיג.

<אניה בוקשטיין: אמא אמרה שאין לנו דבר כזה, אז הוא אמר שכאופציה ב' אנחנו יכולים לשלוח מישהו במוסקבה לעיריה כדי שיוציא תעודת פטירה של סבא שלי, לוודא שהיא נפטרה כיהודיה.

<אניה בוקשטיין: אין לי משפחה במוסקבה, אין לי מישהו לשלוח למשימה כזאת, ובעצם נתקעתי עם המסמך הזה, משנת 1901, שאין לי הרבה ברירות אלא ללכת ולהשיג אותו.

<אניה בוקשטיין: ש לנו חודשיים עד לחתונה, הזמן דוחק.

<אניה בוקשטיין: רגע לפני שיצאנו מהחדר הרב אמר שכדאי שנשקול את תאריך החתונה שלנו.

<אניה בוקשטיין: אמא שלי אמרה לו, בתמורה, שחתונה תהיה, לא משנה באיזו קונסטלציה, אבל עדיין היה לנו חשוב.

<אניה בוקשטיין: גם לבעלי היה חשוב, גם לאמא שלי וגם לי בסופו של דבר, חשוב, כי יש לי תחושה שהילדים שלי, במידה ואני לא עוברת את התהליך הזה עכשיו, יצטרכו לעבור את זה שוב כשהם יגיעו למצב שבו הם מבקשים להתחתן.

<אניה בוקשטיין: פנינו ל "שורשים", גוף שיושב בירושלים, שעוזר ומתמחה בדיוק במקרים כאלה.

<אניה בוקשטיין: שוב יום חופש מהעבודה, שוב לנסוע, שוב מסמכים, שוב עם אמא.

<אניה בוקשטיין: אני חייבת לציין שהם היו מאד נחמדים, רגישים וקשובים והבטיחו שיעזרו לנו.

<אניה בוקשטיין: ובאמת, אחרי שבועיים-10 ימים הם השיגו את המסמך.

<אניה בוקשטיין: חשבנו שהבעיה שלנו נפתרה, כי יש מסמך, יש סבתא רבא, היא יהודיה, יש אור ירוק.

<אניה בוקשטיין: אבל לא.

<אניה בוקשטיין: עכשיו הודיעו לנו שאנחנו צריכים לעבור שימוע סופי כדי לקבל את האישור הסופי, ברבנות בתל אביב.

<אניה בוקשטיין: אתה נכנס לחדר שדומה לבית משפט, כמו שחבר הכנסת כאן תיאר.

<אניה בוקשטיין: זו תחושה מאד לא נעימה.

<אניה בוקשטיין: גם אחרי הטרטור וכל תחושת הפקפוק בך – למעשה מפקפקים בך פתאום.

<אניה בוקשטיין: אמא שלי נעמדה בעמדת המואשם – אני לא יודעת, איך לקרוא לזה, אבל זו התחושה כשאתה עומד מול שופט.

<אניה בוקשטיין: בהתחלה בכלל בלבלו אותנו עם מישהו אחר.

<אניה בוקשטיין: חשבו שאנחנו תיק אחר.

<אניה בוקשטיין: הרב שישב לא היה בקיא בשום פרט.

<אניה בוקשטיין: זאת אומרת, לא נעשו פה שום שיעורי בית, לא היתה שום יעילות, ושוב היינו צריכים לספר את הסיפור.

<אניה בוקשטיין: רק להמחיש נקודה – הוא ביקש לדעת איפה המשפחה שלי קבורה.

<אניה בוקשטיין: אמא שלי סיפרה שכולם קבורים בבית קברות אחד במוסקבה, ואז הרב שאל אותה האם מדובר בקבר אחים אחרי השואה.

<אניה בוקשטיין: ברור שהיסטורית אנחנו לא מדברים על אותה נקודה.

<אניה בוקשטיין: יש פה חוסר בקיאות ברקע, בהיסטוריה, וזה אבסורד לעמוד מול איש כזה ושוב לספר לו את כל הסיפור הזה.

<אניה בוקשטיין: בסופו של דבר עברנו את המבחן.

<אניה בוקשטיין: נישאנו דרך ארגון צהר, עם רב של צהר, ואני שמחה שעשינו את זה כך, כי זה היה לנו חשוב, אבל בדיעבד אני יכולה להגיד שזו חוויה מתישה, טרחנית מאד, פוגענית מאד, ואני לא נגד כל עניין בירור היהדות, אני מבינה שזה חשוב.

<אניה בוקשטיין: אני מבינה שיש גם מקרים שיכול להיות שאנשים עושים שימוש לרעה בנושא הזה.

<אניה בוקשטיין: אבל יש דרך לעשות את זה יעיל יותר, מקצועי יותר, מהיר יותר, כי בעצם, כשהיתה לנו את התעודה ביד לא היה שום צורך להעביר אותנו את הפארסה הזו של בית המשפט.

<אניה בוקשטיין: באמת.

<אניה בוקשטיין: די, זה כבר היה ביד שלנו, אפשר היה לתת לנו אור ירוק להמשיך.

<אניה בוקשטיין: אני חושבת שדווקא הרבנות שהיא בסך הכל גוף שצריך לעשות קירוב לבבות הוא למעשה מייצר המון המון אנטגוניזם, והוא בריון, הוא מתנהג כבריון לכל דבר.

<אניה בוקשטיין: הוא מתנכל ומקשה והוא לא עוזר ולא מועיל, וחבל, כי יש עוד המון זוגות כמוני, שלא לוקח להם חודשים אלא לוקח להם חודשים ארוכים ודוחקים בהם בסופו של דבר להתחתן אחרת.

<אניה בוקשטיין: זה מעציב, ואני חושב שצריך לקחת על זה אחריות.

יואל רזבוזוב: הגדרת את זה כל כך נכון, ואני בטוח - - -

עליזה לביא: אני חייבת לרוץ לוועדה שלי.

עליזה לביא: אני שמחה לשמוע אותך, בואי לעזור, אנחנו צריכים עזרה.

עליזה לביא: אנחנו לבד לא יכולים.

אלעזר שטרן: עזרת.

אלעזר שטרן: עזרת הרבה.

יואל רזבוזוב: תודה לחברי הכנסת, הם פשוט רצו להצבעות.

יואל רזבוזוב: אני חושב שהגדרת נכון את הגוף הזה - גוף בריוני, והם מוכיחים את זה עוד פעם כי עכשיו הגיע אלי מידע, עדכון, שנציג הרבנות שהיה אמור להגיע לכאן, התקשר עכשיו ומסר שקיבל הנחיה מראש אגף הגיור ברבנות הראשית שהורה לו לא להגיע לישיבה, שהנושא לא קשור לרבנות.

יואל רזבוזוב: זו בריונות.

יואל רזבוזוב: זו חוצפה, זו בושה, זה ממסד שמתקיים על חשבון משלם המסים שצריך לבוא ולתת פה דין וחשבון בוועדה הזו עכשיו והוא מוצא לעצמו לנכון לא להגיע לכאן ואומר שזה לא קשור אליו?

יואל רזבוזוב: אז למה הוא מקבל את הכסף?

יואל רזבוזוב: אני רוצה להבין היום למה הממסד הזה מקבל כסף אם הנושא הזה לא קשור אליו.

יואל רזבוזוב: אני רוצה עכשיו שחברי כנסת בוועדת הכספים יעבירו כסף לאותו ממסד שאומר שהוא לא קשור לגיור ולנושא הנישואין.

יואל רזבוזוב: פשוט לא להעביר כספים.

יואל רזבוזוב: אם זו ההודעה שלהם, שהם לא קשורים – שיהיה בפרוטוקול: לא להעביר כספים.

יואל רזבוזוב: למה הם מקבלים כספים?

יואל רזבוזוב: ממה הם חיים, מחשבונות של משלם המסים, והם לא מגיעים לכאן, דווקא לנושא הזה?

יואל רזבוזוב: לבוא ולהגיד – נתאמץ, נשתדל, נעזור, נהיה יותר יעילים.

יואל רזבוזוב: זה בדיוק כמו שהגדרת את, זו בריונות.

יואל רזבוזוב: אני מקווה מאד שעד סוף הדיון בוועדה מישהו יצליח להשפיע ולשנות, אחרת אנחנו , באמת – זה הזמן.

יואל רזבוזוב: אני חושב שהגענו פה לקצה.

יואל רזבוזוב: אין לי אפילו הסבר, שהגוף שאחראי, שאמור לבוא לפה ולתת דין וחשבון, בא ומתנער מאחריות.

יואל רזבוזוב: אז אני רוצה לראות בפעם הבאה כשהם יצטרכו לקבל כספים – מה הם אומרים בנושא.

<קריאה: הם יקבלו.

<קריאה: הם יקבלו.

יואל רזבוזוב: אז אנחנו נילחם.

יואל רזבוזוב: אנחנו נילחם כי היום, אני אומר, זו פתיחת מלחמה, מבחינתי, כי זה כמו שאמרתי – הגוף הראשון שהיה צריך להתייצב פה, לתת הסברים, ולהגיד – אנחנו במדינה מתוקנת, מדינה דמוקרטית ויהודית, להגיד: חברים, אנחנו מבינים את הסוגיה, יש לנו כשלים, אנחנו נשתפר, נתייעל, ננהג יותר בכבוד, ננסה לשתף פעולה עם ארגונים שמנסים לעזור.

יואל רזבוזוב: במקום זה הם אומרים שהם לא קשורים לנושא.

יואל רזבוזוב: אז יהיו לזה השלכות.

יואל רזבוזוב: היתה לנו פה עובדת של הכנסת, סדרנית, שביקשה לדבר.

<נטלי אלקסלסי: באמת, מה שאניה אמרה עכשיו זה בדיוק עלי.

<נטלי אלקסלסי: עם "שורשים", עם שעות שישבנו שם.

<נטלי אלקסלסי: בנוסף להכל באתי לרבנות עם הכתובה של אמא שלי.

<נטלי אלקסלסי: לפי מה שאני חושבת, זה מסמך הכי חתום שיכול להיות.

<נטלי אלקסלסי: התקשרו לסבתא שלי במוסקבה, שהיתה בת 81 וניסו לדבר אתה ביידיש.

<נטלי אלקסלסי: רק בגלל שהיא דיברה ביידיש, אחרי כל הדיון, בדיוק כמו שאת מספרת, שישבו ועשו, הזמינו עדים ונכנסו למשפחה שלי במוסקבה, ואיך דיברו, ואיזה חגים – זה ממש משפיל אותנו.

<נטלי אלקסלסי: אבל רק בגלל שהתחתנתי עם גבר מזרחי וההורים שלו התעקשו וכן הלאה, עברתי, ובדיוק כמו שאניה סיפרה, ישבתי ושמעתי סיכום על עצמי.

<נטלי אלקסלסי: הנה, עוד דוגמה אחת.

יואל רזבוזוב: יש עוד דוגמה.

יואל רזבוזוב: אני מאמין שכל עולה שני מברית המועצות עבר את החוויה המשפילה הזאת, כמו שאמרתי - אנשים שעלו לכאן, אנשים יהודים עם זיקה לישראל, משרתים, משלמים מסים, עובדים ומתייחסים אליהם כאל אזרחים סוג ב', גם בעניין של החתונה וגם בעניין הקבורה, שאני מוביל את החוק בעניין הזה.

יואל רזבוזוב: יש לנו באמת לא מעט בעיות, וככל שנפתח את התיבה הזו יהיו לנו יותר ויותר סיפורים על הרבה אנשים.

יואל רזבוזוב: אנחנו לא מדברים על כמות קטנה.

יואל רזבוזוב: והאנשים הם אזרחים איכותיים, כמו שחבר הכנסת שטרן אמר, שבאמת נתנו למדינה הזאת תמריץ גדול, והם אלה שסובלים.

יואל רזבוזוב: אנחנו שומעים פה פעם שניה שלישית על "שורשים", שקשורים לרבנות צהר.

יואל רזבוזוב: אז באמת הם עושים עבודה מדהימה.

יואל רזבוזוב: יהיו לנו עוד שבועיים או עוד שבוע דיון בנושא.

יואל רזבוזוב: גם שם יהיה לנו הרבה מה להגיד.

יואל רזבוזוב: אז אתם מוזמנים לדיון הזה.

יואל רזבוזוב: עכשיו הייתי רוצה לשמוע עוד מקרה.

<קרן מישל ברונווסר: אני עולה ותיקה מארצות הברית.

<קרן מישל ברונווסר: עוד הייתי תינוקת אמא שלי ואני התגיירנו גיור אורתודוקסי, בארצות הברית, יחד עם אבא שלי שהוא יהודי מלידה, מבית מסורתי, בית של ניצולי שואה.

<קרן מישל ברונווסר: גידלו אותנו בתוך חיים יהודים מאד עשירים – שבת, כשרות, חגים, ציונות, קהילה.

<קרן מישל ברונווסר: אמנם כרוב יהודי ארצות הברית לא היינו אורתודוקסים, אבל היינו מאד יהודים.

<קרן מישל ברונווסר: היינו מאד מחוברים לישראל.

<קרן מישל ברונווסר: בגיל 16 הגעתי לכאן לבר מצווה של אחי.

<קרן מישל ברונווסר: התאהבתי במקום עמוקות, במיוחד בירושלים, ומאותו רגע הקדשתי את כל חיי למקום הזה.

<קרן מישל ברונווסר: למדתי על המקום, למדתי עברית, למדתי באוניברסיטה העברית, עבדתי בכל מיני ארגונים ציוניים כל הקריירה שלי – ב ,בני ברית", ב "באייפאק", ועוד ועוד.

<קרן מישל ברונווסר: לפני 9 שנים עליתי ארצה.

<קרן מישל ברונווסר: נחתתי עם "נפש בנפש" בטיסה הראשונה של הקיץ לתוך חגיגה אמיתית.

<קרן מישל ברונווסר: אריק שרון היה שם, אהוד אולמרט.

<קרן מישל ברונווסר: יש כאן אפילו תמונה שלי עם יו"ר הסוכנות באותה תקופה, זאב בילסקי, וזאת תמונה שהופיע בכל מיני פרסומים של "נפש בנפש".

<קרן מישל ברונווסר: נהייתי סוג של poster child של "נפש בנפש", כי ידעתי עברית, ייצגתי את הארגון מול התקשורת הישראלית, פעם אחר פעם, והעליה שלי היתה מאד מוצלחת.

<קרן מישל ברונווסר: המשכתי לעבוד בארגונים ציוניים פה, בארץ, ומרוב התשוקה שלי לישראל נהייתי נציגה שוב ושוב מול תורמים שהארגונים האלה רצו לגייס מהם כסף, לטובת מטרות ציוניות.

<קרן מישל ברונווסר: באמת, נהייתי דוברת.

<קרן מישל ברונווסר: זה מדהים כי מ poster child הגעתי לרבנות הראשית לפני קצת פחות משנה, כשהחלטתי שאני רוצה להתחתן ולהקים בית בישראל וקיבלתי תשובה שהגיור האורתודוקסי שלי לא מוכר.

<קרן מישל ברונווסר: מיד פניתי לכל מיני ארגונים שעוסקים בדבר, נעזרתי באנשים מאד טובים בהם.

<קרן מישל ברונווסר: הוספתי כל מיני מכתבים - מהרב של המקווה, שהוא רב אורתודוקסי, ללא ספק, הרבנים שגיירו אותי כבר לא בחיים, אבל מצאתי רבנים אחרים אורתודוקסיים שהיו יכולים להעיד עליהם, כולל רב של יישוב מאד גדול בישראל.

<קרן מישל ברונווסר: זה לא שינה דבר.

<קרן מישל ברונווסר: זו היתה תקופה, כמו שכאן סופר, מאד מאד קשה, מלחיצה, משפילה, מכאיבה, שדרשה הרבה זמן והרבה יציאות מהעבודה, ובסופו של דבר הציעו לי לעשות גיור לחומרה, דבר שמן הסתם לא הסכמתי לעשות, כי אני יהודיה, ואני לא הולכת להתגייר לדת של עצמי.

<קרן מישל ברונווסר: למזלנו, לי ולבעלי, שהוא ישראלי ירושלמי דור חמישי, יש קשרים מאד מאד טובים בכל מיני מקומות, בזכות העבודה שלנו, ואנחנו הצלחנו להפעיל קשרים מאחורי הקלעים.

<קרן מישל ברונווסר: אפילו זה לא עבד.

<קרן מישל ברונווסר: הגעתי שלושה ימים לפני החתונה לבי הדין, זה היה סוף אוגוסט, והדיין התורן אמר שהוא לא יכול לקבל החלטה על המצב שלי כי זה מורכב מדי.

<קרן מישל ברונווסר: הוא אילתר איזה בית דין ממי שהיה בבניין, כי רוב הדיינים היו בחופשה.

<קרן מישל ברונווסר: גם הם לא הסכימו לקבל החלטה כי ה היה מורכב מדי, והם דחו את זה לשבוע שאחרי.

<קרן מישל ברונווסר: אבל החתונה היתה בעוד שלושה ימים.

<קרן מישל ברונווסר: אמרתי להם – יש לי 500 איש שמגיעים לחתונה בערב, אני לא יכולה לחכות עד יום ראשון.

<קרן מישל ברונווסר: זה לא שינה דבר.

<קרן מישל ברונווסר: הקשרים הטובים שלנו הפעילו לחץ מאד מאד חזק ובבוקר שלפני החתונה קיבלנו אישור להתחתן.

<קרן מישל ברונווסר: בבוקר שלפני החתונה.

<קרן מישל ברונווסר: ברגעים האלה לפני האישור הזה חשבתי – איך זה יכול להיות שהמדינה הזו, שאני אוהבת כל כך, שאני ייצגתי פעם אחר פעם, איך היא לא מאפשרת לי להתחתן פה?

<קרן מישל ברונווסר: זו זכות אזרחית בסיסית.

<קרן מישל ברונווסר: לו לא היה לי גיור אורתודוקסי, אם זה היה רפורמי או קונסרבטיבי, או בכלל הייתי אדם שהיהדות שלו היא בספק בעיני הרבנות – איך זה יכול להיות שאני, בתור אזרחית שהמדינה הזו תמכה בה, רצתה שהיא תעלה, חגגה אותה – עכשיו לא מאפשרת לה להתחתן?

<קרן מישל ברונווסר: זה אי צדק, זה לא יכול להיות.

<משה בארי: שלום.

<משה בארי: קודם כל אני אפתח ואומר ש "שורשים" שהוזכרה כאן כמה פעמים זו מחלקה של ארגון צהר, שהקמנו ב-2006 כדי להתמודד עם הצורך הזה.

<משה בארי: יש פעמים שכל מילה מיותרת.

<משה בארי: התחושה שלי היא שאחרי המילים של אניה ואחרי כל הדברים שנאמרו כאן, כל מילה שתדבר על הקושי הנפשי והרגשי – מיותרת.

<משה בארי: הדברים הוצגו.

<משה בארי: כעובדה, יש פה קונפליקט בין הצרכים של הרבנות, הצרכים הפורמליסטים, ובין הקושי הנפשי של העולה, וזו עובדה.

<משה בארי: המתסכל הוא שבניגוד לפעמים אחרות שיש ניגודי אינטרסים בין הממסד ובין האזרח, שבהם הממסד רוצה משהו אחד והאזרח רוצה משהו אחר, כאן לכאורה, יש זהות אינטרסים.

<משה בארי: הרי גם בתי הדין הרבניים היו שמחים אם הכל היה מסודר, אם היה בא אדם עם כל המסמכים, יושב באווירה נינוחה, היה בא עם כל המסמכים מוכנים, יושבים יחד ומקבלים את האישור של היהדות במקום, בלי שום בעיה.

<משה בארי: הרי זה כל כך מתבקש, כל כך נכון וכל כך הגיוני.

<משה בארי: וזו בעצם בחינת המצב הנפשי – הן של בתי הדיןו הן של האנשים, לכאורה זה אותו המצב.

<משה בארי: לכן, כיוון שזה המצב, גם לא צריכים למצוא פתרונות מתחת לאדמה.

<משה בארי: זה לא דורש לא אומץ הלכתי ולא שינוי מהותי, זה לא דורש שום דבר.

<משה בארי: הדבר היחיד שנדרש זה לשנות את הגישה ואת התפיסה – של מי הצורך הזה להוכיח את יהדותו.

<משה בארי: במילים אחרות, במקום התפיסה שיש היום, שבה בא עולה למדינה והוא עכשיו הנזקק והמדינה תובעת ממנו – בוא ותוכיח את יהדותך, והם מתעמתים אחד עם השני, הדבר הנכון היה שהצורך הזה יהיה מורגש ומוכח שהוא צורך של מדינת ישראל.

<משה בארי: שמדינת ישראל תרים את הדגל, תבוא לכל העולים החדשים ותגיד להם: לנו יש בעיה משותפת.

<משה בארי: לא "בעיה" – אתגר משותף, וביחד נעבור אותו.

<משה בארי: ביחד, עלינו למצוא את אותו מסמך מ-1901.

<משה בארי: זו לא משימה שלך, זו משימה שלנו כמדינת ישראל.

<משה בארי: לצערי הרב זה לא מה שקורה.

<משה בארי: לכן רבני צהר, בשנת 2006 הקים את מחלקת "שורשים".

<משה בארי: אם שמתם לב, בשני המקרים כאן בחדר, שני המקרים היחידים של יוצאי חבר העמים זה "שורשים", אז אתם מבינים לבד שהמספרים שמגיעים אלינו הם אדירים.

<משה בארי: ארגון צהר, מתוך גישה אומר לעולים כזה דבר: אתם האינטרס שלנו.

<משה בארי: אנחנו אתכם ביחד.

<משה בארי: אנחנו לא מבקשים כסף.

<משה בארי: את כל הכסף אנחנו מגייסים מתרומות והמדינה משתתפת אתנו בסכומים, משרד הדתות תומך בנו באופן חלקי, קטן, ואת שאר הכסף אנחנו משיגים.

<משה בארי: אנחנו אומרים – "אנחנו", לנו זה חשוב שאתם תבררו את יהדותכם.

<משה בארי: יש לנו נציגים – במוסקבה, בקייב, בצפון הארץ ובדרום הארץ.

<משה בארי: אנחנו טורחים ועוברים ממקום למקום כדי שכך העולה ירגיש, שאנחנו מבקשים את זה.

<משה בארי: לכן אני חושב שגם בבתי הדין כמו שאתה אמרת, מין הראוי יהיה שכמו שאתה אמרת, שלא זו תהיה צורת הישיבה.

<משה בארי: זה לא דיון.

<משה בארי: אין פה נאשם ואין פה מאשים.

<משה בארי: צורת הדיון צריכה להיות שוויונית.

יואל רזבוזוב: הגדרת בדיוק.

יואל רזבוזוב: אתה מרגיש כמו נאשם.

יואל רזבוזוב: שופטים אותך.

<משה בארי: אין שום הצדקה.

<משה בארי: אתה גם לא אמור לשבת באותו חדר עם אותן צעקות של המקרים הקשים שיש, בסך הכל מדובר בזוג שבא להתחתן ולא, חלילה, לפרק את החבילה.

<משה בארי: לכן אני חושב שבלי הרבה יצירתיות – לא נדרש שום דבר, לבד משינוי הגישה.

<משה בארי: זו הדרך וזה האתגר של מדינת ישראל.

<חזקיהו סמין: קודם כל רציתי להדגיש שמה שאנחנו שומעים כאן זה בעיות שנמצאות בתוך בתי הדין ולא במועצות הדתיות.

<חזקיהו סמין: אנחנו, במשרד הפנים, רגולטורים על המועצות הדתיות.

<חזקיהו סמין: זאת אומרת, יש בני זוג שמגיעים למועצה הדתית, ללשכת הנישואין, והוא עולה חדש – אז הוא נשלח לבית הדין לבירור יהדות, זו הדגשה אחת.

<חזקיהו סמין: הדגשה שניה – כל אדם שבא להירשם לנישואין, גם אם הוא יהודי ונולד פה – כל אדם נדרש לברר את יהדותו.

<חזקיהו סמין: אדם רגיל מביא את תעודת הנישואין של ההורים שלו ובזה נגמר העניין.

<חזקיהו סמין: עולה חדש שאין לו את זה – נשלח לבתי הדין.

<חזקיהו סמין: כך הוא הנוהל.

<חזקיהו סמין: דבר שני, לגבי המקרים שאנחנו שומעים פה, התחושה הלא נעימה, חוסר היעילות, כמו שהגב' אניה בוקשטיין תיארה בדבריה.

<חזקיהו סמין: את היית אצלי במשרד היום?

<אניה בוקשטיין: יכול להיות.

<חזקיהו סמין: אז כמו ששאלו אותה – אם זה קבר אחים, זה משהו הזוי לחלוטין.

<חזקיהו סמין: היתה לי איזושהי הצעה, וזה מתקשר למה ששמענו היום ממנכ"ל צהר, להוציא את כל הנושא של בירור יהדות מבתי הדין הרבניים הרגילים.

<חזקיהו סמין: שיקומו בתי דין מיוחדים לבירור יהדות, ששם ישבו דיינים צעירים שיתמקצעו בעניין.

<חזקיהו סמין: לא יהיה את המושג הזה שהם יושבים למעלה, שזה יהיה פתוח בשעות אחר הצהריים, באווירה יותר נעימה.

<חזקיהו סמין: לא ייתכן שאדם שבא לברר את יהדותו לפני החתונה שומע צעקות של אנשים שמתגרשים שם.

<חזקיהו סמין: זה לא הגיוני, הדבר הזה.

<חזקיהו סמין: אני הצעתי כמה פעמים – ברור ופשוט שכל אדם שלא יכול להוכיח את יהדותו זו בעיה, והוא ייתקל בקשיים.

<חזקיהו סמין: השאלה – באיזו צורה ובאיזו תחושה.

<חזקיהו סמין: זו הצעתי.

<חזקיהו סמין: תודה.

יואל רזבוזוב: תודה רבה, אנחנו מקבלים את הצעתך, אנחנו נדון ונחשוב איך אנחנו באמת פועלים בעניין ואיך אנחנו מתייעלים ועושים התהליך הזה הרבה יותר נעים ונחמד.

<שאול פרבר: אני מנכ"ל מכון "עתים".

<שאול פרבר: צהריים טובים.

<שאול פרבר: לצערי אנחנו משתתפים בדיונים שונים באותו נושא, שומעים סיפורים שהם סיוט אחרי סיוט.

<שאול פרבר: לצערי הרב הדברים לא מתקדמים.

<שאול פרבר: אנחנו יכולים לשבת פה ולשמוע לפני שנתיים ושלוש את אותם סיפורים.

<שאול פרבר: אני חושב שיש כאן איזשהו חוסר רצון להתמודד עם הבעיה האמיתית.

<שאול פרבר: אתה דיברת על הקמת בתי דין מיוחדים לבירור יהדות.

<שאול פרבר: יש לנו רק דוגמה אחת לעניין הזה וזה בתי דין מיוחדים לענייני גיור.

<שאול פרבר: לא הייתי אומר שזו הצלחה מסחררת.

<קריאה: יותר טוב ממה שהיה קודם.

<שאול פרבר: אולי יותר טוב ממה שהיה קודם, אבל אנחנו לא צריכים לשאוף מהמקום הזה ליותר טוב.

<שאול פרבר: צריך להגיד אחת ולתמיד שצריך לפתור את הבעיה הזו.

<שאול פרבר: נישואין אזרחיים זה רק פתרון חלקי, כי ציבור ענק במדינת ישראל רוצים להתחתן בצורה יהודית, דרך הרבנות.

יואל רזבוזוב: אבל זו זכות, זכות דמוקרטית בסיסית ביותר.

יואל רזבוזוב: זה רק יגביר את הנישואין ברבנות.

<שאול פרבר: מה ששמענו כאן מאניה ומקרן – דובר כאן על אי שוויון.

<שאול פרבר: אני רוצה להציע לוועדה שלוש הצעות קונקרטיות: אחת, מישהו צריך מפות את הבעיה הזו עד תום.

<שאול פרבר: יש לכם כלים, ברשותכם, כולל כל מיני גופים מחקריים בבניין הזה שיכולים למפות מה קיים בשטח.

<שאול פרבר: הייתי מציע ליושב ראש הוועדה להשתמש בכלים האלה.

<שאול פרבר: דבר שני – הרבה מהבעיות, לא רק בבית הדין, גם ברבנויות, אני יכול להגיד, אני חושב שהרב סמין יודע את זה, למרות שאנחנו עובדים יחד הרבה זמן, - חלק מהבעיות נובעות מההתייחסות לנושא הזה במועצות הדתיות.

<שאול פרבר: אני חושב שצריך לקום אולי מהבית הזה גוף מבקר שרואה ובודק כל פרק זמן – ואני חושב דווקא מהוועדה הזו, ושלישית, אולי הכי בסיסית – אני חולק על הקולגות שלי בארגון צהר, שמדובר רק בשינוי גישה, שאם אנחנו יותר נחמדים אז זה יפתור את הבעיה.

<שאול פרבר: לפי ההלכה הפשוטה, כל מי שמגיע לכאן ואומר – אני יהודי, צריכים להאמין לו.

<שאול פרבר: לא צריך להראות לא מסמך של אמא ולא כתובה, לא סבתא רבא ולא יידיש.

<שאול פרבר: כל מה שצריך להגיד זה – אני יהודי.

יואל רזבוזוב: לא ניכנס לדיון הזה.

יואל רזבוזוב: זה דיון עמוק ומעמיק.

<שאול פרבר: אני אומר – כאן אנחנו צריכים להיכנס לדיון מול המערכת של הרבנות ולשאול אותם למה אנחנו דווקא מאמצים את הגישה המחמירה, המאד מחמירה, שבעצם מקלה, מקלה בכבוד הבריות.

<שאול פרבר: אז אני חוזר על שלושת ההצעות הקונקרטיותף 1.

<שאול פרבר: מישהו צריך למפות את הבעיה, עד תום 2.

<שאול פרבר: אנחנו צריכים להקים מכאן, לא מתוך משרד הדתות – גוף שמבקר את הגוף הזה ובודק אותו.

<שאול פרבר: אם אנחנו רוצים לעשות שינוי רציני, אז בואו נעשה את זה.

יואל רזבוזוב: כיום לא קיים גוף שבודק את הרבנות?

<שאול פרבר: לא.

<שאול פרבר: בכלל לא.

<שאול פרבר: שלישית – אני חושב שהציבור הישראלי, לא הרבנים, הציבור הישראלי, ותיקים ועולים יחד, צריכים להיכנס לוויכוח ואולי לעימות עם הרבנות, בצורה פרונטלית, ולהגיד – מספיק עם הגישה המחמירה.

<שאול פרבר: זה לא רק להוריד את הכיסאות מלמעלה למטה.

<שאול פרבר: זה גם לשנות את מה שקורה בתוך הכתיבה ההלכתית ובתוך הראש של הדיינים.

יואל רזבוזוב: תודה, נרשם.

יואל רזבוזוב: נדון בהמשך.

<אריאל אזלה: שלום לכולם.

<אריאל אזלה: אני מודה ליושב ראש הוועדה.

<אריאל אזלה: אני קודם ביקשתי זכות ביקור כי רציתי להוסיף צבע.

<אריאל אזלה: קודם כל, עצוב לי.

<אריאל אזלה: עצוב כאזרח, במדינה הזו, לשמוע את הסיפורים האלה.

<אריאל אזלה: אני חייב לומר שגם סיפורה של קהילת יהודי אתיופיה לא רחוק מאותה מציאות שתוארה פה על ידי חברי.

<אריאל אזלה: ב-84 דרך סודאן.

<אריאל אזלה: שכלתי את אימי, ז"ל.

<אריאל אזלה: אבי נפטר שנה וחצי לאחר מכן.

<אריאל אזלה: אני חייב לומר שהשתלבתי פה טוב.

<אריאל אזלה: אני רב סרן במילואים בצה"ל, הייתי מ"פ, ואף אחד פה לא ילמד אותי מה זו ציונות ומה זו עשיה למען מדינת ישראל.

<אריאל אזלה: לצערי הרב, אני מגיע לפה ועובר את אותה מסכת, כמו שאנה ואחרים עברו.

<אריאל אזלה: אותה מסכת של השפלות שבאה ואומרת – אתה לא יהודי.

<אריאל אזלה: אתה צריך לעבור עכשיו תהליך משפיל, מבזה, ובסופו של דבר אותו פקיד יחליט אם אתה יהודי או לא.

<אריאל אזלה: קהילת יוצאי אתיופיה מתמודדת עם שני דברים קריטיים.

<אריאל אזלה: קודם כל אני רוצה להגיד כאן בוועדה שיש 30 זוגות נכון לעכשיו שרוצים להתחתן.

<אריאל אזלה: יש להם מועד קבוע לחתונה, נשלחו ההזמנות, ביצעו את כל ההכנסות הדרושות, אבל המועצה הדתית בפתח תקווה ובראש העין מסרבת לפתוח להם תיק לרישום נישואין.

<אריאל אזלה: אלה אותם יהודים שהוטל ספק ביהדותם והם עברו הליך גיור לחומרה.

<אריאל אזלה: כלומר, יש להם אישור שהם עברו הליך גיור והמרת דת, אבל אף אחד לא נותן להם שום פתרון.

<אריאל אזלה: אני יכול להציג לאדוני מקרים קונקרטיים.

<אריאל אזלה: יש בחור ובחורה שאמורים להינשא ב-22 למאי.

<אריאל אזלה: יש עוד זוג שאמור להתחתן ביולי, אבל אין להם פתרונות.

יואל רזבוזוב: יש פה נציג של משרד הדתות ואני מאמין - - -

<שאול פרבר: יש פתרון משפטי.

<שאול פרבר: הם עברו גיור ויש להם תעודת המרה?

<שאול פרבר: אז הם יכולים להתחתן בראש העין או בפתח תקווה.

<שאול פרבר: הלכנו לבג"ץ על זה.

<שאול פרבר: נשמח לטפל בזה.

יואל רזבוזוב: מקרים נקודתיים אנחנו נעביר, יש לנו פה גופים שממונים - - -

<אריאל אזלה: אני לא רוצה להגיע למצב שאנחנו נותנים פתרונות של אקמול.

<אריאל אזלה: צאו מתוך נקודת הנחה שקהילת יוצאי אתיופיה לא ענפה ברשת קשרים.

<אריאל אזלה: אין לה מקורות להסתייע בהם.

<אריאל אזלה: חלקם עולים חדשים, חלקם חסרי אמצעים, עכשיו, ולא יכולים לפנות להליכים משפטיים כאלה ואחרים.

<אריאל אזלה: מדוע הנושא הזה לא מוסדר אחת ולתמיד?

<אריאל אזלה: אני, בנושא הזה מתחבר למה שאמרת.

<אריאל אזלה: אדם שרוצה לבוא בקהל ישראל, אומר "רוצה אני", והוא נכנס לקהל ישראל.

<אריאל אזלה: אני לא זוכר בתנ"ך שרות המואביה עברה מסכת התעללויות כדי שהיא תיקרא יהודיה, קל וחומר כשיש פה אנשים שחירפו נפשם ושמרו על יהדותם לאורך השנים האלה.

<אריאל אזלה: אנחנו באנו לקבל ישועה מכנסת ישראל, וכאילו לכאורה, הגוף הביריוני הזה ממשיך להתנהל וחלק מחברי כאן פסיביים.

<אריאל אזלה: כנסת ישראל צריכה למצוא מנגנונים, פתרונות, על מנת לעשות סדר בדבר הזה.

יואל רזבוזוב: תודה מסכים אתך שישנה בעיה, בגלל זה אנחנו מקיימים את הדיון.

יואל רזבוזוב: איך פותרים את הבעיה הזו?

יואל רזבוזוב: היום, כמו שאמרתי, יש כאן התנהגות בריונית, ואנחנו ניכנס כאן לעומק.

יואל רזבוזוב: שני חברי הכנסת שהיו כאן – לביא ושטרן, מובילים כמה חוקים בנושא.

יואל רזבוזוב: מה שכן, ממה ששמעתי היום, אנחנו צריכים להיכנס עם זה יותר לעומק.

יואל רזבוזוב: יש עוד כמה דברים שכנראה לא מוסדרים.

יואל רזבוזוב: אנחנו מבינים שגם בכנסת הזו ישנם פה כוחות פוליטיים שנצטרך להתמודד אתם.

יואל רזבוזוב: כמו שאמרתי בדיון הראשון שלי בוועדה כיושב ראש, אני לא פוחד משום דבר.

יואל רזבוזוב: מהרקע שלי בספורט, אם אני לוקח משהו, זה שאני הולך איתו עד הסוף.

יואל רזבוזוב: אז גם בנושא הזה, נלך עד הסוף, עד שנפתור את העניין הזה אחת ולתמיד.

יואל רזבוזוב: אם לא אנחנו נעשה את זה, אני לא יודע מי יוכל לעשות.

<ריקי שפירא: אני מהמרכז הרפורמי לדת ומדינה.

<ריקי שפירא: אני יושבת כאן כאישה אורתודוקסית ואני חייבת לומר שקשה לי הבחירה לשמוע דווקא את הסיפורים של אנשים שהם אורתודוקסים והבעיה שלהם היא כזו.

<ריקי שפירא: אם אנחנו מדברים פה על אפליית עולים אנחנו לא יכולים להתעלם מהעובדה שיש פה עולים רבים שנמנים על זרמים אחרים והם גם רואים עצמם כיהודים, והם חלק מהתפוצה הגדולה.

<ריקי שפירא: העובדה היא שהאנשים האלה, אפילו לא שומעים את הסיפור שלהם בתוך ישיבה כזו – זו עובדה קשה.

<ריקי שפירא: אני מאד מעריכה את הישיבה הזו, אבל אם אנחנו באמת רוצים לומר שכולנו אחים ואחיות לעם אחד, אז אנחנו לפחות צריכים להיות מסוגלים ומסוגלות לשמוע את הבעיות של כולם.

<ריקי שפירא: אז דבר ראשון הייתי רוצה לשים את זה על השולחן, ואני חושבת שהוועדה הזו צריכה לשמוע את הסיפורים של כל העולים והעולות שנמנים על הזרמים של התנועה הקונסרבטיבית והרפורמית ולחשוב איך היא פותרת גם את הבעיות שלהם.

<ריקי שפירא: נקודה שניה, שקשורה לעניין הזה וקשורה למה שהציג כאן שאול פרבר היא העובדה שלרבנות הראשית בישראל יש מונופול על כל הסיפור הזה, היא זו שמאפשרת לה לנקוט את העמדה המחמירה ביותר, להתעלל באנשים ולטרטר אותם, כמו הסיפורים ששמענו כרגע, כי היא יודעת שלאנשים האלה אין שום פתרון אחר.

<ריקי שפירא: מדינת ישראל לא תכיר בשום אופציה יהודית אחרת לאנשים האלה להירשם ולהתחתן.

<ריקי שפירא: אם היא היתה יודעת שמדינת ישראל מאפשרת גם אופציה אחרת, מתחרה, אז יכול להיות שכל ההתנהגות הזו היתה אחרת ולא היינו צריכים להתאמץ כל כך במציאת פתרונות כל כך יצירתיים איך לגרום לרבנות הראשית לא להתנהג כמו בריון ולא להתייחס אלינו בצורה הגונה.

<ריקי שפירא: לכן אני חושבת שכל הסיפורים הקשים ששמענו בישיבה צריכים להוביל למסקנה אחת שאומרת - המונופול של הרבנות הראשית הוא דבר שצריך להתבטל.

<ריקי שפירא: זה גורם להרבה עוול ולחילול השם במדינת ישראל.

<ריקי שפירא: נקודה שניה – העובדה שנישואין בישראל יכולים לעבור רק דרך אותו מונופול שוב מאפשרת לאותו בריון, בדיוק ברגע הרגיש ביותר של אדם שבו הוא עומד להקים בית בישראל, בית נאמן בישראל, אז הוא יכול לחולל את כל ההתעללויות שלו.

<ריקי שפירא: אני חושבת שהמסקנות המתבקשות, והן לא יצירתיות, הן לא פשוטות: הן ביטול המונופול וקביעה שיש דרכים אחרות להינשא במדינת ישראל, גם דרך גופים אחרים.

<ריקי שפירא: לכן, אם הרבנות הראשית לא תמצא לנכון לעשות את זה בדרך ראויה, הלכתית ומאירת פנים, היא פשוט תמצא את עצמה בלי אנשים שרוצים להתחתן דרכה.

יואל רזבוזוב: כמו שנאמר כאן, קודם כל - את דעתי האישית אשמור לעצמי.

יואל רזבוזוב: בנושא של החוק של ברית הזוגיות, שאמור בסופו של דבר לפתור את עניין הזכות הבסיסית הדמוקרטית ובהמשך אנשים יחליטו איך הם רוצים להתחתן.

יואל רזבוזוב: אני חושב שזה יוריד קצת מהמונופול.

יואל רזבוזוב: אנחנו כולנו יודעים שישנו כאן מונופול.

יואל רזבוזוב: היו לי לא מעט ויכוחים בנושא.

יואל רזבוזוב: מכאן זה צריך לבוא.

יואל רזבוזוב: יש כאן כוחות פוליטיים שאנחנו צריכים להתמודד אתם, אבל אנחנו מאמינים, והיום אנחנו יודעים יותר ויותר שיש בעיה, צריך לפתור אותה ובשביל זה אנחנו כאן.

יואל רזבוזוב: נעשה הכל כדי לפתור.

<אשר רוכברגר: אני רוצה להתייחס לנושא מזווית שלצערי לא מרבים לדבר על זה.

<אשר רוכברגר: כל הזמן מנסים להציג את הבעיה כבעיה של עולים, בין אם זה עולים מחבר המדינות, מארצות הברית או אתיופיה, ואני רוצה לטעון שהבעיה היא הרבה יותר רחבה, ולמעשה קשורה להרבה אנשים שהם כבר דור שני ושלישי בארץ, כי הרי אני בטוח שהיו הרבה מאד מקרים.

<אשר רוכברגר: אנחנו עכשיו, לא מזמן, ציינו את יום השואה והגבורה.

<אשר רוכברגר: פליטי השואה שהגיעו לארץ בסוף שנות ה-40, תחילת שנות ה-50, אחרי שהם איבדו את כל המסמכים בגיטאות, במחנות, בדרך – לא היתה להם אפשרות להוכיח את יהדותם.

<אשר רוכברגר: אז למעשה אני לא יודע איך פעלה הרבנות דאז, אבל אם להתחיל לחקור נכדים או כבר נינים שלהם, גם להם עלולה לצוץ בעיה, כי זה כבר מעבר לבעיה שקשורה רק לאנשים שעלו לארץ ב-25 השנים האחרונות.

<אשר רוכברגר: אז הבעיה הרבה יותר רחבה.

<אשר רוכברגר: ברגע שתהיה מודעות ציבורית שזה קשור לא רק לעולים גם יכול להיות שהפתרון יהיה הרבה יותר מהיר ויצירתי.

<אנדרו סאקס: אני מהתנועה המסורתית.

<אנדרו סאקס: אני רוצה להגיד שאנשים שחייבים להוכיח את יהדותם לפעמים צריכים לעשות את זה פעמיים.

<אנדרו סאקס: אני שמח שיש לנו את הסוכנות שבהרבה פעמים בודקת את הדבר הזה, מאשרת, ומעבירים את זה הלאה למשרד הפנים שמאשרים ורושמים את האדם כיהודי.

<אנדרו סאקס: אני לא אומר שאין טעויות.

<אנדרו סאקס: אני לא אומר שאין אנשים שרשומים כיהודים שהם אינם יהודים על פי ההלכה, ולהפך.

<אנדרו סאקס: אבל אותם אנשים שכבר הוכיחו את יהדותם לצרכים של הסוכנות, לצרכים של משרד הפנים, באים לגוף אחר, הרבנות, שמקבלת את המימון מהמדינה אבל לא מקבלת את הקריטריונים של אותה מדינה.

<אנדרו סאקס: הבן אדם מוכר על ידי המדינה היהודית כיהודי במדינה שלנו, אבל לא על ידי עובדי המדינה, שזו בעיה אחת.

<אנדרו סאקס: דבר שני, אני רוצה להצטרף למה שאמר הרב פרבר.

<אנדרו סאקס: ההלכה, בעצם, אומרת שאדם שטוען שהוא יהודי, ואין סיבה טובה מאד לפקפק בכך, נחשב יהודי.

<אנדרו סאקס: לא צריכים לעשות חקירה עמוקה, אבל יש גם בתוך הרבנות לא מעט מצבים שהם מחמירים ביותר עם אנשים והם מאתרים קשיים ומכשולים המונעים מהם להתחתן.

<אנדרו סאקס: למשל, לא ידעתי, עד שהגעתי ארצה, שיש איסור לכהן להתחתן עם אישה שהיא יהודיה במאה אחוז, אבל אביה לא יהודי.

<אנדרו סאקס: ברוב העולם האורתודוקסי האנשים האלה יכולים להתחתן.

<אנדרו סאקס: פה בארץ – לא.

<אנדרו סאקס: וגם, בואו לא נשכח שיש לא מעט אנשים שאולי כן יכולים להתחתן דרך הרבנות אבל הם רוצים טקס שוויוני, רוצים טקס אחר.

<אשר בן שלמה: אני יושב ראש ההסתדרות הישראלית לקהילות האנוסים.

<אשר בן שלמה: כידוע, האנוסים הם צאצאים של יהודים שנרדפו על ידי האינקוויזיציה בספרד, פורטוגל וארצות אמריקה הלטינית.

<אשר בן שלמה: יש היום מסמך רבנים אורתודוקסים שעושים מה שנקרא – תהליך השבה ליהדות, של אנוסים שמתחתנים דור אחר דור בינם לבין עצמם, ולפי הפסיקה ההלכתית של הרשב"א מהמאה ה-16 נחשבים ליהודים, אבל הרבנות הראשית בישראל לא מכירה בגיורים אורתודוקסים שנעשים באמריקה הלטינית.

<אשר בן שלמה: יש אנוסים רבים שבגלל סיבה זאת עוברים גיורים רפורמים וקונסרבטיבים, בברזיל בעיקר, וכאשר הם מגיעים לארץ הילדים והנכדים לא יכולים להתחתן ונאלצים לטוס לקפריסין על מנת לערוך נישואין אזרחיים.

<אשר בן שלמה: לכן אני מבין שזו הבעיה של רוב הציבור הישראלי שמתמודד עם הבעיות ההלכתיות שקבועות על ידי בתי הדין הרבניים בישראל שדווקא לא מכירים בהלכה שנקבעה בתקופת האינקוויזיציה.

<אשר בן שלמה: צר לי מאד שבמדינת ישראל לא מבינים את ההבדל בין אזרחות לגרות, כי לפי התורה גר הוא נוכרי, ואזרח הוא בן ישראל, כפי שכתוב בתורה: "גרים הייתם בארץ מצרים".

<אשר בן שלמה: זאת אומרת, בארץ ישראל אנחנו אזרחים.

<אשר בן שלמה: אני למדתי בפקולטה למשפטים בברזיל שהעם הוא קבוצת האזרחים של המדינה.

<אשר בן שלמה: כאשר היתה בארץ ישראל ממלכת יהודה, כל היהודים היו אזרחיה, וכל אזרחיה היו יהודים.

<אשר בן שלמה: היום המדינה נקראת "ישראל" לזכר ממלכת ישראל, ואני חושב שיש מקום לחשוב מחדש מה התפקיד של האזרחות לקביעת הזהות היהודית, מכיוון שמי שמקבל תעודת גרות למעשה מקבל תעודת נוכריות.

יואל רזבוזוב: תודה.

יואל רזבוזוב: בנושאים האלה אנחנו עוסקים עכשיו הרבה, בכנסת הזאת.

יואל רזבוזוב: חברים, כמו שאמרנו - נסיים בלי מסקנות כי נצטרך, אני רואה, לא דיון אחד אלא אפילו כמה דיונים בנושא, כי יש כאן בעיה רחבה.

יואל רזבוזוב: אנחנו צריכים את כל הגורמים הרלבנטיים.

יואל רזבוזוב: כמו שהרבנות מבזה עולים ובני עולים כך היא גם מבזה את כנסת ישראל בכך שהיא לא מגיעה לכאן, וגם בזה אנחנו נטפל בחומרה.

יואל רזבוזוב: יש לנו כמו שאמרתי לא מעט בעיות – הכל נרשם לפרוטוקול.

יואל רזבוזוב: אנחנו נשב, נבחן.

יואל רזבוזוב: המטרה היא בסוף לעשות את כל התהליכים הרבה יותר פשוטים, יעילים, מזמינים ומכבדים.

יואל רזבוזוב: אנחנו לא מתנערים פה ממדינה יהודית דמוקרטית.

יואל רזבוזוב: אף אחד לא מתנער מזה.

יואל רזבוזוב: אנחנו רוצים לשמור על הצביון הזה, אבל הרבנות לא יכולה לקחת פה מונופול על כל מה שקורה היום במדינה, וכך זה נראה, כך שאנחנו נקיים עוד דיונים, והם יהיו יותר חריפים ונקודתיים, נבחר נושאים שבהם צריכים לטפל, ונפעל לשינוי.

יואל רזבוזוב: תודה רבה לכם, הישיבה נעולה.

יואל רזבוזוב: תודה.