הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 19, פרוטוקול מספר 57, 2014-05-12 11:00

אורלי לוי אבקסיס: חברים, אני מתכבדת לפתוח את הוועדה המיוחדת לזכויות הילד.

אורלי לוי אבקסיס: התאריך היום הוא ה-12 למאי 2014, י"ב באיר תשע"ד.

אורלי לוי אבקסיס: הנושא היום הוא אלימות בני נוער – התמודדות וטיפול המשטרה.

אורלי לוי אבקסיס: זהו הדיון הראשון של הוועדה במושב החדש שנקווה שיהיה מושב טוב עם בשורות טובות - הלוואי.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו יכולים לייחל לכך.

אורלי לוי אבקסיס: נתחיל עם הדובר הראשון.

אורלי לוי אבקסיס: אני דווקא רוצה לשמוע סקירה של התוכניות הקיימות בשטח.

אורלי לוי אבקסיס: בוועדות הקודמות גם רצינו לדעת האם יש איזשהו מעקב לגבי מה עובד יותר, מה עובד פחות, כי יש לא מעט תוכניות, ולעיתים זה כמו איזה סחורה במכולת כשראש רשות או מנהל מגיעים ואומרים: מתוך כל אותן אופציות אנחנו לוקחים את מה שמתאים לנו.

אורלי לוי אבקסיס: הרבה פעמים אני לא יודעת אם אותה תוכנית היא באמת תוכנית שהשיגה את מטרותיה, האם יש איזושהי ביקורת, איפה אנחנו עומדים, ומה מתוך התוכניות שנמצאות על המדף הן באמת תוכניות יעילות.

אורלי לוי אבקסיס: נתחיל עם דני שחר מנהל תוכנית "עיר ללא אלימות.

אורלי לוי אבקסיס: תן לנו סקירה קצרה.

<דני שחר: "עיר ללא אלימות" היא תוכנית היום שמקיפה 143 רשויות מכל המגזרים: יהודי, לא יהודי.

<דני שחר: אנחנו עמוק בפעילות בתוך המגזר החרדי.

<דני שחר: התוכנית עוסקת בכל קשת הגילאים, מנוער צעיר, עד מבוגרים, כולל.

<דני שחר: זה קצת משהו שמבדיל אותה מכל התוכניות האחרות.

<דני שחר: היא גם תוכנית הוליסטית כי היא עוסקת בכל תחומי החיים: חינוך, הרבה מאוד בתוך הרווחה, תחום הפנאי כשהפוקוס על הנוער.

<דני שחר: כמובן תחום האכיפה שגם שם אנחנו כחלק מהמשרד לביטחון פנים כמובן וכו', ועוד הקשרים נוספים.

אורלי לוי אבקסיס: תגיד לנו גם לגבי ההיערכות לקראת החופש הגדול כשבעיקר בחופש הגדול אנחנו עדים לעלייה במעשי האלימות ולמקרים שבהם מעורבים בני נוער.

אורלי לוי אבקסיס: זה בעיקר גם שעות הפנאי, אבל איך נערכים לזה מול הרשויות.

אורלי לוי אבקסיס: האם לרשויות יש תוכניות?

אורלי לוי אבקסיס: איך עובדים?

אורלי לוי אבקסיס: איך נעשה שיתוף הפעולה?

<דני שחר: חברת הכנסת, את אמרת מאוד נכון לגבי המדידה.

<דני שחר: בנינו תוכנית שעבדה שנה שעברה והיום היא מושתת בכל הארץ שהיא בעצם תוכנית של קירור נקודות חמות.

<דני שחר: נקודות חמות הן נקודות שהמשטרה מגדירה אותן שבהן מתבצעות עיקר מעשי האלימות.

<דני שחר: למשל, פארקים, גנים ציבוריים, ונדליזם וכו'.

<דני שחר: בנינו תוכנית שנותנת את המענה הקהילתי לנושא.

<דני שחר: בעצם העברנו את חלק מהאחריות לרשות.

<דני שחר: אני רק יכול לספר שבמחוז הדרומי שנה שעברה ששם עשינו את הפיילוט על כל המחוז הדרומי, הורדנו את רמת האלימות.

<דני שחר: שוב, רמת האלימות - אני מדבר כרגע בסל האלימות שאנחנו מתעסקים.

<דני שחר: בעיקר במה שמפריע לסדר הציבור, ונדליזם, הפרעות רעש, אלכוהול, וכל הדברים האלה, יש משטרה מצוינת, אנחנו לא מחליפים אותה.

<דני שחר: שם הצלחנו להוריד את רמת האלימות בין 30% ל-60% בכל מרחב הדרום, בסל העבירות שאני מדבר עליו עכשיו.

<דני שחר: רתמנו את הרשות, העברנו את כל הפעילות של הרשות לאזורים האלה.

<דני שחר: חיברנו לזה את תחומי האכיפה.

<דני שחר: אני מניח שאתם יודעים שהיום אנחנו עושים פרויקט מאוד גדול בכל הרשויות בארץ של מערך טכנולוגי מאוד גדול.

<דני שחר: חיברנו לזה את המערכים הטכנולוגים וזה לקראת הקיץ.

<דני שחר: כדי שתבינו לאיזה רמה ירדנו, את התוכנית לקיץ ישב מנהל של "עיר ללא אלימות" ביישוב, נניח בבאר-שבע, עם מפקד התחנה ובנו אותה יחד.

<דני שחר: ראשית, זה משחרר את המשטרה למשימות הייעודיות של המשטרה ומאפשר להעתיק.

<דני שחר: אגב, ראיתי כתבה לא מזמן על בית שמש.

<דני שחר: לקחו את מגדל המים של בית שמש כדוגמה, כי הוא היה אחד ממוקדי הפשע הכי גדולים עד לפני כמה שנים.

<דני שחר: הורדנו את רמת האלימות שם לאפס כי העברנו את כל הפעילות של בית שמש.

אורלי לוי אבקסיס: אתה אומר: "הורדנו".

אורלי לוי אבקסיס: איך הורדתם?

אורלי לוי אבקסיס: האם בפיקוח, בסיורים?

אורלי לוי אבקסיס: האם אתם דואגים לפעילות פנאי לאותם בני נוער?

<דני שחר: כן.

אורלי לוי אבקסיס: כי אם הם ישתעממו והמקום הזה לא יהווה אז הם ימצאו מקום אחר.

אורלי לוי אבקסיס: האלימות תעבור מפה לקרן רחוב אחרת.

<דני שחר: ממש לא.

<דני שחר: מסתבר שעיקרון ה- - - לא עובד, הוא לא נכון.

<דני שחר: הוא נכון בתיאוריה.

<דני שחר: בכל המקומות האלה שבהם קיררנו את עיקר הנקודות החמות זה לא עבר למקומות אחרים.

<דני שחר: יותר מזה, הרי אי-אפשר לכסות את הכול, במקומות שלא - כיוונו אותם למקומות אחרים כי הרי בסוף זה לא עבריינים באמת.

<דני שחר: בסוף זה נוער משועמם שצריך למצוא לו אלטרנטיבה.

<דני שחר: אם יש לו אלטרנטיבה אז הוא ילך לאלטרנטיבה.

אורלי לוי אבקסיס: מה הן האלטרנטיבות?

<דני שחר: האלטרנטיבה - יצרנו מקומות בילוי.

<דני שחר: לדוגמה, ביחד עם עירייה נהריה הקמנו מקום שנקרא "ויליג'".

<דני שחר: כל תקופת הקיץ הם לוקחים את כל בני הנוער עם שאטלים לוויליג' שבו יש משחקי כדור, הופעות, קריוקי.

<דני שחר: יצרנו להם את האלטרנטיבות.

<דני שחר: יש לנו גם מערכת שנקראת "במה".

אורלי לוי אבקסיס: הם משתפים פעולה?

<דני שחר: מאוד.

<דני שחר: להיפך, היום הקשר שלנו עם הרשויות והקשר הוא לא רק בתחום הזה הוא קודם כל על רצף של שנה.

<דני שחר: נכון שאנחנו שמים פוקוס על הקיץ.

<דני שחר: יושבת משמאלי עינב לוק.

<דני שחר: יש לנו יחד עם מערכת החינוך גורם שנקרא מדריך מוגנות שהוא גורם חיצוני שנכנס לתוך בית-הספר בתיאום בית-הספר והאחריות היא של מנהל בית-הספר.

<דני שחר: לפני שנכנסתי לתפקידי היה ויכוח מי אחראי.

<דני שחר: האחריות היא על מנהל בית-הספר.

<דני שחר: אנחנו מביאים איזה משהו בשיתוף עם משרד החינוך.

<דני שחר: הצלחנו להוריד את רמת האלימות בבית-הספר באמת בסדרי גודל.

<דני שחר: יש לנו מערכת מדידה שבודקת.

<דני שחר: כשאני מגיע היום לפגישה עם ראש עיר אני בא עם מערכת מדידה ואני מציג לו בתחומים שאני אחראי את רמת האלימות שירדה או לא ירדה בבית-הספר, ואפילו מי שמכיר את שיטת הרמזור: אדום, ירוק, צהוב.

<דני שחר: מוטי בטח מכיר את זה מעברו.

<דני שחר: הפעילות שאנחנו עושים בהחלט מניבה תוצאות.

אורלי לוי אבקסיס: איך עובדת שיטת המדידה?

<דני שחר: היא עובדת על-ידי הרבה מאוד שאלונים שיוצאים לשטח, לפי תקופות ובעיתויים שאנחנו קובעים, לפי כמובן סקרים שאנחנו עושים ונתונים של המשטרה.

<דני שחר: זה מקיף את הכול.

אורלי לוי אבקסיס: כמה תוכניות יש בתוך הפרויקט?

דני שחר: יש עשרות תוכניות כי זה תלוי בכל התחומים.

דני שחר: אולי הדובר שלי גיל יכול לתת מספר.

אורלי לוי אבקסיס: אתה תוכל לומר לנו מה הן התוכניות שהביאו את התוצאה הטובה ביותר ומה קורה עם התוכניות שהן פחות אפקטיביות?

אורלי לוי אבקסיס: הן יורדות מאותו סל?

<דני שחר: קודם כל, מדריכי המוגנות שאמרתי זה היום הצלחה בלתי רגילה.

<דני שחר: בסוף אנחנו - המשרד לביטחון הפנים - ואני מניח שזה יוצג ביום רביעי על-ידי השר, משקיע הרבה מאוד כסף ברשויות בנושא המאמץ האזרחי.

<דני שחר: לכן, אנחנו גם בודקים את התוצאות.

<דני שחר: אבל אנחנו גם יוצרים מחויבות של הרשות.

<דני שחר: כשרשות רואה היום שמדריך מוגנות מביא תוצאות כל כך טובות אז אם אני נניח יכול לממן לו שניים או שלושה כאלה אז הוא שם עליהם עוד שניים או שלושה.

<דני שחר: הוא משתדל לכסות את כל בתי הספר.

<דני שחר: אגב, מי שעושה להם את כל ההכשרות וכו' זה אנחנו, זה לא הרשות, כמובן בשיתוף מצוין עם משרד החינוך.

<דני שחר: תחום הפנאי הוא אחד התחומים שאנחנו הכי מחזקים אותו.

<דני שחר: לדוגמה, לקחנו את כל הרשויות שהדירוג הסוציו-אקונומי שלהן הוא 5 ומטה כי לא יכולנו לכסות את כולן, ועשינו תוכנית שעוסקת דרך תחום הספורט.

<דני שחר: כולם הופיעו עם הנשיא במשחק הגמר האחרון.

<דני שחר: אגב, זה בדגש בכל הארץ, כי לצערנו הרב חלק מהרשויות המקומיות שהן ברמה נמוכה מבחינה סוציו-אקונומי הן במגזר הערבי.

<דני שחר: ראינו במערכת המדידה, לא תחושת בטן, איך זה הוריד בכל הרשויות.

<דני שחר: זה לקח את כל בני הנוער האלה, כדורגל זה דבר שכל הציבור נחשף אליו.

<דני שחר: אגב, עשינו את זה גם אצל החרדים, בצפת עשינו עם קבוצה חרדית בלתי רגילה, יש את הסיפור של הנושרים וכו', כך שאנחנו נוגעים בכול.

<דני שחר: אם מישהו ירצה תמיד נשמח להציג את הנתונים.

<דני שחר: אגב, זה היתרון של הבמה.

<דני שחר: כשאני מגיע לראש עיר ויש אדום אני מבין שאו שהתוכנית לא טובה ומשנים אותה או שלא יישמנו אותה טוב ואז משנים אותה.

<דני שחר: התוכנית הזאת היא כלי עבודה.

אורלי לוי אבקסיס: אתם לא מציעים את התוכניות שצבועות באדום כי הן לא אפקטיביות.

<דני שחר: לא, זה לא בדיוק שלא מציעים כי יכולה להיות תוכניות שהיא טובה לעיר אחת.

<דני שחר: היום אנחנו תופרים חליפות.

<דני שחר: זה לא שהמשרד לביטחון הפנים מוריד תוכניות וכו'.

<דני שחר: יש תוכניות, יש סל תוכניות, יש הכשרות, הדרכות.

<דני שחר: יש לנו ממש בית-ספר לזה.

<דני שחר: יכול להיות שתוכנית מסוימת טובה לעיר אחת והיא לא טובה לעיר אחרת, אנחנו עושים התאמות.

אורלי לוי אבקסיס: תן לי דגש על המגזר הערבי.

<דני שחר: המגזר הערבי הוא אחד המגזרים שאנחנו מאוד מאוד מחזקים אותו.

<דני שחר: הצבנו ממש מודל ייחודי לעבודה במגזר הערבי כי תרבות הפנאי במגזר הערבי לא דומה לתרבות הפנאי במגזר היהודי.

<דני שחר: אחת הבעיות במגזר הערבי שלא קיימת במגזר היהודי היא שאין תשתיות, אין כמעט מגרשים מוארים.

<דני שחר: ישנו מושג של "מגרש מואר".

<דני שחר: זה לא מגרש שמדליקים את השלטר ויש אור אלא זה מגרש שיש לו מדריך שמוכשר לטפל בבני נוער וכו'.

<דני שחר: הוא יודע להגיע אליהם בבתי-הספר, מביא אותם למגרשים, בקשר עם המשפחות וכו'.

<דני שחר: במגזר הערבי זה לא קיים.

<דני שחר: בהרבה מקרים שם אנחנו אפילו עוזרים להם, מתקצבים להם שיפוץ של חלק מהמגרשים.

<דני שחר: יש תחומים שם שאנחנו פחות נוגעים בהם.

<דני שחר: לדוגמה, אחד הדברים הכי קשים במגזר הערבי זה סיפור האלימות במשפחה שאיכשהו קשור למקום הזה.

<דני שחר: יצרנו שם מודל שאנחנו מגייסים עובד סוציאלי שמתמחה באלימות במשפחה.

<דני שחר: הוא אמור לשבת בתוך תחנת המשטרה.

<דני שחר: הוא הכתובת למפקד התחנה וליישוב.

<דני שחר: זה יתחיל בקרוב.

<דני שחר: אגב, הוא יהיה ערבי או ערבייה.

<דני שחר: יצרנו מודל ייחודי במגזר הערבי.

אורלי לוי אבקסיס: יהיה שיתוף פעולה של בני הנוער ושל הרשות?

<דני שחר: קודם כל, שיתוף פעולה מצוין.

<דני שחר: אחד הדברים הכי קשים שהיו לי כשהתחלתי זה להכניס מצלמות לעיר ערבית, למרחב הציבורי.

<דני שחר: הנה, יש כאן אנשי משטרה.

<דני שחר: היום אנחנו עושים אשכולות.

<דני שחר: למשל, בנינו מוקד בדימונה שמשרת את כל הכפרים הבדווים סביב אזור היערות שם וכו'.

<דני שחר: זה אפילו אינטרס של ראשי הרשויות הערביות.

<דני שחר: הם אומרים: תוציאו את אחריות האכיפה מאיתנו.

<דני שחר: זה בסדר, שימו את דימונה עם מוקדנים של דימונה שהמשרד לביטחון הפנים מממן.

<דני שחר: אנחנו עושים את זה היום כמעט בכל המגזרים, אנשי המשטרה מכירים.

<דני שחר: יש תוכנית שנקראת "תוכנית מתחמים" – ששמים תחנת משטרה, מחזקים אותה מאוד סביב קבוצה של רשויות.

<דני שחר: שם אנחנו נכנסים עם מאמץ אזרחי, עם "עיר ללא אלימות", עם מערך טכנולוגי ועם תחום הרווחה.

אורלי לוי אבקסיס: כמה בני נוער נמצאים בתוך התוכניות הללו?

אורלי לוי אבקסיס: האם זה בכלל מדיד?

<דני שחר: כן, זה מדיד - בוודאי.

<דני שחר: אני לא רוצה לתת נתון לא מדויק, אבל זה כמעט כל בני נוער.

<דני שחר: צריך לזכור שאנחנו בעיקר משתדלים להיכנס לנוער בסיכון, לא הנוער של רמת אביב.

<יצחק קדמן: גם ברמת אביב יש נוער בסיכון.

<דני שחר: זה נכון, אבל אני אגיד לך למה לא אמרתי ברמת אביב.

<דני שחר: אמרתי נוער שאין לו אלטרנטיבה כי אני מניח שלנוער ברמת אביב, האבא יכול לשלוח אותו ללמוד גיטרה.

<יצחק קדמן: האבא עסוק.

<יצחק קדמן: הוא לא פוגש אותו ואין לו זמן לשלוח אותו.

<דני שחר: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אין ספק שבאזורים חזקים יותר יש אלטרנטיבות לאותם בני נוער, מה גם שכשאנחנו מדברים על עיר חזקה, כשאנחנו רואים את העודפים של 4 מיליארד של עיריית תל אביב אז אנחנו יכולים להבין שגם ראש העיר יכול לעשות עוד כמה פעולות או לשתף.

אורלי לוי אבקסיס: בשורה התחתונה מה שאתה אומר הוא שיש לכם כלים למדוד כמה בני נוער לוקחים חלק, כמה מהם היו מוגדרים בנוער בסיכון?

<דני שחר: כן.

<דני שחר: אני לא מאמין במשהו שהוא לא מדיד.

<דני שחר: אגב, תוכנית "עיר ללא אלימות" גם מכוונת לאוכלוסייה רחבה.

<דני שחר: יש תוכניות שמכוונות לאוכלוסיית קצה.

<דני שחר: עשינו תוכנית שלוקחת עשרה נערים שהם בקצה ומטפלים בהם.

<דני שחר: "עיר ללא אלימות" מכוונת מראש לאוכלוסייה רחבה.

<דני שחר: יש לנו את כל הנתונים.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נשמח אם תעבירו לנו את זה כדי שגם נוכל לרדת לעומק הדברים.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נמשיך בסבב.

אורלי לוי אבקסיס: אם אתה חושב שיש עוד משהו להוסיף אז תוסיף.

אורלי לוי אבקסיס: לפני שנעבור אליך, מר קדמן, אני רוצה לשמוע את המשטרה.

אורלי לוי אבקסיס: בואו נדבר על נתונים: כמה בני נוער מעורבים בכמה מעשי אלימות, בסוגי האלימות, כמה תיקים נפתחו, כמה הועברו להמשך הליך.

<איציק אלמוג: איציק אלמוג, ראש מחלקת הנוער.

<איציק אלמוג: ראשית, אני רוצה לומר שיש שתי דיסציפלינות עיקריות שמהוות את הבסיס לעבודה שלנו:

<איציק אלמוג: האחת היא שפיטה, ענישה ודרכי טיפול והשנייה היא טיפול בהשגחה שזה הצד האכיפתי לצד הצד המניעתי, ושתיהן זוכות לטיפול ממוקד במשטרת ישראל.

<איציק אלמוג: באשר לנתונים - בשנים האחרונות חלה ירידה, ואני יודע שיש איזושהי אווירה ציבורית לאחרונה עקב צבר של מקרים של אלימות קשה שמבחינת אלימות יש עלייה.

אורלי לוי אבקסיס: בחומרה יש עלייה ובמספר יש ירידה.

<איציק אלמוג: יש מספר אירועים חמורים מאוד שנותנים איזשהו צביון שלכאורה הכול פרוץ.

<איציק אלמוג: אבל אם אנחנו מסתכלים על המספרים האבסולוטיים אז המספרים האבסולוטיים בשנים האחרונות משקפים שמכלל תיקי הנוער במשטרת ישראל, ממוצע תיקי האלימות עומד על כ-22% וזה steady בחמש-שש שנים האחרונות.

<איציק אלמוג: זה נכון שלפני עשור היו מספרים יותר גבוהים בתיקי אלימות.

<איציק אלמוג: אני צריך לכרוך את זה גם לתוכניות האלטרנטיביות שעניינן מניעה.

<איציק אלמוג: כפי שאמרתי כבר בפתיח, יש שתי דיסציפלינות עיקריות כאשר אנחנו מסתכלים, מצד אחד, על הצורך להחזיר את הקטין למסלול חיים נורמטיבי ודיבר פה נציג המשרד לביטחון הפנים.

<איציק אלמוג: יש מודלים והאחד מהם זה בית-ספר בטוח שבו אנחנו מעבירים דרך קבע הרצאות לתלמידי בתי-הספר.

<איציק אלמוג: זה מדיד וזה מתבצע בכל מקום.

<איציק אלמוג: מפכ"ל המשטרה הבין לאחרונה את החשיבות של מניעה והסברה ביתר שאת ואף אישר ובימים האחרונים אנחנו עסוקים בגיוס של קציני מניעה והסברה בכל מחוז במשטרת ישראל שהתפקיד העיקרי והתכלית העיקרית שלהם תהיה קידום מניעה והסברה לכל המגזרים, גם במגזר הערבי, גם בקרב חרדים ובכל מיני מקומות.

אורלי לוי אבקסיס: איך מתמודדים עם נוער מנותק ועם נערים שלא נמצאים בתוך המסגרת הפורמאלית?

<איציק אלמוג: אני מגיע לזה.

<איציק אלמוג: דיברתי על בית-ספר בטוח.

<איציק אלמוג: יש תוכנית שנקראת "סיכויים" שמיועדת לנוער עולה והיא מלווה בחניכה אישית כדי להכניס אותם למעגל.

<איציק אלמוג: נמצאת פה נציגת מיל"ה, ראש מחלקת שיטור וקהילה במשטרה, והיא תיכף אולי תדבר על זה.

<איציק אלמוג: מיל"ה הוא פרויקט עצום, גדול, והוא גם מדיד.

<איציק אלמוג: הוא החל לפני מספר שנים.

<איציק אלמוג: זה אחד הפרויקטים שלוקחים שתי קבוצות: האחת, קבוצה של נערים שעברו עבירה מינורית על החוק.

<איציק אלמוג: הרחבנו לצורך המניעה את מעגל המשתתפים.

<איציק אלמוג: השנייה, אנשים שבאים מחברה בעייתית, מחתך סוציו-אקונומי-אקונומי ושאר דברים שעלולים להוביל אותם למקומות מהסוג הזה, והם כפסע לפני נפילה.

<איציק אלמוג: כפי שאמרתי, היא תדבר על המספרים.

<איציק אלמוג: אנחנו מאמינים בנושא הזה.

<איציק אלמוג: מפכ"ל המשטרה אפילו החליט שכחלק מהחינוך והערכים ולחוק שאנחנו מקנים לקבוצה הזו חלק מהם יצטרפו אפילו למסע של משלחת משטרת ישראל לפולין.

אורלי לוי אבקסיס: מי מממן את זה?

<איציק אלמוג: תיכף היא תדבר על זה.

<איציק אלמוג: ברשותך, אמשיך על שני פרויקטים.

אורלי לוי אבקסיס: אני אגיד לך ולאחרים למה.

אורלי לוי אבקסיס: במשרד החינוך ההורים הם אלה שמממנים את הפרויקט הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אני בדקתי את העניין בעקבות פנייה שהגיעה אליי ועלה כי אם הם היו עושים את זה באופן פרטי ואישי זה היה עולה להם הרבה יותר זול מלעשות את זה בתוך המסגרת של משרד החינוך.

אורלי לוי אבקסיס: אותם ילדים באותו סל מממנים גם את האבטחה, גם חלק מהעלות של ההורים שמתלווים, וכך יוצא שהחבילה הזאת מאוד מאוד יקרה.

אורלי לוי אבקסיס: לנוער הזה בטח שזה לא מתאים, אלא אם תגידו לי שיש מימון נפרד ואז אגיד: כל הכבוד.

<עינת גיל צוברי: קוראים לי עינת גיל צוברי ואני ראש מחלקת שיטור קהילתי במשטרה.

<עינת גיל צוברי: מיל"ה הוא אחד מהפרויקטים שאנחנו מובלים במשטרה.

<עינת גיל צוברי: מיל"ה - ראשי תיבות של מובילים יחד למען הנוער.

<עינת גיל צוברי: התוכנית הזאת מובלת על-ידי המשטרה וגופים נוספים בשיתוף.

<עינת גיל צוברי: היא לא מובלת על-ידי המשטרה לבד.

<עינת גיל צוברי: אנחנו עושים את זה יחד עם משרד הרווחה, עם קידום נוער, עם הרשויות המקומיות.

<עינת גיל צוברי: במהלך התוכנית יש מוביל מטעם המשטרה שזה שוטר שמקבל את זה כתפקיד, שיש לו זיקה לבני נוער, הוא יכול להתחבר אליהם, יש לו ותק בתפקיד, יחד עם מוביל מצד הרשות.

<עינת גיל צוברי: אנחנו מגבשים קבוצה של בני נוער בגילאים 13 עד 17.5 לערך, בני נוער שהם גם בני נוער שסיכון שמופנים על-ידי רשויות הרווחה, וגם בני נוער שיש להם עבירה פלילית מסוימת שהגדרנו מראש שזה סוג עבירות מסוים.

<עינת גיל צוברי: בדרך כלל, עבירות ראשונות, עבירות מסוג מסוים, לא עבירות מאוד קשות, לא עבירות אלימות קשות וכו'.

<עינת גיל צוברי: אנחנו מגבשים את בני הנוער לקבוצה שנפגשת במשך ארבעה חודשים פעמיים בשבוע ובמהלך התקופה הזאת הילדים עוברים סדרה של הרצאות בנושא של חוק הנוער וסמים ואחריות פלילית, ועושים להם סיורים בכנסת ובמוזיאון ישראל וביד ושם ומובילים אותם לעשות פעילות של תרומה לקהילה.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא הפרויקט לפולין כמו שאנחנו מכירים ממערכת החינוך.

<עינת גיל צוברי: לא, זה פרויקט מניעתי.

<עינת גיל צוברי: אבל קודם כל חייבים לומר שהפרויקט הזה הוא וולונטרי.

<עינת גיל צוברי: הילד רוצה להשתתף בו, ההורים מביעים את ההסכמה שהילד ישתתף בו.

<עינת גיל צוברי: ילדים שעוברים את הפרויקט הזה ועושים אותו מתחילתו ועד סופו, וראינו באמת שיש הפנמה והתנהגות אחרת ושינוי התנהגות אנחנו נותנים להם - - -

אורלי לוי אבקסיס: את יכולה לומר לי מה הם התמריצים?

<עינת גיל צוברי: לקטינים שיש להם תיקים פליליים מסוימים אנחנו סוגרים את התיק הפלילי לאחר שראינו שבאמת הילד הפנים ושינה התנהגות.

<עינת גיל צוברי: אנחנו נמצאים בקשר עם צה"ל.

<עינת גיל צוברי: אתם בוודאי יודעים שקטינים שיש להם רישום פלילי לא יכולים להתגייס לצבא.

<עינת גיל צוברי: קטינים כאלו שהיו בתוכנית והרישום הפלילי שלהם נסגר, אנחנו נמצאים בקשר עם צה"ל והקטינים האלה ממשיכים ומתגייסים לצבא.

<עינת גיל צוברי: אנחנו מלווים את הקטינים האלה, נמצאים איתם בקשר.

<עינת גיל צוברי: יש לנו כבר קטינים שהם בוגרי התוכנית והם התגייסו לצבא או למשטרה והם כבר שוטרי קבע מרוב שהם עשו הפנמה בשינוי ההתנהגותי.

אורלי לוי אבקסיס: נותנים להם לשאת נשק?

<עינת גיל צוברי: כן, בוודאי.

אורלי לוי אבקסיס: העברנו במושב הקודם הצעת חוק לגבי ילדים בסיכון שנפתחו להם תיקים ונסגרו בטרם גיוסם לצבא, אבל גם אם הם היו לוחמים, כשהם מגיעים אחר כך למשטרה לעבוד באבטחה וכד', אומרים להם שהם מנועים מלשאת נשק.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו תיקנו את החוק והעברנו אותו כך שאותם בני נוער שהשתקמו ולא רק שהם לחמו והגנו על המדינה אלא נשאו נשק במסגרת הצבא, יוכלו אחר כך כן להיות שווים בין שווים ולהתמודד על תפקידים.

אורלי לוי אבקסיס: היה פה אבסורד מטורף שכזה.

אורלי לוי אבקסיס: אם הם מספיק טובים גם לעשות מילואים ולצאת עם הנשק הביתה אז הם יכלו להשתמש בו למעשים לא הוגנים או לא מוסריים.

אורלי לוי אבקסיס: אותם ילדים צריכים לקבל הזדמנות שווה בעיקר גם לאור השינוי שהם עברו שהוא לא פשוט והוא לא קל.

אורלי לוי אבקסיס: לא היה פשוט להעביר את החוק הזה בהתחלה, אבל אני שמחה לדעת שהיום אתם גם מגייסים אותם.

<עינת גיל צוברי: אני רוצה לומר עוד דבר לגבי התמריץ כי שאלת לגביו.

<עינת גיל צוברי: באמת כשהפרויקט הזה רק התחיל היו הרבה בני נוער שהיה צריך להסביר להם את החשיבות ולתלות את זה גם בנושא מחיקת הרישום הפלילי.

<עינת גיל צוברי: אני שמחה לומר שבגלל שהתוכנית הזאת היא כל כך מצליחה והיא כל כך טובה והיא תורמת כל כך גם לילד וגם למשפחה שלו וגם לסביבה, אנחנו נתקלים היום ביותר ויותר סיטואציות שבהן מגיעים אלינו הורים ומתקשרים אלינו נציגי יישוב ואומרים לנו: אנחנו צריכים את התוכנית הזאת, בואו תעשה את זה אצלנו.

<עינת גיל צוברי: גם בבני נוער שאין להם רישום פלילי ושהם לחלוטין נורמטיביים, אבל הם קצת מסתכלים אולי על הדברים אחרת ולא כפי שהיינו רוצים, מבקשים להשתתף בתוכנית הזו.

אורלי לוי אבקסיס: כמה בני נוער נמצאים בתוכנית?

<עינת גיל צוברי: טוב ששאלת.

<עינת גיל צוברי: בשנת 2012 מפכ"ל המשטרה החליט שהתוכנית תהיה ארצית ואז היו לנו 1,081 בני נוער שסיימו את התוכנית.

<עינת גיל צוברי: ב-2013 המפכ"ל החליט כיעד להגיע ל-2,000 ועמדנו ביעד והגענו ל-2,015 בני נוער.

<עינת גיל צוברי: השנה אנחנו או טו טו חציון, ונכון להיום יש לנו 1,300 בני נוער שכרגע משתתפים בתוכנית.

<עינת גיל צוברי: באמת זוהי הצלחה מסחררת.

<עינת גיל צוברי: הכי חשוב הוא לשמוע את הילדים שאומרים מה התוכנית הזאת נתנה להם ואיך היא שינתה להם את דפוסי החשיבה וההתנהגות.

אורלי לוי אבקסיס: אתם מודדים מי חוזר מאותם ילדים שהשתתפו בתוכניות הללו?

<עינת גיל צוברי: אנחנו פיתחנו תוכנה של מחקר כדי לבדוק את הדברים האלה, איזה קטין השתתף בתוכנית, האם הוא חזר לסורו.

<עינת גיל צוברי: אם כן, באיזה עבירות, תוך כמה זמן.

<עינת גיל צוברי: מאחר והתוכנית היא באמת חדשה אז נושא המחקר עדיין לא מספיק מתוקף.

יעקב מרגי: איך הם מופנים אליכם?

יעקב מרגי: האם אתם יוזמים?

<עינת גיל צוברי: חלקם על-ידי קציני הנוער בתחנות ואז זה קטינים שמעורבים כבר בפלילים, וחלקם קטינים בסיכון על-ידי רשויות הרווחה ברשות המקומית.

יעקב מרגי: זה בא אחרי אינטראקציה כלשהי עם הרווחה או עם המשטרה.

עינת גיל צוברי: תמיד.

עינת גיל צוברי: אמרתי, זה תוכנית משותפת.

עינת גיל צוברי: אנחנו לא עוברים ברחוב ואוספים ילדים.

עינת גיל צוברי: יש כאלו שמכירים ואז פונים אלינו.

יעקב מרגי: אנחנו לפעמים אלופים בטיפול אחרי שנפצענו ובהגשת עזרה ראשונה.

יעקב מרגי: נניח והורה ומישהו אחר מזהים מהפרקטיקה שהילד הזה הולך למסלול לא טוב, האם יש להם כלים להגיע למסלולים כאלה?

<עינת גיל צוברי: ככל שהתוכנית צוברת תאוצה אנשים נחשפים אליה.

<עינת גיל צוברי: בגבעת אבני שהוא יישוב בצפון היה מקרה שאחד הורים ביישוב נחשף לפעילות שהוא לא היה רוצה להיחשף אליה מצד חלק הילדים ביישוב.

<עינת גיל צוברי: הוא שמע על מיל"ה והוא פנה אלינו.

<עינת גיל צוברי: בעקבות הפנייה שלו אלינו אנחנו מגבשים קבוצה של ילדים ביישוב שתעבור תוכנית בלי שום קשר לעבירות פליליות, אלא על סמך בסיס שהאב הרגיש שהילדים האלה הולכים לדרך שהיא לא נראית לו.

אורלי לוי אבקסיס: מניעה.

<עינת גיל צוברי: כן.

<עינת גיל צוברי: ככל שהחשיפה תהיה גדולה יותר כך באמת אפשר יהיה לפתוח יותר ויותר תוכניות.

<איציק אלמוג: שני חוקים שנכנסו ומסייעים מאוד בעבודת המשטרה: האחד הוא חוק האלכוהול כמו שהוא נקרא בז'רגון המקצועי, ב-2010 שמקנה סמכויות למשטרה ואני יכול לומר פה שבאים מחו"ל ללמוד מאיתנו.

<איציק אלמוג: בעבר יכולת להגיע למגרש חניה בעקבות שיחת טלפון של שכנה שאמרה שמפריעים שם והיית מקסימום לתת קנס לאותו פורע חוק על זה שהוא שם מוזיקה בטונים גבוהים.

<איציק אלמוג: לא יכולת לעשות כלום לעשרה וודקה שהיו שם.

<איציק אלמוג: היום אתה יכול לשפוך כלי קיבול בכל שעות היממה.

<איציק אלמוג: יש הגבלות על שעות הממכר.

<איציק אלמוג: קודם כל, אסור בכלל למכור לקטינים אלכוהול באף מקום, לא בפיצוציה ולא בחנות נוחות בתחנת דלק ולא באף מקום אחר וזה עושה את שלו, חשוב להגיד את זה כאן.

<איציק אלמוג: שנית, ההתמודדות במבצעים ארציים באופן קבוע, קונסיסטנטי ובלתי מתפשר, פשוט לא מתפשרים בעניין הזה.

אורלי לוי אבקסיס: יש מפקחים בנושא הזה?

אורלי לוי אבקסיס: אתם עושים פעולות יזומות?

אורלי לוי אבקסיס: אתם מזמנים קטין שבא לקנות?

<איציק אלמוג: יש לנו.

<איציק אלמוג: לא רק שאנחנו עושים אלא שעלינו במאות אחוזים.

<איציק אלמוג: החוק השני שנכנס לאחרונה הוא החוק למאבק בחומרים מסכנים, מה שנקרא בז'רגון הציבורי סמי פיצוציות.

<איציק אלמוג: עם פעם יכולת לקנות "נייס גאיי" או "ללה לנד" או "הרצל עושה לך כנפיים" או כל מיני שמות כאלה ברחוב אלנבי בחמישים שקל, היום אתה יכול להסתובב ברחוב אלנבי ולא תמצא את זה.

<איציק אלמוג: המאבק הזה ביחד עם הרשות ללוחמה בסמים, יחד עם משרד הבריאות, היחידה לפשיעה פרמצבטית, רשות המסים, מס הכנסה, אנחנו באים ממש קבוצה גופים וכולם נכנסים לאותה פיצוציה.

<איציק אלמוג: היום לשוטר יש סמכות לתפוס את החומר הזה ללא צו, ללא כלום.

<איציק אלמוג: זה דבר שהוא מוכיח את עצמו.

אורלי לוי אבקסיס: גם אם הוא עדיין לא מוגדר כסם מסוכן, רק אם יש לו אפילו חשש.

איציק אלמוג: בדיוק, לפי האריזה, תג מוצר, חוקים כאלה ואחרים שבאים ומאפשרים היום את התפיסה.

איציק אלמוג: אתה נותן הזדמנות לשימוע.

איציק אלמוג: אני יכול לומר לך מניסיון, החוק הזה הוא החל מאוגוסט 2013.

אורלי לוי אבקסיס: אני זוכרת, חוקקנו את זה בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות ונשארנו עד מאוחר בלילה.

<איציק אלמוג: זה אחד החוקים הטובים ביותר שעוזר מאוד ללוחמה בנושא הזה.

<איציק אלמוג: אם אנחנו לוקחים בחשבון ויוצאים מהנחת יסוד שגם אלכוהול וגם סמי פיצוציות הם סוג של מחוללי אלימות אז בוודאי אפשר לומר על הסכנות בנהיגה של בני נוער שנוהגים אחרי לקיחת אלכוהול, הרי שיש בזה חסם רציני ומשמעותי ביותר.

אורלי לוי אבקסיס: עד כמה מעורבים האלכוהול וסמי הפיצוציות באירועים האלימים?

אורלי לוי אבקסיס: האם זה משהו שהוא מדיד?

<איציק אלמוג: לא.

<איציק אלמוג: אנחנו אף פעם לא נוכל לאמוד, כששפכנו בשנת 2013 השמדנו 100,000, אם לא יותר, של בקבוקי אלכוהול, בכמה מנענו.

<איציק אלמוג: זו שאלה שתישאר עלומה, אבל אני בהחלט חושב שמנענו.

אורלי לוי אבקסיס: אבל באירועים שלא הצלחתם למנוע, כמה בהם היה מעורב אלכוהול?

<איציק אלמוג: שוב, אין לי פה את המספר המדויק להגיד לך כמה כאלה.

<איציק אלמוג: יש חלק אבל הוא לא החלק המרכזי.

<איציק אלמוג: פשוט האירועים האלה הם המתוקשרים יותר.

<איציק אלמוג: זה לא החלק המרכזי.

<איציק אלמוג: נכון שזה קורה במועדונים וכו' ואחד קשור לשני בצורה כזו או אחרת, אבל אי-אפשר לומר שזה רק בגלל האלכוהול או רק בגלל סמי הפיצוציות.

<איציק אלמוג: אני יכול לומר שהפעילות שלנו הובילה ל"מוד" אחר של פעילות.

<איציק אלמוג: אם פעם היו מוכרים את זה בפרהסיה היו הם עברו ל"מוד" של אינטרנט, שליחויות וכו', וגם לנושא הזה אנחנו מתכווננים.

אורלי לוי אבקסיס: ממש כמו חתול ועכבר.

<איציק אלמוג: בדיוק, הם משתכללים וכו'.

<איציק אלמוג: מכיוון שאתם חוקקתם ואת מכירה את החוק הזה אז אחד הדברים החשובים ביותר זה שהוא נותן הכרזה דחופה ומהירה ואפשר להכליל את החומר הזה בסמים מסוכנים תוך זמן קצר מאוד.

יעקב מרגי: מה העמדה שלכם לגבי נשיאת אולר או סכין על-ידי תלמיד או נוער?

<איציק אלמוג: נשיאת אולר וסכין - יש חוק שאסור להם לקחת את זה, אסור.

אורלי לוי אבקסיס: השאלה היא איך אוכפים את זה?

<איציק אלמוג: אוכפים את זה, העבירה הזו היא עבירה חמורה בעיני החוק.

אורלי לוי אבקסיס: כנגד כמה בני נוער נפתח תיק בגין נשיאה של סכין?

<איציק אלמוג: תפיסה כזו זה 150 תיקים כאלה בדרך כלל בשנה.

<איציק אלמוג: צריך לקחת בחשבון גם שיש בחוק הגדרה של מה זה אולר ומה סכין, כמה סנטימטרים וכו' וכו'.

<איציק אלמוג: לא כל דבר נחשב כלי מסוכן.

<איציק אלמוג: בהחלט יש לזה פוטנציאל נפיץ.

<איציק אלמוג: אני יכול להגיד שפקחני הנוער, בלשי הנוער, כאשר הם מבצעים את העבודה שלהם בשוטף מודעים לזה בכל מקום, בייחוד במקומות בהם יש ריכוזי קהל.

<איציק אלמוג: כשדיברנו על נושא מניעה אז יש פרויקט נוסף שמיוחד לקיץ ונקרא פרויקט חופים שבו אנחנו מרכזים כוח ומאמץ באילת ובטבריה, היכן שיש חופים.

<איציק אלמוג: אבל לאחרונה העתיקו את זה גם לתל-אביב ועכשיו גם בירושלים למרות שאין פה חוף ים מוצהר.

<איציק אלמוג: גם בירושלים זה קיים וגם פה אנחנו מתעסקים עם סכינאות ואלכוהול וכו'.

<איציק אלמוג: אני חושב שהמשטרה באמת בנושא הזה התקדמה מאוד.

אורלי לוי אבקסיס: יש פה את הנושא של כיכר החתולות.

אורלי לוי אבקסיס: איך האכיפה, הפיקוח והבקרה שם?

אורלי לוי אבקסיס: יש שם איזושהי ירידה?

אורלי לוי אבקסיס: האם אתם עושים עבודה?

אורלי לוי אבקסיס: כל פעם שאנחנו מגיעים אנחנו נחשפים לקטסטרופה וזה מול העיניים.

אורלי לוי אבקסיס: זה נראה, זה מורגש.

אורלי לוי אבקסיס: מה קורה שם?

<איציק אלמוג: זה מקום של ריכוז.

<איציק אלמוג: כיכר החתולות היא כיכר מיתולוגית בירושלים, היכן שיש קצין העיר.

<איציק אלמוג: נוהגים שם להיפגש בני נוער.

<איציק אלמוג: אני יכול להגיד לך שיש שם פעולות גם גלויות וגם סמויות.

<איציק אלמוג: כשיש שם שימוש בסמים המשטרה מתערבת.

אורלי לוי אבקסיס: ועדיין לא מיגרנו את התופעה באותה כיכר.

<איציק אלמוג: אפשר להגיד את זה גם על מקומות של ריכוז נוער נוסף במקומות אחרים בארץ.

<איציק אלמוג: כיכר החתולות היא בירושלים אבל יש מקומות אחרים.

אורלי לוי אבקסיס: כן, אבל קודם שמענו את הפרויקט של "עיר ללא אלימות" ואמרו שהולכים למרכזים שמיועדים לפורענות.

<דני שחר: גברתי חברת הכנסת, כיכר החתולות הוא אחד הפרויקטים שלנו עם עיריית ירושלים, לא לבד.

אורלי לוי אבקסיס: מה התוצאות שם?

<דני שחר: התוצאות הן מצוינות - שהמשטרה תגיד את התוצאות.

<דני שחר: אין לי את הנתון המדויק כי אין נתון על כל נקודה חמה וכו'.

<דני שחר: בכיכר החתולות היום הנוער מאוד פעיל.

<דני שחר: אין שם אלימות מי יודע מה גבוהה.

<דני שחר: אני לא רוצה לתת נתון לא נכון, אבל אין ספק שבמקום הזה בירושלים - - -

אורלי לוי אבקסיס: אני אפסיק אותך לרגע כי אני שומעת פה את מר קדמן מתנשף באיזה אי-נחת.

אורלי לוי אבקסיס: מר קדמן, האם יש לך את הנתונים?

<יצחק קדמן: כיכר החתולות היא דוגמה טובה למשהו שאנחנו מתעסקים בו לא נכון.

<יצחק קדמן: הבעיה היא לא אם תהיה שם נוכחות סמויה או גלויה של המשטרה מפני שאם תהיה נוכחות הם יעברו, והם כבר עברו לבית יואל ולמקומות אחרים.

<יצחק קדמן: אנחנו כל הזמן עוסקים בסימפטומים ולא במקור.

<יצחק קדמן: אתם יודעים מאיפה ומה המאפיינים של בני הנוער שנמצאים בכיכר החתולות?

<יצחק קדמן: יש שם חרדים שנבעטו מהבית כי הם חזרו בשאלה, יש שם ילדים שהם חסרי כל בית.

<יצחק קדמן: יש שם ילדים שאין להם פיזית איפה לישון.

<יצחק קדמן: אנחנו לא יכולים לעסוק כל הזמן רק בסימפטומים.

<יצחק קדמן: אני מברך על התוכנית שלכם - שלא תהיה אי-הבנה.

<יצחק קדמן: אבל יש לנו איזה נטייה להעמיד בתי- חולים בתחתית הצוק כדי שאיך שהילד נופל תיכף יוכלו לטפל בו בבית-החולים הסמוך.

<יצחק קדמן: במעט מדי מקרים מתייחסים למקורות של הבעיה, הזכרת את זה קודם.

<יצחק קדמן: לא אלאה אתכם, הבאתי איתי פה דוח שנכתב בבית-ספר על ילד שהוגדר כילד אלים, חסר סבלנות, המפנה אלימות כלפי כל הילדים בכיתה.

<יצחק קדמן: הוא הופנה לפסיכיאטר.

<יצחק קדמן: המקרה הזה של הילד הזה שהוגדר כאלים ושמו עליו כבר את כל התוויות של אלים הוא ילד שאין לו אבא, האבא לא ידוע.

<יצחק קדמן: אימא שלו יום אחד זרקה אותו אצל סבתא שלו בבית ואמרה לה לטפל בילד והיא נעלמה, כך התברר יותר מאוחר.

<יצחק קדמן: גם בית-הספר לא ידע.

<יצחק קדמן: הסבתא כל היום עסוקה בפני הילד בלקלל מה השאירה האימא שלו כי עוד בת שלה השאירה לה גם עוד תינוק שאותו הסבתא מגדלת.

<יצחק קדמן: יום אחד הילד היה אלים מאוד בבית-הספר ושלחו אותו לא לאחות כי אין אחות בבית הספר, ולכן אנחנו צריכים את המשטרה.

<יצחק קדמן: בהערת סוגריים אני אומר שאני מברך את המשטרה ואת המשרד לביטחון הפנים על מה שהם עושים.

<יצחק קדמן: אבל תשימו לב לאן אתם נגררתם שלא בטובתכם.

<יצחק קדמן: אתם הפכתם לממלאי מקום של שירותי הרווחה, של שירותי החינוך, של שירותי טיפול, של שירותים שהיו צריכים לעשות את העבודה הזאת, לא כשאתם בתחנה הסופית יושבים ומחכים שהרכבת תגיע אליכם.

<יצחק קדמן: אני אחזור לילד הזה.

<יצחק קדמן: הסתבר שלא היתה אחות בבית-הספר שתבדוק אותו, אבל היה מזל שהיתה באמת איזה מחנכת שלו שנתנה את נשמתה והיא שאלה אותו מה מעיק עליו.

<יצחק קדמן: מתברר שהסבתא שהיתה בתפקיד אימא הלבישה לו את הגרביים של התינוק השני שהיא מגדלת בבית.

<יצחק קדמן: הילד ישב עם גרביים של תינוק, כאבים נוראיים ברגליים.

<יצחק קדמן: כשיש לך כאבים מהסוג הזה ואתה שומע כל היום סבתא שמקללת את האימא שלך: מה היא השאירה לי את הילד הזה פה אצלי?

<יצחק קדמן: אחר כך באים ורואים שהילד הוא אלים.

<יצחק קדמן: אז לא מספיק להעביר את האלימות ממקום למקום.

<יצחק קדמן: אנחנו לא לומדים ברוב המקרים מה המקורות.

<יצחק קדמן: אני כתבתי למנכ"לית משרד החינוך וקיבלתי ממנה תשובה מאוד יפה ומפורטת.

<יצחק קדמן: אנחנו בדקנו ומצאנו שב-80% עד 90% מהמקרים של ילדים וילדות שחוו גילוי עריות, ואני מדבר על פגיעה מינית בתוך המשפחה, אחת התוצאות המידיות היתה ירידה בהתנהגות בבית-הספר ואלימות של הילד או הילדה כלפי ילדים אחרים.

<יצחק קדמן: היו מקרים שילדים כאלו הועלו לוועדת ההשמה כדי להפנות אותם לחינוך המיוחד.

<יצחק קדמן: אין להם בעיה אורגנית, אין להם בעיה שמצריכה חינוך מיוחד.

<יצחק קדמן: מישהו שצריך להתייחס לזה ולהפסיק את ההתעללות המינית שהם חווים בבית.

<יצחק קדמן: אנחנו יותר מדי מטפלים בסימפטומים ומעט מאוד מטפלים במקורות.

<יצחק קדמן: אני רוצה לסיים במשהו בכל זאת טוב וגם אותו כדאי להגיד.

<יצחק קדמן: אני רואה שיש פה בני נוער.

<יצחק קדמן: אתם צריכים להתייצב ולומר את הדברים בפה מלא.

<יצחק קדמן: נוצר רושם, במיוחד בתקופה האחרונה, שבני הנוער בישראל מובילים את האלימות בחברה הישראלית.

<יצחק קדמן: זה לא נכון, זה עוול נוראי.

<יצחק קדמן: רוב בני הנוער במדינת ישראל הוא נוער טוב.

<יצחק קדמן: הם נוער יותר טוב ממה שאנחנו היינו כשהיינו בני נוער.

<יצחק קדמן: הם חכמים יותר, הם מסורים יותר, הם מתנדבים יותר – הרבה יותר טובים מאתנו.

<יצחק קדמן: אני פותח עיתונים ואתה קורא בכל מקום איזה נוער יש לנו ומה צריך לעשות כדי לערוף את ראשם.

<יצחק קדמן: באיזשהו שלב ירד לי האסימון למה כל הזמן כותבים על בני נוער.

<יצחק קדמן: כולם כתבו שאת גבי ויכמן ז"ל מבאר שבע רצחו קטינים.

<יצחק קדמן: מי שהורשע ברצח גבי ויכמן הוא לא קטין.

<יצחק קדמן: העצורים שנעצרו במועדון השש ברעננה אחרי שהחייל גריידי נרצח שם - היה כתוב בכל הידיעות שזה מעשה של בני נוער.

<יצחק קדמן: החשוד העיקרי הוא בן 27.

<יצחק קדמן: עכשיו קראתי על אותה גברת שהוגדרה כנוער הגבעות, שהטיפה לזרוק אבנים על חיילים או משהו כזה.

<יצחק קדמן: רבותי, הגברת הזאת היא בת 23 והיא עדיין נוער?

<יצחק קדמן: עד מתי נוער אצלנו מוגדר כנוער?

<יצחק קדמן: הנתונים שלנו מראים, ואני מצטרף למה שאמר ניצב משנה אלמוג, גם לגבי נשיאת סכין, גם לגבי כלל עבירות האלימות, יש בעשור האחרון ירידה הדרגתית רצופה ועקבית בכלל העבירות של בני הנוער, ובכלל זה עבירות אלימות.

<יצחק קדמן: אתן לכם רק מספר אחד.

אורלי לוי אבקסיס: מר קדמן, לפני שאתה נותן את המספרים אני רוצה לשאול אותך איך זה מתיישב עם אותו מחקר מאוד מקיף של אוניברסיטת חיפה ששם אנחנו נחשפנו לנתונים מזעזעים.

<יצחק קדמן: של בני נוער כקורבנות.

אורלי לוי אבקסיס: כקורבנות.

אורלי לוי אבקסיס: אבל בתוך אותה מסגרת גם עלו מספר נקודות שבהן הם לא מרגישים בטוחים בתוך מערכת החינוך, שהם חוו תקיפות בתוך אותה מסגרת חינוכית על-ידי בני נוער אחרים.

<יצחק קדמן: נכון.

<יצחק קדמן: אל תטעו לרגע בדברים שאני אומר ותבינו מהם שאין בעיית אלימות בקרב בני הנוער.

<יצחק קדמן: ועוד איך יש.

<יצחק קדמן: אמר ניצב משנה אלמוג נכון, שיש החמרה בסוגי העבירות ויש עבירות שפעם לא מצאנו כמותן, בין אם זה אונס קבוצתי ובין אם זה רצח.

<יצחק קדמן: יושבת פה לרה והיא תוכל לומר לכם מה המשמעות של רצח למשפחה של נרצח.

<יצחק קדמן: זה עולם ומלואו ומטבע הדברים כל מקרה כזה תופס נפח עצום.

<יצחק קדמן: אבל האם בזה נגדיר את הנוער בישראל שהוא אלים?

<יצחק קדמן: אני מוכרח לומר לך שאני לא מבין דבר אחד והוא איך הנוער הנפלא הזה מצליח להיות לא אלים בחברה כל כך אלימה כשהמבוגרים נותנים לו דוגמה שלילית של אלימות.

<יצחק קדמן: נזכיר רק מספר אחד, המספרים פה עקביים לכל אורך הדרך.

<יצחק קדמן: בשנת 2000 נפתחו לבני נוער 31,721 תיקים במשטרה.

<יצחק קדמן: ב-2012, 13 שנה אחרי זה, מספר התיקים שנפתחו היה 25,193.

<יצחק קדמן: זה עוד ללא הגידול באוכלוסייה.

<יצחק קדמן: כשלוקחים את השיעורים, שיעור התיקים מכלל התיקים במשטרה של נוער היה ב-2000 - 21.5, בשנת 2012 הוא ירד ל-16.7, וכך זה לכל אורך הדרך בעבירות במערכת החינוך, באלימות קשה, בנשיאת סכין.

<יצחק קדמן: בכל העבירות ובכל העבריינות יש ירידה עקבית ובולטת.

<יצחק קדמן: זה לא שאין.

אורלי לוי אבקסיס: צריך לזכור שחוץ מעבירות המתה ששם זה מאוד מאוד יציב.

<יצחק קדמן: כן, אבל המספרים הם מאוד מאוד קטנים.

<יצחק קדמן: לכן אני אומר, ראשית, בואו לא נשמיץ את כל בני הנוער ונציג אותם ככאלה.

<יצחק קדמן: "עיר ללא אלימות" היא תוכנית נהדרת, משהו בעתו, אבל כשאני שומע מדי פעם אנשים מתבטאים מהי התוכנית הזאת אני שומע שזה עיר ללא אלימות נוער.

<יצחק קדמן: רק בני נוער אלימים בערים?

<יצחק קדמן: מי מתפוצץ עם מכוניות?

<יצחק קדמן: על מי יורים באופן חופשי ופוגעים במקרה בעוברי אורח?

<יצחק קדמן: האם זה מעשי ידיהם של קטינים?

<יצחק קדמן: מי סוחט בעלי חנויות ודמי חסות?

<יצחק קדמן: מי מבצע את העבירות האלה?

<יצחק קדמן: האם בני נוער?

<יצחק קדמן: עיר ללא אלימות היא עיר שצריכה לעסוק בביעור האלימות מהעיר, לא בטיפול רק בבני נוער.

יעקב מרגי: אבל לא לוותר על הטיפול בבני נוער.

<יצחק קדמן: אני לא מוותר בגרוש.

<יצחק קדמן: במשפט אחרון אציין שאם אנחנו רוצים למנוע באמת אלימות של בני נוער בואו נראה את מקורות האלימות ונבין נכון.

<יצחק קדמן: אני הכנתי פה טבלה עם 26 מקורות שונים שגורמים לאלימות וצריך להבין את המקורות כדי לטפל בבעיה נכון.

<יצחק קדמן: ילד שמוכה מידי יום בבית והוא אלים בבית-הספר, השעיה שלו כעונש כדי ללמד אותו לקח לא תעזור כי אנחנו שולחים אותו לגוב האריות ולמקום שיצר את האלימות.

<יצחק קדמן: אנחנו צריכים להבין טוב יותר.

<יצחק קדמן: לא לוותר, לא להעביר מסרים שאנחנו מקבלים את האלימות – בשום פנים ואופן באף אחת מצורותיה.

<יצחק קדמן: אבל להבין את המקורות ולטפל בהם מוקדם מאוד וטוב הרבה יותר.

<יצחק קדמן: ורבותי, לא רק המשטרה.

<יצחק קדמן: המשטרה היא חשובה, אבל לא יכול להיות שהמשטרה תמלא את כל החסרונות שגופים אחרים השאירו לה.

אורלי לוי אבקסיס: קודם כל, אנחנו מאוד מברכים על כל התוכניות שהמשרד לביטחון הפנים יוזם וגם לפי התוצאות שאנחנו שומעים פה שיש לנו סוף סוף מדידה.

אורלי לוי אבקסיס: בוועדה הקודמת לא יכולנו כל כך להבין מה קנה המידה של הצלחת התוכנית או חלילה וחס של כישלונה.

אורלי לוי אבקסיס: אני שמחה שאתם עובדים עם נתונים ועם ביקורת.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לפנות לנקודה מסוימת שהעלה אותה קדמן ולהרחיב בה.

אורלי לוי אבקסיס: בטרם אעשה זאת אני רוצה לברך את תלמידי כיתה ט' מהגימנסיה העברית מירושלים.

אורלי לוי אבקסיס: תיכף תקבלו זכות דיבור כדי להסביר לנו מה אתם עושים, איזה פרויקט יזמתם ואיך הוא משתף את בני הנוער.

אורלי לוי אבקסיס: אבל קודם לכן אני רוצה להפנות שאלה למשרד החינוך.

אורלי לוי אבקסיס: חלק מאותן נקודות שאני בטוחה שיש להן אחיזה במציאות, הרי לא סתם קיבלנו פה מהמועצה לשלום הילד, לגבי הסיבות שבגינן בני נוער מתנהגים באלימות.

אורלי לוי אבקסיס: אחת מהבעיות העיקריות היא הפרעות קשב וריכוז - ADHD, היא ממוקמת במספר 2.

אורלי לוי אבקסיס: תאמינו לי שאני יודעת כמה האבחונים האלה עולים.

אורלי לוי אבקסיס: הם עולים אלפי שקלים.

אורלי לוי אבקסיס: אוכלוסיות שגם כך נמצאות במצוקה כלכלית לא יכולות לממן את זה בעצמן.

אורלי לוי אבקסיס: אותם ילדים שלא יקבלו את האבחון ובעקבות כך גם לא את הטיפול הראוי, אנחנו מכתיבים להם או מכניסים אותם למשבצת של עושה הצרות הן בעיני הסביבה.

אורלי לוי אבקסיס: הופכים אותם לאאוטסיידרים חברתית ולגורם מספר אחד של הבלגן בכיתה או של חוסר הלימוד.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו זורקים אותם מאותו צוק ולמטה מחכים עם בית-ספרחולים.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו אלה שדוחפים אותם כי אנחנו לא נותנים להם פתרון אחר.

אורלי לוי אבקסיס: אותם חיווטים שקיימים במוח שקיימים או לא קיימים לא ייפתרו מאליהם והילד מתחיל כבר להבין שמשהו דפוק בו.

אורלי לוי אבקסיס: האם רק בשל היות אוכלוסייה זו נמוכה מבחינה כלכלית היא אוכלוסייה שאנחנו מוותרים עליה?

אורלי לוי אבקסיס: אוכלוסייה שאנחנו שולחים אותה אחר כך לחינוך מיוחד כי אין לנו כלים להתמודד?

אורלי לוי אבקסיס: או האם משרד החינוך מבין שזו אחת מהבעיות העיקריות שללא טיפול וללא מניעה לא נוכל להגיע לפתרון?

אורלי לוי אבקסיס: ילדים שמגיעים ממשפחות חזקות שההורים שלהם עושים להם באופן פרטי את האבחונים שעולים אלפי שקלים ואחר כך גם נותנים להם טיפול חודשי קבוע, מגיעים להישגים מאוד גבוהים.

אורלי לוי אבקסיס: מערכת החינוך מחויבת לתת להם הטבות, הקלות וכד'.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עושים איפה ואיפה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו אומרים שרק אותם ילדים שהיה להם מזל ונולדו למשפחה חזקה ויש להם הפרעה מסוימת שהיא לחלוטין ברת טיפול יזכו לחיים נורמאליים ולמסלול נורמטיבי אבל אנחנו מוותרים על כל השאר.

אורלי לוי אבקסיס: לא רק שאנחנו מוותרים עליהם אלא אנחנו הופכים אותם אחר כך לבעיה שהמשטרה צריכה לטפל בה.

אורלי לוי אבקסיס: מה משרד החינוך עושה עם זה?

<עינב לוק: עינב לוק, אני ממונה על נושא של קידום אקלים ומניעת אלימות במערכת החינוך, שירות פסיכולוגי ייעוצי.

<עינב לוק: אני אתייחס גם לשאלה וכמובן לדיון כולו.

<עינב לוק: אני אגיד שבמערכת החינוך אנחנו פועלים בכמה רבדים כדי להתמודד עם תופעת האלימות.

<עינב לוק: זה מתחיל מהיבטים מערכתיים כללים לכלל האוכלוסייה ועבודה עם כל האוכלוסיות: עם הורים, מורים ותלמידים, ועד על כל הרצף עם ילדים עם בעיות התנהגות.

<עינב לוק: על הרצף הזה אני אגיד שקודם כל המשימה הראשונה היא עבודה בתי-ספר לקדם בהם אקלים חינוכי מטבי שיש בו גבולות ברורים לצד קשר ויחסים טובים בתוך בתי-הספר.

<עינב לוק: לצורך הנושא הזה אנחנו מעבירים בתוך בתי-הספר שאלוני אקלים שמאפשרים לבית-הספר לקבל מסד נתונים מאוד מאוד גדול על בית-ספר שלהם, מה מצב האקלים, איך הילדים מרגישים בתוך בית-הספר, האם יש אלימות על כל סוגיה, איך הילדים מרגישים.

<עינב לוק: מסד הנתונים הזה מגיע ברמת מוסד, ברמת שכבות וברמת כיתות, ועל סמך הנתונים האלה בית-ספר בונה תוכנית התערבות כדי לקדם את מצב בית-הספר מהנקודה שהוא נמצא לנקודה טובה יותר.

<עינב לוק: במקביל לזה ולצורך זה יש יועצים, פסיכולוגים ומדריכים שמלווים את בתי-הספר בבניית תוכניות ההתערבות.

<עינב לוק: לצד זה בתי-הספר ממפים את מצב הילדים עם בעיות התנהגות.

<עינב לוק: אלו יכולים להיות ילדים עם ליקויי למידה, ילדים עם בעיות רגשיות, ילדים שבאים מבתים מאוד קשים, ילדים עם טמפרמנט מסוים.

<עינב לוק: יש הרבה מאוד מקורות לאלימות.

<עינב לוק: כשהם מגיעים לבתי-הספר, אחת המשימות שלנו היא לעשות שני דברים: האחת, לאפשר להם מסגרת שבתוכה הם יכולה להתנהל במיטביות.

<עינב לוק: זאת אומרת, שיש בה מצד אחד גבולות וקשר וניתן להם מענה לצרכים שלהם.

<עינב לוק: הדבר השני, טיפול ממוקד בבעיה.

<עינב לוק: אני יכולה לומר שבשנים האחרונות אנחנו גם פנינו ליוזמה לחקר חינוך באקדמיה לקבל דוח מה הן דרכי הטיפול הטובות ביותר לילדים עם בעיות התנהגויות וכרגע יש לנו מספר תוכניות שפועלות.

<עינב לוק: לילדים עם ליקויי למידה תוכניות רגשיות עם קבוצות שפועלות בתוך בתי-הספר, תוכניות עוצמה.

אורלי לוי אבקסיס: איך אתם מזהים אותם?

<עינב לוק: הדברים עולים מאוד מהר כבר בגיל הצעיר.

<עינב לוק: התוכניות היום הולכות ויורדות.

<עינב לוק: אנחנו מזהים, יש לנו מיפוי בית-ספרי שכולל גם היבטים ראשוניים שאת רואה מאוד מהר של התנהגות בתוך הכיתה, וגם כמובן אבחונים בתוך הכיתות על-פי יועצים, פסיכולוגיים.

אורלי לוי אבקסיס: מי עושה את האבחונים?

<עינב לוק: באופן עקרוני מי שמאבחן את הילדים שזקוקים לאבחון הם הפסיכולוגים החינוכיים.

<עינב לוק: לא בהכרח כל הילדים עם בעיית התנהגות אנחנו עוברים לאבחון פסיכולוגי אלא אנחנו עושים דרכים נוספות.

<עינב לוק: אני חושבת שבסופו של דבר הדבר החשוב ביותר הוא המענה הטיפולי שהילדים מקבלים.

אורלי לוי אבקסיס: אני אומר לך למה אני שואלת, כי אין אבחונים במסגרת בתי-הספר, בטח לא לאבחונים של קשב וריכוז.

אורלי לוי אבקסיס: בעקבות כך גם אין את אותו מסמך שנותן להם את ההקלות, את הליווי האמיתי ואת כל מה שנותנת מערכת החינוך דווקא לאלו שיכולים לעשות את האבחונים האלה באופן פרטי.

אורלי לוי אבקסיס: איך משרד החינוך מציל את הילדים הללו?

<עינב לוק: אני חושבת שהאבחון הוא החלק הראשוני בכל התהליך הזה.

<עינב לוק: החלק המהותי הוא החלק הטיפולי.

אורלי לוי אבקסיס: אתה לא יכול לתת טיפול אם לא אבחנת.

אורלי לוי אבקסיס: אני אצא מפה עם מסקנה מאוד ברורה ואני אומרת לך מעכשיו.

אורלי לוי אבקסיס: על משרד החינוך לבדוק איך הוא מטפל באותם ילדים שלמזלם הרע נולדו לאוכלוסיית מצוקה, בעיקר מצוקה כלכלית, ולא יכולים לאפשר לעצמם את האבחונים הללו.

אורלי לוי אבקסיס: איך הוא נכנס לאותן נעליים כי אחר כך זה יהיה רווח חברתי ולא רק רווח אישי לאותו ילד שאי-אפשר לזלזל בזה כי זה אחר כך טרגדיה אישית נורא גדולה, אבל זו גם טרגדיה חברתית אם פספסנו אותם בדרך.

אורלי לוי אבקסיס: יכול להיות שיש מוחות מדהימים.

אורלי לוי אבקסיס: אם רק נאפשר להם חיים נורמטיביים עם שילוב בחברה, עם מניעה ולרדת לקצה החברתי שלנו, כבר בזה יש לנו רווח עצום.

אורלי לוי אבקסיס: איך משרד החינוך מתמודד עם אותם ילדים?

אורלי לוי אבקסיס: אגב, אנחנו יודעים שההפרעה הזאת הולכת וגדלה לאורך השנים, בעיקר בעקבות כל אותם שינויים שהחברה עוברת.

<עינב לוק: אנחנו מאבחנים את הילדים שזקוקים לאבחונים.

<עינב לוק: לא כולם מקבלים את אותם אבחונים, אני מסכימה איתך.

אורלי לוי אבקסיס: כמה אבחונים כאלה משרד החינוך מבצע שהם בלי השתתפות הורים?

<עינב לוק: אני לא יודעת להגיד לך את הנתון.

<עינב לוק: יש לנו את הנתון ואפשר להעביר את הנתון הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אני מבקשת שיישלחו לי את הנתון הזה.

<עינב לוק: כמו שאמרתי, אני חושבת שהחלק המהותי הוא החלק הטיפולי והמענה בתוך בית-ספר ומחוץ לבית-ספר.

אורלי לוי אבקסיס: אתה לא יכול לתת מענה למי שלא מוגדר כמישהו שצריך את המענה הזה.

<עינב לוק: כן, אבל אנחנו לא מדברים רק על ילדים עם ליקויי למידה.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא רק ליקויי למידה, זה גם היפראקטיביות וגם דברים נוספים אחרים.

<עינב לוק: נכון, אני רק רוצה להגיד שבעיות ההתנהגות שדיברנו עליהן של ילדים שבסופו של דבר מגיעים לבעיית התנהגות, חלקם הם ילדים עם ADHD, אבל יש עוד מקורות נוספים כמו שאמר מר קדמן שמובילים לבעיית התנהגות.

אורלי לוי אבקסיס: בוודאי.

אורלי לוי אבקסיס: השאלה היא האם אנחנו מוותרים על אלו?

<עינב לוק: לא מוותרים על אף אחד.

<עינב לוק: עושים באמת מאמץ גם לאבחן את הילדים וגם לתת להם מענה טיפולי וגם לתת להם מסגרת חינוכית ראויה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו יודעים שאחיות בתי-ספר אין, כמה יועצות חינוכיות יש?

אורלי לוי אבקסיס: בחצי מבתי-הספר אין.

<עינב לוק: אני חושבת ש-4,000 יועצים חינוכיים בארץ, 7,000 יחד עם הפסיכולוגים יש בבתי-הספר.

אורלי לוי אבקסיס: מי אמור לזהות אותם ולהיות אוזן קשבת?

אורלי לוי אבקסיס: האם אותו מורה שאמור להעביר את החומר בכיתה?

אורלי לוי אבקסיס: למורים יש בכלל זמן?

אורלי לוי אבקסיס: כמה יש בכיתות עכשיו?

אורלי לוי אבקסיס: אגב, רוצים עכשיו לסגור את הכיתות הקטנות.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שאחד הדברים הכי קטסטרופליים שמשרד החינוך עושה עכשיו זה לסגור את הלמידה בקבוצות הקטנות.

אורלי לוי אבקסיס: זה פוגע ביכולת של הילד לקבל ברמה האישית וגם מבחינת העברת החומר.

אורלי לוי אבקסיס: כלומר, לא רק ביכולת ללמד אלא גם ביכולת לראות את הילד ולהבין אותו ולהקשיב לו.

אורלי לוי אבקסיס: בתוך כיתה של 34 תלמידים אתה מפספס את אותו ילד.

<עינב לוק: לגודל של הכיתה יש משמעות, אבל אני רוצה להגיד שיש גם שינוי משמעותי בנושא של "אופק חדש ו"עוז לתמורה" של השעות הפרטניות.

אורלי לוי אבקסיס: אתם הולכים להוריד אותם.

<עינב לוק: לא.

<עינב לוק: השעות הפרטניות במסגרת "אופק חדש" ו"עוז לתמורה" שהמורה נותן במסגרת פרטנית לחמישה ילדים מפגש אישי אחת לתקופה והוא נפגש עם אותם ילדים - - -

אורלי לוי אבקסיס: מה זה "אחת לתקופה"?

<עינב לוק: זה מאוד תלוי וזה משתנה בהתאם לילדים שזקוקים.

אורלי לוי אבקסיס: בואו לא ננסה לייפות את זה.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שבה שעושה עכשיו משרד החינוך בשם החיסכון או אני לא יודעת מה שהוא דווקא מפנה לאותם ילדים חלשים ומשם הוא לוקח את הכסף ומשם הוא מקצץ שעות, בזה אנחנו מוותרים על אותם ילדים, אין לי מילה אחרת להגיד את זה.

אורלי לוי אבקסיס: מפה אנחנו נוציא צעקה למשרד החינוך לשקול את כל הנושא הזה מחדש.

אורלי לוי אבקסיס: זה רק תחילת המושב, אנחנו בתחילת הדרך, ויש לפנינו תיכף שנה של לימוד חדשה.

אורלי לוי אבקסיס: מיד אחרי החופש הגדול צריכה להיות היערכות לזה שעל אותם ילדים אנחנו לא מוותרים לא מבחינת הישגים, ולא מבחינת זה שרואים את הילדים הללו.

אורלי לוי אבקסיס: אי-אפשר לקחת מהכי חלש ואותו לזרוק למטה.

יעקב מרגי: אני לא יודע אם את הכתובת, אבל את כמשרד החינוך.

יעקב מרגי: אני רוצה לצמצם את הבעיה עוד יותר מכפי שהציגה חברת הכנסת אורלי לוי.

יעקב מרגי: בואו נדבר על אלה שכבר אובחנו והמדינה אישרה והיא משקיעה את המשאבים.

יעקב מרגי: חברים, אני לא רוצה שתתפסו לזה שאני חרדי.

יעקב מרגי: אני לא מדבר על רשת החינוך אלא אני מדבר על החינוך הממלכתי.

יעקב מרגי: יש לי פרקטיקה ואני מכיר מקרוב.

יעקב מרגי: אותו ילד לאחר האבחון ולאחר ועדות השמה ואחרי שהמדינה שמה כסף רב בהגעתו לבית-הספר, אין למשרד החינוך את הפיקוח המספק, המיטבי, לראות אם אכן הילד מקבל את כל המשאבים.

יעקב מרגי: אני מדבר אחרי ועדת השמה.

יעקב מרגי: אני אומר לך את זה מפרקטיקה ואני מוכן להעמיד את זה.

יעקב מרגי: אני לא יודע כמה מפקחת מחוזית אכן יכולה לרדת לפרט ולתוך בתי-הספר ולראות האם בתי-הספר בכלל נותנים לילדים האלה את מה שהם צריכים לקבל.

יעקב מרגי: הילד הולך לאיבוד בבתי-ספר של 300, 400 ו-600 ילדים.

אורלי לוי אבקסיס: בית-ספר אומר: בוא נשלח אותו לבית-ספר מיוחד, אתה מבין?

יעקב מרגי: לא, לא כדאי לו.

יעקב מרגי: אורלי, שאלת את קצינת המשטרה לגבי התמריצים.

יעקב מרגי: יש לבתי-הספר תמריץ די טוב לקבל את אותם תלמידים.

יעקב מרגי: השאלה היא מה נעשה איתם ומה משקיעים בהם.

יעקב מרגי: אני אומר בצער ומדם ליבי שהילדים האלה הם כמעט שקופים.

יעקב מרגי: הם הופכים לפחות שקופים כאשר הם מעוררים מהומה בתוך הכיתה או כשהם מפריעים.

יעקב מרגי: במסלול הקידום של הכיתה הילדים האלה שקופים לגמרי.

יעקב מרגי: אם נטפל בהם נצמצם את הפוטנציאל של הסיכון.

אורלי לוי אבקסיס: לאתר אותם כקבוצת סיכון זה מניעה.

אורלי לוי אבקסיס: צריך לעשות את זה מהכיתות הנמוכות.

<עינב לוק: אורלי, ברשותך.

<עינב לוק: אני צריכה לעבור לוועדה אחרת.

<עינב לוק: לסיום אני רוצה לומר שאני שמעתי את המסרים ואני כמובן אעביר את המסרים.

<עינב לוק: חשוב לי להגיד לסיום שההשקעה המשמעותית היום היא כן באיתור אותם ילדים בסיכון יחד עם תוכניות לאומיות נוספות.

<עינב לוק: ניתנים היום מענים משמעותיים לילדים גם עם בעיות התנהגות, גם ילדים עם ADHD.

<עינב לוק: כמובן שיש לנו עוד עבודה לעשות בדרך, אבל ניתנים הרבה מאוד מענים.

יעקב מרגי: ניתנים בתוך המסגרות הספציפיות, במסגרות של החינוך המיוחד.

יעקב מרגי: בתוך בתי הספר זה כמעט ולא בא לידי ביטוי.

<עינב לוק: גם במסגרות הספציפיות וגם בבתי-הספר.

אורלי לוי אבקסיס: הם מגיעים טוב מאוד לידי ביטוי בחינוך הפורמאלי הרגיל בתנאי שיש להם הורים חזקים שדורשים את מה שמגיע להם והאוכלוסיות האחרות נופלות.

אורלי לוי אבקסיס: כחברה אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו לוותר על האוכלוסייה של הילדים האלה.

<עינב לוק: משרד החינוך לא מוותר על האוכלוסייה הזו.

<עינב לוק: יועצים ופסיכולוגים עושים עבודה משמעותית

אורלי לוי אבקסיס: הוא מוותר עליהם.

אורלי לוי אבקסיס: תסלחי לי, לא נעים לי להגיד את זה, אבל אם הוא לא עושה להם אבחונים וגם את המעט שכבר יש לוקחים משם, אז איך את מגדירה את זה?

אורלי לוי אבקסיס: כבשת הרש, אני לא יודעת מה להגיד פה, אין לי הגדרת אחרת אם משרד החינוך כשהוא צריך לקצץ מקצץ בכיתות הקטנות ובאלה שזקוקים למגע האישי וללימוד האישי וירידה לגובה העיניים.

אורלי לוי אבקסיס: זה טוב לכיתה כי אתה מוציא לרגע את אלו שלא מצליחים להשתלב בכיתה מאוד גדולה ונותן להם פרטני וזה יוצר אקלים למידה בתוך הכיתה.

אורלי לוי אבקסיס: ברגע שהכנסת אותם מבלי לתת להם את ארגז הכלים הנכון ואת היכולת להתמודד עם החומר וכד', הם יעשו בלגן בכיתה ויפריעו לאחרים.

אורלי לוי אבקסיס: לא יראו אותם ואני לא רוצה להגיד לאיזה מסלול הם ילכו בסופו של דבר.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו קוראים פה למשרד החינוך לקחת אחריות וביחד עם שירותי הרווחה לתת את האבחונים הללו ללא כסף לאותן אוכלוסיות שהן במצוקה, ובהתאם לכך לתת להן גם את אותו ארגז כלים שמקבל הילד שלהורים שלו היה כסף ושיש לו את היכולת לדרוש את מה שמגיע לו על-פי חוק.

<עינב לוק: ברשותכם, אני מצטערת.

<עינב לוק: אני צריכה לצאת.

<מנואל זרמתי: מנואל, יועצת הגימנסיה העברית.

<מנואל זרמתי: לגבי אבחונים - הצעת ייעול.

<מנואל זרמתי: כדי שנוכל לתת את האבחונים באמת לכל ילד שזקוק, צריך שמשרד החינוך ייצור מסגרת של מאבחנים ציבוריים שאנחנו לא נצטרך להפנות.

<מנואל זרמתי: כיועצת אני לא רוצה להפנות את התלמידים שלי למאבחנים פרטיים, אני לא צריכה לפרנס את הגופים הפרטיים.

<מנואל זרמתי: אני חושבת שמשרד החינוך צריך להקים פול של מאבחנים שאנחנו יכולים להפנות כל ילד.

אורלי לוי אבקסיס: אחלה רעיון.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך.

<יפה וולמן: שמי יפי וולמן ואני עובדת במשרד לעלייה ולקליטה.

<יפה וולמן: שמעתי על תוכנית "סיכויים" ואני חושבת שהיא באמת תוכנית דגל.

<יפה וולמן: היא מלווה נוער עובר חוק.

<יפה וולמן: אנחנו התחלנו עם עולים כי אנחנו במשרד לעלייה ולקליטה, אבל בהחלט ותיקים יכולים.

אורלי לוי אבקסיס: זה שיתוף פעולה.

<יפה וולמן: כן, שירות מבחן לנוער של משרד הרווחה.

<יפה וולמן: אנחנו לא עובדים לבד, אנחנו עובדים עם משרדים שונים ובשיתוף עם משטרת ישראל והרשות המקומית.

<יפה וולמן: אני רוצה כאן פנייה למשטרה שיפנו דווקא בני נוער לתוכנית הזאת מפני שאין מספיק הפניות דווקא מהמשטרה ושמעתי את זה מהשטח, מהעובדות הסוציאליות המחוזיות שעושות צוותי היגוי ביישובים.

<יפה וולמן: הן אומרות שעיקר ההפניות הן מגורמים אחרים ופחות מהמשטרה.

<יפה וולמן: יכול להיות שיש את מיל"ה ואז מפנים.

אורלי לוי אבקסיס: יכול להיות שהמשטרה יכולה להגיד: אין לנו את מי להפנות.

<יפה וולמן: גם אפילו אי-תביעה.

<יפה וולמן: אם יש איזה התחלה של אלימות להתחיל אפילו מאי-תביעה, לאו דווקא מאי-פתיחת תיק כי באי-תביעה יש גם איזשהו מקום של אולי אלימות, לא ממש גדולה אבל יש איזה התחלה של פעילות עבריינית וגם היינו רוצים שהתוכנית תורחב לתיקים של אי-תביעה ולא רק לזה.

<יפה וולמן: אז אני פונה למשטרה שבאמת יפנו.

אורלי לוי אבקסיס: לזהות אותם עוד בטרם הם נכנסו באופן רשמי למערכת.

<איציק אלמוג: המגוון הוא רחב.

<איציק אלמוג: יש את קדם, יש את מיל"ה, יש את "סיכויים" ויש עוד.

<יפה וולמן: אם יש את התוכניות האלה אז כנראה שיש כאלה שזקוקים להן.

אורלי לוי אבקסיס: יפה.

אורלי לוי אבקסיס: סוף סוף אומרים לנו: אין לנו בעיה בפתיחת תוכנית או בכוח-אדם, אנחנו רק צריכים את הקליינטים.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא יודעת אם אני שמחה שאין קליינטים או שפשוט לא מפנים אותם.

אורלי לוי אבקסיס: אני מאמינה שהאמת נמצאת איפשהו באמצע.

אורלי לוי אבקסיס: אני גם מאמינה שלקחתם גם לתשומת ליבכם.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה על ההערה.

אורלי לוי אבקסיס: גברתי, בבקשה.

<רויטל קסוטו: אני רויטל קסוטו, מחנכת בכיתה ט'2 בגימנסיה.

<רויטל קסוטו: השנה בחרנו לעשות פרויקט בנושא אלימות.

<רויטל קסוטו: התלמידים עשו כמעט הכול.

<רויטל קסוטו: כל קבוצה היתה צריכה להציג את העבודה שלה ולבחור איזשהו נושא מתוך הנושא הכללי של האלימות.

<רויטל קסוטו: חלקם בחרו אלימות באינטרנט, חלקם בחרו אלימות שנעשית על קשישים.

אורלי לוי אבקסיס: איך בכלל הגעתם לגעת בנושא הזה?

אורלי לוי אבקסיס: האם זה בגלל שמשרד החינוך ביקש לערוך איזושהי פעילות בנושא או שזו היתה יוזמה פרטית לחלוטין.

<רויטל קסוטו: לא, זו היתה יוזמה.

<רויטל קסוטו: האמת היא שאנחנו כל הזמן עוסקים בנושא הזה, גם בצוות שאותו מנחה מנואל, ובכלל כל הזמן בכל פעם שעולה איזושהי כתבה בעיתונות אנחנו מדברים בתוך הכיתה.

<רויטל קסוטו: חשבנו שזה דבר שראוי וכדאי לעשות אותו.

<רויטל קסוטו: כל קבוצה של תלמידים הציגה בפני הכיתה את הנושא ואת שיעורי החינוך העבירו התלמידים.

<רויטל קסוטו: ראינו סרטים, צפינו במצגות.

<רויטל קסוטו: זה היה מאוד מאוד מעניין לשמוע את התלמידים.

<רויטל קסוטו: אני חושבת שהם בעיקר למדו מזה.

אורלי לוי אבקסיס: בואו נשמע מה הם בעיקר למדו מזה.

אורלי לוי אבקסיס: תגידו איך זה משפיע על האקלים בתוך בית-הספר.

<עדי זכרוביץ': אנחנו עשינו מצגת על אלימות בקרב בני נוער.

<עדי זכרוביץ': הצגנו את המאפיינים של בני נוער ובכללי מה גורם להם להגיע לאלימות.

אורלי לוי אבקסיס: לפי מה ידעתם?

אורלי לוי אבקסיס: שאלון, שאלתם?

אורלי לוי אבקסיס: מה הדברים העיקריים שעלו שהם גורמים לבני נוער להגיע לאלימות?

<עדי זכרוביץ': לפי מה שאנחנו יודעים.

<עדי זכרוביץ': למשל, בלבול, לחץ, לימודים.

<רויטל קסוטו: עדי, יש לכם פה את הפלקט שהכנתם לכיתה.

<רויטל קסוטו: זה היה תלוי בכיתה לאורך המחצית.

<רויטל קסוטו: את יכולה לקחת את הרעיונות מכאן.

<עדי זכרוביץ': כמו שאמרתי, זה מגיע מבלבול, ממתח.

<עדי זכרוביץ': הרבה פעמים זה מגיע למצב של אלימות.

<עדי זכרוביץ': חשבנו על כל מיני רעיונות איך אפשר למנוע אלימות ולטפל בזה .

<עדי זכרוביץ': אנחנו חושבים שככל שתעלה המודעות לאלימות בקרב בני נוער יותר אנשים ידעו כמה חשובים החיים, כי גילינו שחיים של כל כך הרבה בני נוער יום יום נהרסים.

<עדי זכרוביץ': ככל שהמודעות תעלה יותר יהיה יותר קל.

אורלי לוי אבקסיס: היה שיתוף פעולה של בני נוער לא רק מהכיתה גם מכיתות אחרות במסגרת בית-הספר?

<עדי זכרוביץ': אני חושבת שכן.

<עדי זכרוביץ': אני חושבת שגם הכיתות האחרות עשו עבודה.

אורלי לוי אבקסיס: אתם מרגישים שיש איזשהו שינוי בתחושה כשאתם מסתובבים במסדרונות בית-הספר ושההתעסקות בנושאים האלו באמת מביאה את הילדים לחשיבה נוספים, לעצור רגע, או שיש איזושהי כתובת בטרם דברים ייצאו מכלל שליטה?

<עדי זכרוביץ': אצלנו כן.

<עדי זכרוביץ': זה באמת גרם להבין כמה זה חשוב ועד כמה קיבלנו מתנה שחבל להרוס אותה.

<עדי זכרוביץ': בגלל אלכוהול וכל מיני דברים אנשים הורסים את החיים שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: את חושבת שבני נוער מבינים היום שאלכוהול זה אאוט ולא אין?

<עדי זכרוביץ': לא כולם.

אורלי לוי אבקסיס: כמה את מרגישה בטוחה בתוך מסגרת בית-הספר?

<עדי זכרוביץ': אני אישית מרגישה בטוחה.

אורלי לוי אבקסיס: יש פה מישהו שלא מרגיש בטוח?

אורלי לוי אבקסיס: יש הרבה מעשי אלימות בהפסקות, במסדרונות?

אורלי לוי אבקסיס: לא?

אורלי לוי אבקסיס: כשמישהו מרגיש קצת מאוים, מי הכתובת?

אורלי לוי אבקסיס: לאן אתם הולכים?

<עדי זכרוביץ': יש לנו רכז משמעת, שמשון הוא רכז משמעת.

אורלי לוי אבקסיס: רכז המשמעת שייך לכל החטיבה?

<קריאה: לכל בית-הספר.

אורלי לוי אבקסיס: שזה מכיתה ז' עד י"ב.

אורלי לוי אבקסיס: אוקיי, יש לפחות כתובת ויודעים לאן לפנות.

אורלי לוי אבקסיס: האם יש לכם פעילות שהיא ממלאה את שעות הפנאי מחוץ לשעות בית-הספר?

אורלי לוי אבקסיס: למשל, תנועות נוער וכד'?

אורלי לוי אבקסיס: אתם בטח גם נפגשים אחרי שעות בית-הספר.

<עדי זכרוביץ': יש את המועצה מטעם בית-הספר וכל מיני פעילויות.

אורלי לוי אבקסיס: יש מפגשים ביניכם לבין בני נוער אחרים מבתי ספר אחרים?

<עדי זכרוביץ': לא.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: אם תרצו אחר כך להוסיף עוד משהו אז אנחנו גם נקשיב.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, ניצן.

<ניצן חביב: אני ניצן מעמותת "נירים" שמטפלת בבני נוער בסיכון גבוה.

<ניצן חביב: באמת כמו שדני ציין פה אנחנו מטפלים באוכלוסיית קצה.

<ניצן חביב: אנחנו לא הולכים על מסה של בני נוער.

<ניצן חביב: עיקר הבעיה שלנו היא תקציבית.

<ניצן חביב: היינו רוצים לעבוד בעוד ערים ויש לנו גם פניות.

אורלי לוי אבקסיס: למה היא תקציבית?

אורלי לוי אבקסיס: מי מממן אתכם?

<ניצן חביב: אנחנו התחלנו פעילות עם משרד הרווחה, איזשהו פיילוט.

אורלי לוי אבקסיס: משרד החינוך לא מתקצב אתכם פר-ראש?

<ניצן חביב: לא.

אורלי לוי אבקסיס: זה די מוזר.

אורלי לוי אבקסיס: אני הרי מכירה את העבודה שלכם, אני לא סתם אומרת את הדברים.

אורלי לוי אבקסיס: חבל שנציגת משרד החינוך כבר לא פה.

אורלי לוי אבקסיס: זה האבסורד.

אורלי לוי אבקסיס: יש חינוך חינם חובה.

אורלי לוי אבקסיס: בתי-הספר הנורמטיביים מוציאים החוצה את הטראבל-מייקרים.

אורלי לוי אבקסיס: שום בית-ספר כמעט עם דוח מסוים או עם התיק האישי של אותם ילדים שמגיעים אליכם לא מוכן לקבל את אותם ילדים, הם לא יכולים להיכנס בשעריו.

אורלי לוי אבקסיס: בואו נשים את זה על השולחן, אין להם גם את המערכת התומכת שיכולה להחזיק את הילד הזה באמת בצורה נכונה עד סוף י"ב.

אורלי לוי אבקסיס: לכן, בחלק מהמקרים אתם פתרון הקצה.

אורלי לוי אבקסיס: על אותם ילדים יש תעריף, משרד החינוך מתמחר אותם.

אורלי לוי אבקסיס: הם בתוך המערכת, הם מקבלים את זה בבסיס התקציב של מדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: מה קורה עם הכסף הזה?

אורלי לוי אבקסיס: לאן הוא הולך?

אורלי לוי אבקסיס: למה הילד לא הולך עם המימון שלו דיפרנציאלי בצורה כזו למסגרת הזו?

אורלי לוי אבקסיס: זה גם היה פותר אתכם מלהתחיל ולקושש כל מיני תרומות שזה גם כן התעסקות בלתי פוסקת, אבל אחוזי ההצלחה שלכם דווקא באותם נערים שכולם הרימו את הידיים מהם, שכולם ויתרו עליהם ואתם מתמודדים איתם, ואני מכירה חלק מההצלחות באופן אישי.

<ניצן חביב: כן חשוב לי לציין שמבחינת בתי-הספר בערים שבהן אנחנו עובדים, ואנחנו עובדים ב-11 ערים ברחבי הארץ, מנהלת בתי-הספר, היועצים, מכירים אותנו.

<ניצן חביב: אנחנו נכנסים עם התלמידים, משדכים אותם לבית הספר, לוקחים עליהם אחריות ומשמשים ממש כקייס מנג'ר של הילדים.

<ניצן חביב: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם המשטרה.

<ניצן חביב: אם הילד מסתבך אנחנו יודעים להגיע לאותו שוטר ובלש.

אורלי לוי אבקסיס: תספר לנו מה אתם עושים עם התלמידים.

ניצן חביב: אנחנו מלווים אותו לאורך כל היום.

ניצן חביב: בבוקר אנחנו מגיעים עם המדריכים שלנו לבתי-הספר ומוודאים שהילד קם.

ניצן חביב: אם הוא לא קם הולכים ובודקים למה הוא לא הגיע.

אורלי לוי אבקסיס: אתם יודעים מה קורה אצלו בבית.

<ניצן חביב: יודעים מה קורה אצלו בבית, יודעים מה קורה עם אימא שלו, עם אבא שלו - כל הסיפורים ששמעתם פה.

<ניצן חביב: אנחנו מכירים סיפורים כאלה, ומזעזעים אפילו יותר.

<ניצן חביב: אנחנו מלווים את הילד אחרי זה במסעות הישרדות.

<ניצן חביב: אנחנו בונים אותו, את הביטחון עצמי שלו.

<ניצן חביב: היום משרד הרווחה גם כן בשיתוף פעולה מלא איתנו יודע בתוכנית פיילוט שאנחנו עושים בשלוש ערים ראשונות, אנחנו באמת בסיפור הזה.

<ניצן חביב: באמת עיקר הבעיה זה הנושא של איגום משאבים ואיך אנחנו מצליחים באמת לעשות זום-אין לתוך אותם ילדים.

אורלי לוי אבקסיס: לתת להם את המעטפת, לתפור את החליפה.

<ניצן חביב: כן.

<ניצן חביב: הכעס היחידי שלנו, של העמותה, באופן יחסי זה כלפי אותן עיריות שאומרות לנו בישיבות בפנים:

<ניצן חביב: אנחנו לא ניתן לכם תקצוב כי אנחנו יודעים שאתם גם לא תלכו.

<ניצן חביב: לא תקבלו כסף מהעירייה ואתם תישארו אצלנו בעיר לעבוד כי אנחנו יודעים שאתם תישארו.

<ניצן חביב: אנחנו אומרים: אוקיי, אתם צודקים כי אם אנחנו ניטוש את אותם נערים באותה עיר שלא מוכנה לתקצב אותנו - - -

אורלי לוי אבקסיס: בחלק מהמקרים אני מאמינה שזה באמת מצוקה אמיתית של העירייה.

אורלי לוי אבקסיס: כמה עולה ילד כזה לעירייה?

<ניצן חביב: ילד כזה אנחנו לא מתמחרים פר-ראש כי אנחנו באמת עובדים עם קבוצה, עם מדריך.

<ניצן חביב: עיקר ההוצאה שלנו על כוח-אדם.

אורלי לוי אבקסיס: כמה הילדים?

<ניצן חביב: תעשו חשבון של כמה עולה משכורת של מדריך.

<ניצן חביב: אנחנו מדברים על עיר ממוצעת שני מדריכים, זה עיקר העלות של הפעילות שלנו.

<ניצן חביב: באזור של ה-180,000 שקל לשנה.

<ניצן חביב: אותו נער אנחנו מלווים גם אחרי זה כשיש לנו תוכנית בוגרים, עם מלגות, עוקבים אחריהם באמת בצבא ואחר הצבא.

אורלי לוי אבקסיס: בערך כמה ילדים שנמצאים בתוך המסגרת באחוזים מתגייסים לצבא?

<ניצן חביב: אנחנו עובדים בקבוצות של 15.

<ניצן חביב: אנחנו מדברים היום על קרוב ל-90% גיוס כשאנחנו מדברים על שירות משמעותי כשזה יכול להיות מאפסנאי מצטיין ועד לוחם בשייטת או ביחידות מובחרות.

אורלי לוי אבקסיס: כמה מאותם ילדים נושרים ולא מסיימים 12 שנות לימוד?

<ניצן חביב: בכפר הנוער "נירים" שהוא הזרוע השנייה של העמותה, במחזור האחרון שסיים מדברים על 98% זכאות לבגרות כשאנחנו מדברים על נערים שרובם נכנסו באמת עם תיקים פליליים והופנו אלינו מקצינת מבחן.

<ניצן חביב: סליחה, 89% הצלחה.

<ניצן חביב: אלה שלא הצליחו - מדובר על בגרות או שתיים והם ישלימו אותה בהמשך הדרך.

אורלי לוי אבקסיס: כל בית-ספר מהעיר הקטנה עד הגדולה ביותר היה רוצה להתהדר בציונים כאלה, ובעיקר כשאתם מתחילים עם נקודת פתיחה מאוד לא קלה עם אותם ילדים.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נוציא מפה גם קריאה למשרד החינוך ולמשרדים נוספים לראות איך מרימים פרויקטים שכאלו כי זה מניעה וזה הצלת חיים ושינוי גורל.

<ניצן חביב: זה הרבה יותר ממניעה.

<ניצן חביב: היום מדברים איתנו על פתיחה של קבוצות של ג'וניורים, כבר מכיתות ז'.

<ניצן חביב: אנחנו מטפל בילד מגיל ההתבגרות ועד אחרי הצבא ויש לנו היום כבר ילדים שפתחו עסקים עצמאיים כבר וחלקם עם תואר שני.

אורלי לוי אבקסיס: אתם ממשיכים להיות בקשר גם אחרי.

<ניצן חביב: ממשיכים.

<ניצן חביב: יש לנו תוכנית בוגרים שגם אליה אנחנו מגייסים תרומות, לצערי הרב.

אורלי לוי אבקסיס: אתה אומר שכל עיר, בסופו של דבר, וזה תלוי במספר הילדים, אבל פלוס מינוס בסביבות 180,000 שקל לשנה.

<ניצן חביב: כן.

<ניצן חביב: אנחנו כמובן לא מבקשים את כל הסכום הזה, אנחנו מבקשים סכומים יותר צנועים.

אורלי לוי אבקסיס: כמה ילדים יש בתוך המסגרות הללו בכלל בארצי?

<ניצן חביב: זו עמותה שקיימת כבר עשר שנים.

<ניצן חביב: אנחנו מדברים על ערים ותיקות על סך הכול סדר גודל של כ-65 נערים פעילים.

אורלי לוי אבקסיס: לא, כמה נערים נמצאים בתוך התוכנית?

<ניצן חביב: בתוך התוכנית אנחנו מדברים בערך בין 500 ל-600 נערים בפרויקט "נירים" בשכונות.

<ניצן חביב: בכפר הנוער אנחנו מדברים על בערך בין 105 ל-120 ילדים מקסימום בכל רגע נתון.

אורלי לוי אבקסיס: יפה.

<דני שחר: קודם כל, לנו יש שיתוף פעולה מצוין איתם וכל מילה מיותרת.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אתה יודע שאם הם יקרסו לאותם ילדים לא יהיה פתרון אחר.

<דני שחר: אנחנו הולכים עכשיו לשיתוף פעולה איתם.

<דני שחר: במקרה אני מכיר אישית, כולם מאותה קבוצה צבאית.

אורלי לוי אבקסיס: זה על שם ניר.

אורלי לוי אבקסיס: זו הנצחה מדהימה.

אורלי לוי אבקסיס: יש פה באמת הצלת חיים של נערים.

<דני שחר: ניר קריצמן, השייטת.

<דני שחר: לנו יש תשתית מצוינת בכל הרשויות, בטח ברשויות ש"נירים" עובדת.

<דני שחר: היום אנחנו מנסים לשתף פעולה כי בסוף הם באמת מגיעים לנוער קצה ואנחנו זה רחב, על הפלטפורמה שלנו.

<דני שחר: יש קצת סוגיות משפטיות.

<דני שחר: נקבעה פגישה עם היועצים המשפטיים כי גוף ממשלתי עם עמותה זה לא שמרימים טלפון ועובדים ביחד.

<דני שחר: אנחנו מוצאים את הדרך.

אורלי לוי אבקסיס: יש מכרזים, יש פטור במכרזים.

<דני שחר: לא, בעמותה זה אחרת.

<דני שחר: אנחנו נשתף איתם פעולה.

אורלי לוי אבקסיס: להגיד לך כמה הפרטות יש במדינה הזו?

אורלי לוי אבקסיס: מי עושה את אותן הפרטות?

<דני שחר: אני יודע, הייתי גם תקופה לא קטנה ברשות מוניציפאלית.

<דני שחר: לשאלת הנתונים - קודם כל, אנחנו עובדים ב-300 בתי-ספר שזה לא מעט, אני מדבר על מדריכי מוגנות.

<דני שחר: אנחנו מקיפים מעל 200,000 בני נוער בסיכון.

<דני שחר: בפועל יש יותר אבל אני מדבר רק על נוער בסיכון.

<דני שחר: תוכנית הספורט מדברת על קצת מעל 2,000 בני נוער שמקיפים את זה.

<דני שחר: בסוף יש גם תקציב שצריך להתכנס אליו.

<דני שחר: הלוואי ויכולנו יותר.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שהמדינה יכולה יותר.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא מדברת רק על "עיר ללא אלימות".

אורלי לוי אבקסיס: בכמה ערים מיושמת תוכנית "עיר ללא אלימות"?

<דני שחר: 143.

אורלי לוי אבקסיס: אני יודעת שיש ביקוש להרבה יותר.

אורלי לוי אבקסיס: יש תוכניות להרחיב אותה?

<דני שחר: כשיגיע תקציב 2015.

<דני שחר: דיברתי על תוכנית המתחמים במגזר הערבי שהמשטרה נכנסת לזה.

<דני שחר: לכל מתחם נכנס מאמץ אזרחי, זה בכל מקרה.

<דני שחר: אחד הדברים שאני זיהיתי בתפקידי זה בעיה של איגום משאבים בין-משרדי.

אורלי לוי אבקסיס: היום זה תחת הגג של המשרד לביטחון הפנים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אתה בשיתוף פעולה עם משרד הקליטה, עם משרד הרווחה, עם משרד החינוך.

<דני שחר: שיתוף פעולה מצוין עם כולם, רק אני מממן את כולם.

<דני שחר: לכן, אני חושב איגום משאבים.

<דני שחר: אם היינו יכולים לקבל לנישה שלנו מהמשרדים האחרים, לעשות איזשהו מטצי'נג.

<דני שחר: אגב, היתה לנו תקופה עם משרד הרווחה שיום אחד הם פשוט אמרו ויצאו מזה.

אורלי לוי אבקסיס: מתי היה "יום האחד" הזה?

<דני שחר: ב-2013 הם יצאו.

<דני שחר: רק כדי לסבר את האוזן, אנחנו שמנו 11 מיליון, הם שמו 250,000 שקל.

<דני שחר: אם היה איגום לנושא הזה זה היה נכון כי בסוף "עיר ללא אלימות" היא הוליסטית והיא מטפלת בנישה שנופלת בין הכיסאות.

<דני שחר: לדוגמה, אנחנו נכנסנו למועצה אזורית שומרון.

<דני שחר: הייתי שם.

<דני שחר: העברתי כמה שנים באזור שם, חלק עם מוטי אפילו.

<דני שחר: הגענו לסיפור של נוער הגבעות והבנו שצריך לבנות להם תוכנית ייחודית כדי לתת להם אלטרנטיבה וכו'.

<דני שחר: בנינו.

אורלי לוי אבקסיס: עבדה?

<דני שחר: היא עובדת עכשיו.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא רואה שנוער הגבעות שזה משהו ש- - -.

אורלי לוי אבקסיס: צריך לשאול נתונים במשטרה.

<דני שחר: לא, זה רק התחיל – אי-אפשר.

<דני שחר: עשינו את זה כפיילוט עם כספים חיצוניים.

<דני שחר: אבל אז לתדהמתי גיליתי שיש עוד סדר גודל של חמישה מיליון שקלים לנושא הזה במשרד אחר.

אורלי לוי אבקסיס: אישה משרד?

<דני שחר: אם הבנתי נכון, במשרד החינוך.

<דני שחר: נפגשתי עם רון שכנר.

אורלי לוי אבקסיס: איך הוא נוצל?

<דני שחר: לדעתי, הוא לא נוצל.

<דני שחר: אמרתי: תביאו לי.

<דני שחר: ניקח את הפיילוט הזה, נרחיב אותו.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נבקש גם תשובות בנוגע לחלק מהשאלות שעלו פה היום.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת מוטי יוגב, בבקשה.

מרדכי יוגב: ברשות יושבת-ראש הוועדה וכל העוסקים פה במלאכה, והתלמידים והמלווים אותם, אני רוצה לגעת בנקודה אחת גם בעקבות דבריו של ד"ר יצחק קדמן.

מרדכי יוגב: נדמה לי, ואני אומר גם ליושבת-ראש הוועדה, שככל שאנחנו עושים פה באכיפה ובמניעה אז, קודם כל, יישר כוח לכל העוסקים.

מרדכי יוגב: אבל אני חושב שלוועדה הבאה צריך להדגיש פה, ואני לוקח את דבריו האחרונים של דני שחר ראש התוכנית של "עיר ללא אלימות", לחזק את הטיפול בנסיבות.

מרדכי יוגב: הייתי פעם בכנס אילת לפני כמה שנים כך שאני מכיר את התוכנית לאורך שנים, לא במועצה שהייתי בה סגן ראש מועצה, אבל בארץ.

מרדכי יוגב: גם בשלטון המוניציפאלי בוועדה של ראש עיריית אילת עקבנו אחרי הדברים.

מרדכי יוגב: צריך לעסוק הרבה יותר גם בוועדה שלך ולזמן הנה ולנסות לאכוף על ידינו את אותו שיתוף פעולה שדיבר עליו בשורה התחתונה דני.

אורלי לוי אבקסיס: <שהוא בעיקר מתבטא באי-שיתוף פעולה מבחינה תקציבית.

אורלי לוי אבקסיס: >

מרדכי יוגב: כן, אנסה לרדת לשורש ולגעת לא רק באכיפה ובמניעה שהן חשובות מאוד, אלא לגעת יותר במה שהעלה פה ד"ר יצחק קדמן בנסיבות ובמקורות.

מרדכי יוגב: הוא רמז ודיבר על נושאים של תקיפה מינית, על נושאים של אלימות שלעיתים הם שורשיים גם כבעיות משפחתיות שמי שנתקף תוקף ומי שהיו אלימים כלפיו אלים.

מרדכי יוגב: לכן, לקחתי ממנו את הטבלה.

מרדכי יוגב: הוא דיבר על נסיבות אישיות שאת הרחבת בהן שמשרד החינוך יגביר בהן את האבחון ואת הטיפול הפרטני.

מרדכי יוגב: הוא דיבר על נסיבות משפחתיות שיכולות להיות: רווחה, מצוקה או היפגעות, וכן חברתיות וחינוכיות.

מרדכי יוגב: נדמה לי, ואני לא בא להעריך, שאנחנו צריכים להביא לוועדה שלך יותר ממשרד הרווחה ויותר ממשרד החינוך.

מרדכי יוגב: אני זוכר את עצמי אומר את הנקודה הזו בכל הכנסים שבהם זכיתי להשתתף בעבר, בכנסים של "עיר ללא אלימות" או של המשרד לבט"פ.

מרדכי יוגב: לזכותו של המשרד לבט"פ, אני בא פה לציין לחיוב, שלקח את הדבר ומטפל בו.

מרדכי יוגב: צריך לגעת גם בנסיבות שאותן הזכיר ד"ר קדמן, ואני לא רוצה להאריך.

מרדכי יוגב: כל הנסיבות החברתיות, הרווחתיות והאחרות שמביאות את הילד או הנער אל מחוץ לגדר, ושם לא בהכרח לטוב, וגם בנסיבות החינוכיות של תכני מערכת החינוך.

מרדכי יוגב: קרי, לא רק האקלים.

מרדכי יוגב: פה אנחנו צריכים אנשי תוכן.

מרדכי יוגב: גם בחינוך הפורמאלי וגם בלא פורמאלי לגעת בנושא ולא רק מהצד של האכיפה אלא גם מהצד של הערכים, המידות הטובות ולהרחיב, ותחומי החינוך בשורש שלהם.

מרדכי יוגב: אני חושב שקודם כל הרווחה כך שיהיה לילד מה לאכול ושלא יהיה בעצמו מותקף, ואחר כך גם בקומה השנייה שהיא קומת הערכים והמידות.

מרדכי יוגב: הייתי מבקש שלוועדה הבאה נדרוש שיהיו פה, וזה אחר כך צריך לבוא לידי ביטוי גם בלשים את הכספים.

מרדכי יוגב: אם הפרויקט הזה מצליח אז לא צריך לעשות עוד אחד במשרד החינוך.

מרדכי יוגב: צריך להגיד תודה למשרד לביטחון הפנים ולתת לו את הכוחות מכל המשרדים השונים.

מרדכי יוגב: אינשאללה, שישימו על הבמה גם את שר החינוך וגם את שר הרווחה וכו' שיזכו יחד בכבוד.

אורלי לוי אבקסיס: אני אקח צעד אחד קדימה את הרעיון הזה שלך ואבקש גם מכם את הנתונים כי אנחנו יודעים שיש מחקר.

אורלי לוי אבקסיס: לגבי ההצלחה או לא ההצלחה אנחנו נרצה לראות את הנתונים.

אורלי לוי אבקסיס: "נירים", אנחנו נרצה לראות את הנתונים שלכם ונרצה לראות נתונים של התוכנית של משרד החינוך.

אורלי לוי אבקסיס: אולי נוציא גם קול קורא מאצלנו לתוכניות אולי כמו עמותת "נירים" שנמצאת בתוך המסגרות האלה ועובדת עם נוער בסיכון וגם לשמוע איך אתם מתוקצבים.

אורלי לוי אבקסיס: אם היה לכם יותר תקציב הייתם מגיעים ליותר ילדים.

אורלי לוי אבקסיס: יש לכם כוח אדם.

<ניצן חביב: ברור, כן.

<ניצן חביב: יש עיריות שמבקשות אותנו.

מרדכי יוגב: קודם כל, יישר כוח.

מרדכי יוגב: שנית, להביא לפה את נציגי מערכת החינוך ולשמוע יותר.

מרדכי יוגב: לא רק על האקלים שדיברה עליו עינב אלא גם נעשה במערכת החינוך, האם כן נעשה או לא נעשה שיתוף פעולה ולמה ואם, ולהיות הגוף המחבר.

אורלי לוי אבקסיס: כמו שעשינו עם מרכזי ההגנה.

מרדכי יוגב: כן..

אורלי לוי אבקסיס: עשינו שולחן עגול עם מרכזי ההגנה ובסוף מצאנו את התקציבים.

מרדכי יוגב: לחבר גם את משרד החינוך.

<אהרון שבי: משרד הרווחה נמצא כאן.

אורלי לוי אבקסיס: בהחלט.

אורלי לוי אבקסיס: רוצים לדעת למה הפסקתם את ההשתתפות שלכם בחלק מהפרויקטים?

<אהרון שבי: שבי אהרון, סגן מנהל השירות לנוער וצעירים ממשרד הרווחה.

<אהרון שבי: אנחנו לא הפסקנו את ההשתתפות אלא התחלנו את ההשתתפות.

אורלי לוי אבקסיס: נאמר לנו מ"עיר ללא לאלימות" שהיתה לכם השתתפות של 250 - - -

<אהרון שבי: לא במערכת המוכרת לנו.

<דני שחר: זה היה עם המנכ"ל הקודם.

אורלי לוי אבקסיס: עם איציקוביץ - הגיוני.

<אהרון שבי: בהקשר שלנו יש מנעד רחב של תוכניות שאנחנו שותפים להן.

<אהרון שבי: התוכנית למשל של "נירים" היא פנייה באמת של המערכת ואנחנו היום יוצאים איתם לדרך במספר רשויות.

אורלי לוי אבקסיס: אתם מרחיבים את שיתוף הפעולה איתם.

אורלי לוי אבקסיס: איך אתם מתקצבים?

<אהרון שבי: בעיקרו של דבר, אנחנו מתקצבים את זה באמצעות הרשות המקומית ועם העמותה עצמה.

<אהרון שבי: אגב, היא לא העמותה היחידה שאנחנו עושים את זה איתה.

<אהרון שבי: אנחנו עושים את זה עם עוד מערכות.

אורלי לוי אבקסיס: אתם בודקים אותם לגבי אחוזי הצלחה וכדו'?

<אהרון שבי: אנחנו בודקים אותם.

אורלי לוי אבקסיס: משרד החינוך לא משתתף איתכם?

<אהרון שבי: בעיקרו של דבר, אין לנו תוכניות בשיתוף משרד החינוך בתחום הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו צריכים לנצל את זה ששני השרים הם מאותה מפלגה ומעליהם משרד האוצר כך שבכלל יש פה אפשרות לשיתוף פעולה מדהים שיכול להביא לתוצאות הרבה יותר רחבות.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו גם נכתוב מכתב לשרים הרלוונטיים.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה שאתה תבדוק גם את ההיתכנות של הנושא הזה בכל מה שקשור לנוער של רווחה בתוך מערכת החינוך ואיך אנחנו מחלקים לא רק את האחריות אלא גם את הנשיאה בנטל התקציבי כדי לאפשר באמת כמה שיותר פריסה של התוכניות הללו שאנחנו פתאום שומעים שיש שם אחוזי הצלחה מטורפים.

אורלי לוי אבקסיס: אם מדברים על זכאות לבגרות של 89% אז גם אני חושבת שגם בכוכב יאיר לא הצליחו להביא את זה כשזו היתה התוצאה הכי גבוהה בבתי-ספר בארץ.

אורלי לוי אבקסיס: סליחה, בערים בארץ כי בכוכב יאיר אין בית-ספר תיכון אבל כנראה שיש הורים שנותנים הרבה שיעורים פרטיים אז התלמידים שלהם זינקו מאוד גבוה.

<אהרון שבי: ישנם שיתופי פעולה עם משרד החינוך של המשרד שלנו ועם גורמים נוספים.

<אהרון שבי: זה גם מתבטא במערכות משותפות סביב למידה שמופעלת עבור נוער מנותק ובתוכניות ובמרכזים שהם משותפים יחד.

<אהרון שבי: זה קיים והשאלה היא סוג ומאפיין שיתוף הפעולה, לא בכל ה- - -

אורלי לוי אבקסיס: השאלה היא האם אתם בודקים.

אורלי לוי אבקסיס: כמו ששאלתי את השאלה של "עיר ללא אלימות", מתוך כל מכלול התוכניות שיש אם הם בודקים איזה תוכנית יותר אפקטיבית ואיזה פחות, האם אתם עושים את המדידה הזו?

<אהרון שבי: נסדר קצת את מה שקורה לגבי החלק שלנו, יש עוד נציגים כאן של משרד הרווחה ואם נידרש הם יוכלו להתייחס.

<אהרון שבי: בעיקרו של דבר, אנחנו עובדים עם כ-30,000 בני נוער, נערים ונערות.

<אהרון שבי: יש גם חלק של צעירים וצעירות ואנחנו לא נציג את זה כאן.

<אהרון שבי: בעיקרו של דבר, מבחינת מקרי אלימות נטו שטיפלנו בהם בשנה האחרונה אנחנו מדברים על כ-2,800 בני נוער שהשתתפו באירועי אלימות.

<אהרון שבי: אלימות במשפחה היו 4,640.

<אהרון שבי: מספר התוכניות הוא מספר תוכניות גדול מאוד.

<אהרון שבי: הן לא רק עובדות על סוגיית האלימות, אבל בעיקר עוסקות בכך.

<אהרון שבי: אנחנו מדברים על כ-2,500 תוכניות שהשנה הזאת, שנת 2013, הופעלו במערכת שלנו.

<אהרון שבי: חלק מהן הן באמת בשותפות עם גורמים נוספים, אבל בעיקרו של דבר זה נעשה דרך רשויות הרווחה.

<אהרון שבי: בעיקרו של עניין, יש לנו 177 מרכזי טיפול, בתים חמים, שעוסקים לא מעט בסוגיית האלימות ומרכזי יום - כעשרה מרכזים.

<אהרון שבי: הרבה מאוד עבודת רחוב, עבודת יישוג - אפרופו עבודה ומניעה בהקשר הזה, כמאה מערכות, כולל גם לדוגמה, הפעלה של ניידות רחוב בשיתוף עמותות עלם, עמותות אחרות.

<אהרון שבי: זאת אומרת, המערכת בגדול היא די רחבה.

<אהרון שבי: לגבי הנתונים - ככלל, אנחנו מנסים לבדוק הצלחה או סיום טיפול.

<אהרון שבי: בהקשר שלנו, למשל, סיימו בצורה סופית את הקשר עם העובדים הסוציאליים ברשויות כ-2,500 בני נוער, נערים ונערות, בשנה שעברה.

<אהרון שבי: עדיין מבחינת שיפור 12,000 נערים ונערות נוספים נמצאים בשיפור, בהתקדמות.

<אהרון שבי: יש גם אוכלוסייה שנשרה מטיפול ומנסים לאתר אותה.

<אהרון שבי: בסך הכול, המספרים הם גדולים.

<אהרון שבי: בהתייחסות הכוללת לעבודה אני חושב שיש כאן איזשהו נדבך של שילוב כוחות גם עם מערכות משלימות שזה עמותות - - -

אורלי לוי אבקסיס: הרי אנחנו יודעים גם מהוועדה הקודמת שעשינו וגם מנתונים שקיבלנו שדווקא אצל נוער מנותק רמת הסיכון או הסיכוי שהם יהיו מעורבים בפעילות אלימה היא פי 5 מאשר נוער אחר.

אורלי לוי אבקסיס: איך אנחנו מצליחים להתמודד עם זה כדי באמת להפוך את הקערה על פיה?

<אהרון שבי: ההתמודדות היא משלב המניעה לשלב של טיפול ושלב של - - -

אורלי לוי אבקסיס: כמה תקציבים, כוח-אדם וכלים אנחנו נותנים לאותם נערים?

<אהרון שבי: אנחנו נותנים כ-400 תקנים ברחבי הארץ של עובדים סוציאליים שעובדים עם אותם בני נוער.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא במסגרות החינוכיות?

<אהרון שבי: לא, לא - שום דבר.

<אהרון שבי: אנחנו מתייחסים למשרד הרווחה, לשירות למתבגרים, צעירות וצעירים.

<אהרון שבי: יש כאן עוד נציגים של חסות הנוער ושל שירות המבחן שיכולים להתייחס.

<אהרון שבי: זה עוד תוספת של כוח-אדם.

אורלי לוי אבקסיס: לפני שאנחנו ממשיכים אני רוצה להגיד באמת תודה רבה לתלמידי כיתה ט' הגימנסיה העברית בירושלים.

אורלי לוי אבקסיס: ישר כוח, יש לנו נוער טוב.

אורלי לוי אבקסיס: אתם מוזמנים תמיד לוועדה.

אורלי לוי אבקסיס: תרמתם לנו מאוד בדיון.

אורלי לוי אבקסיס: ברשותכם, אני יוצאת לחמש דקות.

אורלי לוי אבקסיס: יחליף אותי חבר הוועדה חבר הכנסת מוטי יוגב.

אורלי לוי אבקסיס: תיכף נחזור להמשך הדיון.

<אהרון שבי: אני רק אשלים ואומר שבעיקרו של דבר אנחנו מדברים על כוח-אדם ייעודי שקיים במערכת שלנו בתחום הזה.

<אהרון שבי: מעבר לאותם 400 עובדים יש עובדים משלימים נוספים.

<אהרון שבי: סך הכול המערכת הזאת מונה כ-900 עובדים ברחבי הארץ ובפרויקטים ובתוכניות שמשרד הרווחה בחלק הזה מפעיל מעבר לשירותים אחרים של המשרד שקיימים.

<אהרון שבי: בגדול, זו המערכת של פעולה אל מול 30,000 בני נוער שסוגיית האלימות וסוגיית אחרות של קושי איתה הם מתמודדים.

<אהרון שבי: אני מציע שאולי גם נציגים אחרים של השירות ייתנו כאן.

מרדכי יוגב: ברשותך, יש לי שאלה אחת אליך.

מרדכי יוגב: יש פה גם את נציגי משפחות הנרצחים וגם חבר הכנסת מסעוד גנאים אז רק רגע אחד.

<יוני צ'ונה: כך זה לא פייר להתנהל.

<יוני צ'ונה: אנחנו וידאנו כמה פעמים לפני שהוזמנתי.

<יוני צ'ונה: לא חובה להזמין אותנו, אבל אם מזמינים אותנו אנחנו וידאנו אם יהיה אפשר לדבר.

מרדכי יוגב: חד משמעית.

מרדכי יוגב: אני לא באתי לעצור אף אחד.

מרדכי יוגב: מי כבודו?

<יוני צ'ונה: אני באתי לשרת את הוועדה.

<יוני צ'ונה: אחרי שעה וארבעים אנחנו צריכים להגיע למקום אחר.

מרדכי יוגב: אבל מה השם והנציגות?

<יוני צ'ונה: שמי יוני צ'ונה ממרכז SOS אלימות.

<יוני צ'ונה: אנחנו מוסד ללא כוונות רווח.

<יוני צ'ונה: הוועדה פנתה אלינו ווידאנו לפני שלושה ימים האם אפשר ל- - -

מרדכי יוגב: בסדר, אז עוד דקה, עוד שנייה.

מרדכי יוגב: אני לא נגד לתת לך זכות דיבור.

<רחל סעדה: אני אמרתי לחברת הכנסת אורלי לוי כמה פעמים.

<רחל סעדה: היא מחליטה, אבל תישאר.

<יוני צ'ונה: אני מצטער - - -, תודה רבה.

מרדכי יוגב: השאלה היחידה שאני רוצה לשאול – היה פה יום העובדים הסוציאליים והתוודענו לעומס אדיר על העובדים ושאין תקנים במערכת העבודה הסוציאלית.

מרדכי יוגב: אני שואל, בכמה בני נוער נדרש לטפל?

מרדכי יוגב: כי פרויקט "נירים" שנעשה הוא אחד על אחד, אח גדול, קייס מנג'ר, עושה את הדבר הכי טוב שיכול להיות.

מרדכי יוגב: העובד הסוציאלי צריך לטפל ב-200 ולא מגיע.

מרדכי יוגב: מה הממוצע בעניין?

<אהרון שבי: הממוצע הוא ממוצע שאנחנו מכוונים את האוכלוסייה שבתקן מלא יהיה טיפול ב-60 בני נוער על-ידי עובדת סוציאלי, עובד סוציאלי אחד במערכת שלנו.

<אהרון שבי: זה לא משהו שהוא מתוקנן או משהו שהוא מוגדר, אלא אנחנו מכוונים את העובדים לעבודה הזו וכשאנחנו מדברים על עבודה כזו זה עבודה גם ברחוב מבחינת הטיפול והיישוג של החבר'ה, טיפול ומעקב וליווי, זה סדרי הגודל.

<אהרון שבי: הייתי רוצה שבכל זאת נציגים נוספים שלנו ישלימו בשביל שנשלים את החלק של משרד הרווחה בקטע הזה.

<גילי סולובצ'יק: שמי גילי סולובצ'יק ואני מפקחת השמה ארצית ברשות חסות הנוער.

<גילי סולובצ'יק: ברשותך, מה שהייתי רוצה להתייחס אליו זה לאו דווקא התחום הספציפי שבו רשות חסות הנוער עוסקת כי אנחנו עוסקים באמת בנוער הקצה שכבר עבר הרבה מאוד גבולות והרבה מאוד מסגרות קודמות והרבה מאוד דרכי טיפול קודמות.

<גילי סולובצ'יק: אלינו מגיעים אותם בני נוער שמטופלים אך ורק בתוך מסגרות מוסדיות באמצעות טיפול סמכותי כופה שזה הדרך היחידה שנותרה לטפל בהם.

<גילי סולובצ'יק: אבל אני כן הייתי רוצה להתייחס לכמה דברים שנאמרו כאן כי אני חושבת שאחד הדברים שעלה מאוד ברור זה שהדרך היחידה לצמצם, למנוע, להקטין את אלימות בני הנוער, אני לא אגיד להכחיד אותה כי אני לא חיה בלה לה לנד, אבל הדרך היחידה לעשות את זה זה לראות את כל הרצף של חיי בני הנוער, מן הצד האחד, ואת כל הרצפים החינוכיים טיפוליים מן הצד השני.

<גילי סולובצ'יק: רק אם נראה את כל הרצפים האלה ולא נשאיר חללים, מרווחים, בין מערכת החינוך למערכת הרווחה, למשרד לביטחון הפנים, לעמותות השונות ולגורמים ההתנדבותיים ולנוער עצמו שזה הרצף האחד, והרצף השני, אם אנחנו נראה כל ילד מינקות דרך ילדות, דרך בגרות, גם על הרצפים הרגשיים, ההתנהגותיים המשפחתיים, החברתיים שלו, וניצור משהו מסונכרן בין שני הרצפים האלה, רק כך אנחנו נצליח לצמצם את התופעות של בעיטה של בני הנוער שבדרך כלל באמת נובעת ממצבים של תסכול, שעמום, חוסר אונים, מצוקה.

<גילי סולובצ'יק: אני מאמינה מאוד גדולה בזה שרוב בני הנוער, רובם ככולם, פועלים באלימות לא כי הם ילדים רעים ולא כי הם חושבים שהאלימות זה הדבר הנפלא ביותר בעולם וזה משרת אותם בצורה טובה.

<גילי סולובצ'יק: אני מאמינה שהם פועלים כך כי הם לא יודעים אחרת וכי כרגע זה מה שמשרת אותם לטעמם כמענה למצוקה, לכאב, כפתרון של קושי.

<גילי סולובצ'יק: אנחנו צריכים לחבור יחד ללמד אותם אחרת.

<גילי סולובצ'יק: בעיניי, זה המשמעות של הדיון הזה, לשם אני מכוונת.

<גילי סולובצ'יק: אני חושבת שדברים ששמעתי כאן סביב השולחן גם על הנושא של "עיר ללא אלימות וגם מעמותת "נירים" שאני מכירה קודם, אבל שמעתי גם דברים חדשים, מיל"ה שעכשיו אנחנו עושים איזשהו ניסיון לחבר ולהפעיל את התוכנית בתוך המעונות של חסות הנוער, אני לוקחת את הדברים שנשמעו כאן סביב השולחן כאיזשהו אמצעי לחשיבה על איפה עושים יותר שיתופי פעולה כי בעיניי שם המפתח.

מרדכי יוגב: אני אתן לרינה, אבל אני משאיר את השאלה באוויר כדי שלא נפריע לרינה לדבר.

מרדכי יוגב: השאלה שהיתה קודם של תקנים היא השאלה של כמות מיטות שאצלכם שנאמר שהיא תגדל ואני חושב שהוועדה עוד לא שמעה.

מרדכי יוגב: אולי כן.

<גילי סולובצ'יק: רשות חסות הנוער מגדילה בשלוש השנים הקרובות.

<גילי סולובצ'יק: אנחנו מטפלים בערך ב-2,500 בני נוער ב-56, 58 מסגרות.

<גילי סולובצ'יק: זה פחות או יותר סדר הגודל.

<גילי סולובצ'יק: בשלוש השנים הקרובות המסגרות גדלות ב-440 מקומות, מתוכם כבר, אני רוצה להגיד ספטמבר, אבל אני אגיד נובמבר כי אני בכל זאת זהירה, אנחנו פותחים עוד קבוצה של נערים במעון גילעם, במעון הנעול עוד קבוצה, במעון מצפה ים, עוד שלוש קבוצות של בצופיה, עוד קבוצה אחת של נערות במסילה.

<גילי סולובצ'יק: אני יכולה לשלוח לוועדה את השקף המדויק של הנתונים.

<גילי סולובצ'יק: אנחנו פותחים עוד פנימייה, עוד חלופת מעצר במגזר הלא יהודי.

<גילי סולובצ'יק: הגדלנו את חלופת המעצר של בני הנוער במגזר היהודי וזה נכון לעכשיו, ל-2014.

<גילי סולובצ'יק: 2015 ייפתחו עוד קבוצות נעולות בבית הנער ובנווה חורש, במעון המאבחן ובמעון לנוער צעיר.

<גילי סולובצ'יק: אני חושבת שאחד הדברים שמאוד ברור זה שבשנה האחרונה, שנה וחצי האחרונות, בהחלט שמו על השולחן את הצורך לתת מענה אחר באמצעות רשות חסות הנוער לבני נוער שצריכים את השירותים האלה, צריכים את המענה הסמכותי הכופה והתוכניות מתוקצבות ונמצאות בתהליכי ביצוע מאוד מתקדמים.

מרדכי יוגב: משדר החינוך תורם את חלקו גם לבינוי וגם ל- - -?

<גילי סולובצ'יק: משרד החינוך לא תורם לבינוי, אבל זה גם לא חלק מהעניין ב- - - <

מרדכי יוגב: כיתות.

<גילי סולובצ'יק: לא.

<גילי סולובצ'יק: משרד הרווחה עושה את הבינוי.

אורלי לוי אבקסיס: אבל למשרד הרווחה אין תקציב בינוי.

<גילי סולובצ'יק: הבינוי במוסדות שזה קיים כרגע.

<גילי סולובצ'יק: למשל, צופיה, נבנה מתקציבי משרד הרווחה.

<גילי סולובצ'יק: אנחנו מדברים רק על מסגרות חוץ ביתיות.

<גילי סולובצ'יק: משרד החינוך תורם את חלקו במובן הזה שכל הנושא של הכשרות מקצועיות שהיה נתון עד לפני שנה, שנתיים, בידי משרד הכלכלה, זה היה נתון בידיהם ולאט לאט תחום ההכשרות המקצועיות לבני נוער שאנחנו יודעים שזה אחד העוגנים לחיים תקינים אחר כך פחת ופחת.

<גילי סולובצ'יק: היום גם ההכשרות המקצועיות, כמו גם השלמת לימודי יסוד באמצעות תוכנית היל"ה, נמצא בידי משרד החינוך.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: רינה, בבקשה.

<רינה כהן: רינה כהן, המועצה הציבורית להורים בישראל.

<רינה כהן: הערה אחת ובקשה אחת.

<רינה כהן: אני מאוד מסכימה עם תיאור הרצף שנאמר כאן ועל הצורך ביצירת רצפים וצמצום הלקונות האלה.

<רינה כהן: לנושא הזה של מניעת אלימות, אלימות וכל השאר יש שותף.

<רינה כהן: הוא עולה כאן מהצד הכאוב שלו כי הרבה פעמים בתוך הרשימה של מר קדמן והשאר, הורים הם הרבה פעמים אחד המקורות שיוצרים אלימות.

<רינה כהן: אבל הורים הם גם פתרון הרבה פעמים לנושא של אלימות.

<רינה כהן: הייתי מאוד רוצה שבתוך הרצפים והשיתופים ישותפו גם הורים.

<רינה כהן: גם אם הורה מוציא ילד מהבית, זה לא משמחה ולא מעונג.

<רינה כהן: זה תמיד ממצוקה, מחוסר ידע ומחוסר אלטרנטיבות ומתחושת הבדידות שהוא לבד בתוך הצרה הזאת שנפלה עליו.

<רינה כהן: בואו נשים את ההורים קצת יותר במרכז כי הם חלק נכבד מהפתרון.

<רינה כהן: יש לי בקשה לוועדה.

<רינה כהן: האם אנחנו יכולים לבדוק אפשרות לעשות ישיבה בנושא הזה של מקומם של הורים בצמצום ומניעת אלימות?

<רינה כהן: עשינו ישיבה על הורים בכלל, אבל בואו נייחד ספציפית לנושא המאוד מאוד חשוב הזה של מקומם של הורים ותרומתם של הורים לצמצום ומניעת האלימות ואיך אנחנו יכולים לעשות שיתופי פעולה עם הורים ולשמוע אותם.

<רינה כהן: הבקשה השנייה - בנושא של הפרעות קשב וריכוז.

<רינה כהן: גם מי שיש לו כסף, ומידע אישי אני יכולה להגיד שזה סיפור של מינימום 10,000 שקלים.

<רינה כהן: גם אם יש למישהו את הכסף הזה ונאמר שלחלק יש, לבית-הספר אין תשובות גם אם את באה עם האבחונים ועם הכול.

<רינה כהן: זה לא עוזר כלום, מוכרחים להמשיך להשקיע.

אורלי לוי אבקסיס: הבעיה הופכת ליותר קלה כשאתה בא ממשפחה חזקה.

<רינה כהן: זה ברוך השם נכון.

<רינה כהן: לא מספיק משפחה חזקה.

אורלי לוי אבקסיס: גם אם למשרד החינוך יש הקלות מסוימות בתוך הלימודים הפורמאליים, גם אם בקבוצות קטנות וגם בלמידה פרטנית וגם עם הארכות זמן בבחינות והקלות כאלו ואחרות, כשלילד יש גם את ההפרעה הזו וגם חוסר בגב משפחתי אז סוללים לו את הדרך ולא למקום הטוב.

<רינה כהן: אני חושבת שזה נושא מאוד חשוב, והייתי מאוד מבקשת שהוועדה תייחד ישיבה לנושא החשוב הזה שעלה כאן מהצד בתוך אלימות.

<רינה כהן: ממש חשוב שנדון בדבר הזה, בעיקר לגבי אותם ילדים ואותם הורים ומשפחות שזה לא בדיוק מסתדר.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נייחד.

אורלי לוי אבקסיס: לא סתם אמרתי מה שאמרתי - בהחלט.

מרדכי יוגב: אין לי ספק, מניסיון, שניצן מעמותת "נירים" מדבר גם עם ההורים ויכול להיות שהוא יכול להביא גם כמה תובנות.

מרדכי יוגב: אם הוא יעשה בזה גם דיון מקדים אצל החבר'ה שלו יכול להיות שכמה דברים מכלילים.

מרדכי יוגב: אין לי ספק שכשהוא מטפל בילד אז הוא גם מחפש.

מרדכי יוגב: בסוף הוא צריך.

מרדכי יוגב: לפעמים זה אפוטרופוס, לפעמים זה סתם אבא שיכור, לפעמים זה אלף אחד ודברים.

<רינה כהן: נהדר, אז נוכל ללמוד ביחד.

<רינה כהן: נשמח גם לסייע אם יש צורך.

מרדכי יוגב: אי-אפשר לחנך פה את כל ההורים, גם לא נצליח פה.

מרדכי יוגב: המיקוד לפי הילד.

<רינה כהן: זה לא כל כך לחנך את ההורים כמו לסייע להם להתקרב קצת לחלום ההורי שלהם.

<רינה כהן: הם הרי חלמו להיות הכי טובים בעולם.

מרדכי יוגב: אני אומר את זה מניסיון, אין לך ברירה.

מרדכי יוגב: אם אתה נאלץ לנתק מהם זה הקצה.

מרדכי יוגב: אם אתה יכול לשתף אותם זה יותר מוצלח.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לשמוע עכשיו מארגון משפחות נרצחים ונרצחות.

<לרה צינמן: אנחנו כאן שתי נציגות.

<לרה צינמן: אני לרה צינמן, יושבת-ראש משפחות נרצחים ונרצחות וחברתי אורנה שקלים.

<לרה צינמן: הבת שלי לא נרצחה על-ידי קטין וגם אבא שלה לא נרצח על-ידי קטינים.

<לרה צינמן: אבל בקרב המשפחות שלנו יש הרבה מקרים של רצח קטינים על-ידי קטינים, בגירים על-ידי קטינים.

<לרה צינמן: אני רוצה להגיד שאנחנו לגמרי לא חושבים שהנוער הוא רע, אבל היות ואנחנו פוגשים את הטרגדיות האיומות ברמה של שואה בשבילנו, לכל משפחה זה מאה אחוז סטטיסטיקה, ואנחנו עברנו עכשיו את יום השואה ואת יום הזיכרון ולקורבנות האלה אין יום זיכרון ואין הכרה ציבורית לאסון שקרה.

<לרה צינמן: הכול קורה באמת בגלל שטויות.

<לרה צינמן: רוב הרוצחים הקטינים לא באים ממשפחות מצוקה ואפילו לא היו שום סימנים מקדימים למעשים שלהם.

<לרה צינמן: אתם נחשפתם בוודאי בתקשורת לכל מיני סיפורים זוועתיים שבנות 12 החזיקו בסכין ותכננו לפגוע בחברה והרבה בני נוער נפצעו, לא נרצחו.

<לרה צינמן: אבל אנחנו עוסקים ברצח.

<לרה צינמן: מה שקורה הוא שאותם בני נוער שכן דקרו מספר פעמים והם נמצאים במעצר בית, נניח, מעצר הבית לא נאכף.

<לרה צינמן: היו מספר מקרי רצח שהתרחשו על-ידי אותם דוקרים שמעצר הבית לא נאכף והם המשיכו בפעילות הרצחנית שלהם ובסוף הם ביצעו רצח.

<לרה צינמן: שנית, כשהם מגיעים אחר כך למשפט יש להם כל ההגנות שבעולם: שמם לא מתפרסם, העונש הוא קל שבקלות.

<לרה צינמן: הרוצח, למשל, של פיליפ גלר בבאר שבע היה ממשפחה נורמטיבית כשהאימא היא עובדת סוציאלית.

<לרה צינמן: היא דאגה שהוא יבלה במעון נעול עם חופשות ארוכות והוא נשפט רק לשמונה שנים.

<לרה צינמן: מה זה משדר לשאר החברים ובני הנוער שגם נכחו בזירת הרצח ולא הצילו את פיליפ אלא ברחו משם?

<לרה צינמן: זה אות קלון באמת לאותה חבורה.

<לרה צינמן: נוסף לזה, אמרת שרק 150 תיקים מוגשים על נשיאת סכין.

<איציק אלמוג: דיברתי רק על הנוער.

<איציק אלמוג: יש אחזקת סכין הרבה יותר, אבל לגבי נוער 150.

<לרה צינמן: כן, 150.

<לרה צינמן: אנחנו בטוחים, אין לנו נתונים כמובן, שמספר הרבה יותר גדול של בני נוער מסתובבים עם סכינים.

<לרה צינמן: אנחנו הפצנו לפני חודשיים עצומה שקוראת באמת לאכיפה של החוק איסור החזקת סכין שלא כדין.

<לרה צינמן: אנחנו יודעים שזה בעייתי ושאתה לא יכול לעצור כל ילד ברחוב ולערוך לו חיפוש, אבל המשטרה צריכה למצוא דרך.

<לרה צינמן: קראתי שגם באנגליה, למשל, יש תופעת סכינאות איומה.

<לרה צינמן: הם הגבירו באמת אכיפה של החיפוש על בני הנוער.

<לרה צינמן: בבתי-ספר להציב גלאי מתכות כך שלפחות לתוך בתי-הספר הם לא ייכנסו עם סכינים.

<לרה צינמן: היו גם מקרים שבתוך בתי-הספר בני הנוער הסתובבו עם סכינים.

<לרה צינמן: זו איזושהי תופעה ממש ממש מסוכנת ומבהילה.

<אורנה שקלים: בתור אחת שמתנדבת במשמר האזרחי ואני יוצאת לסיורים בלילות אני יכולה לומר לך שהרבה פעמים המשטרה חוששת לעצור בכלל נערים ולבצע עליהם בידוק גם אם קיים איזשהו חשש, מחשש למקום עבודתם.

<אורנה שקלים: קודם כל, הרבה מקרים בכלל לא מגיעים לבתי-משפט, ובגלל שאולי לא קיים איזשהו חשש למעצר סביר אז הם פשוט פוחדים על מקום עבודתם.

<אורנה שקלים: הם פוחדים שאחר כך נערים מסביב יצלמו אותם ובמקום שאנחנו נגן על האזרחים, האזרחים שהם כביכול נערים בסך הכול, עם חשש שהם יכולים להיות פושעים והם יכולים לבצע דבר עבירה - - -

אורלי לוי אבקסיס: מה את אומרת בעצם?

אורלי לוי אבקסיס: שאת מקבלת את הרושם שגם כאשר יש חשד.

אורלי לוי אבקסיס: את לא מדברת עכשיו שכל שוטר יעשה חיפוש בבן נוער שהוא רואה, גם אני לא בעד.

<אורנה שקלים: לגמרי לא.

אורלי לוי אבקסיס: את אומרת שגם כשיש חשד הם נמנעים.

<אורנה שקלים: נכון, הם נמנעים מלעצור, מלבצע בדיקה גופנית על הנערים.

<אורנה שקלים: אני ראיתי את זה מספר פעמים, לצערי הרב.

אורלי לוי אבקסיס: לא הייתי רוצה לפתוח פה איזשהו צוהר שיתחילו לבדוק לי באופן פיזי נערות ונערים.

אורלי לוי אבקסיס: האם מה שאת אומרת הוא שגם אם יש חשד סביר אז גם אז הם נמנעים?

אורלי לוי אבקסיס: האם זו התחושה שלך?

אורנה שקלים: אני יכולה להגיד לך שלא הייתי במצבים של - - -.

אורנה שקלים: משיחות שערכתי עם שוטרים שיצאו איתי לסיורים הם אמרו שבחלק מהמקרים הם נמנעים בכלל לעצור נער כי אותו נער מתחיל לצלם אותם ולהגיד להם שאין להם שום זכות לבדוק אותם.

<רחל סעדה: החוק לא מאפשר?

<לרה צינמן: צריך להיות איזשהו בסיס, יסוד סביר.

<איציק אלמוג: יסוד סביר לחשד כלשהו.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שהרף הזה עוד ירד, עוד הקלנו על המשטרה בתיקון החוק האחרון.

<איציק אלמוג: נכון.

<איציק אלמוג: יש דברים שהם ברורים ופקודת הסמים מאפשרת לבצע חיפוש, כולל הפשטה כשצריך במקום, בצנעת הפרט וכו' וכו'.

<איציק אלמוג: לא לוקחים כל נער שאין שום מידע ספציפי לגביו או כל חשד סביר ומפשיטים אותו.

אורלי לוי אבקסיס: לא הייתי רוצה שזה יקרה.

<איציק אלמוג: לא, בוודאי שלא.

<איציק אלמוג: אנחנו יודעים ששוטרים חשופים לתביעות.

<איציק אלמוג: אבל אני טוען ששוטר מקצועי שעושה את עבודתו ויש לו את הגיבוי של החוק לא צריך לחשוש מזה.

<איציק אלמוג: לצורך זה אנחנו עושים השתלמויות, הסמכות, סימולציות וכל הזמן משקיעים בזה.

<איציק אלמוג: יש מקרים שאני מניח שבהם יכולים להיות פספוסים, אבל זה לא מעיד על הכלל.

אורלי לוי אבקסיס: ואתם לא חשים את התחושה שהועברה אלינו פה שהשוטרים חוששים גם כאשר יש להם חשד סביר.

<איציק אלמוג: לא, ממש לא.

<איציק אלמוג: אומנם אנחנו נמצאים במדינה דמוקרטית וטוב שכך, ויש הרבה מאוד זכויות גם לנחקרים, זכות היוועצות והורים, וכל מה שרק לוונטי וקיים, ואנחנו מקפידים על זה הקפדה יתירה.

<איציק אלמוג: כאשר יש מפגשים ברחוב, הרבה מאוד פעמים הם יכולים להתפרש לכאן או לכאן.

<איציק אלמוג: זאת אומרת, יש סיבה מדוע השוטר אולי לא בדק.

<איציק אלמוג: אני לא בטוח שרק בגלל שהוא חושש מאיזושהי תביעה.

<איציק אלמוג: לא סתם.

<איציק אלמוג: לא היינו גם רוצים שכל אימת שילד הולך ברחוב פתאום ייפלו עליו.

<איציק אלמוג: לעומת זאת, בכניסה לבתי-הספר בודקים אם יש.

<איציק אלמוג: מותר להם לבדוק אם יש להם סכינים או להם סכינים.

<איציק אלמוג: כשהם מגיעים למרכזי בילוי כאלה או אחרים, לכניסה למקומות ציבוריים יש מאבטחים שעושים את זה.

<איציק אלמוג: לא כל דבר זה רק השוטרים, צריך לעשות גם את ההפרדה הזאת.

<אורנה שקלים: אני לא אמרתי כזה דבר, אבל אני אומרת שקיים איזשהו חשש של - - -

אורלי לוי אבקסיס: צריך לבדוק האם יש דברים בתחושה.

<אורנה שקלים: אני אשמח להרחיב אחר כך בפרוטרוט ולדבר פנים אל פנים אם תרצה.

<לרה צינמן: רציתי גם לפנות לראש תוכנית "עיר ללא אלימות" ולומר שאנחנו נשמח להיות מעורבים גם בהסברה.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שיש אפקט מאוד מאוד רציני לבוא ולהסביר מה קורה ביום שאחרי.

<לרה צינמן: כן, אנחנו דיברנו במוסדות חינוך ובבסיסי צה"ל.

<לרה צינמן: אנחנו מאוד רוצים להיות מעורבים בהסברה שלכם.

<לרה צינמן: השתתפנו בכנסים באילת ואנחנו הופענו כמה פעמים בבתי-ספר ובסיסי צה"ל.

<לרה צינמן: כשהתלמידים שומעים את הכאב זה מאוד משפיע.

אורלי לוי אבקסיס: המחשבה היא מה קורה ביום שאחרי ואיך המשפחות גם של הפוגע וגם של הנפגע מתמודדות עם האסון כי לפעמים גם הצד הפוגע נמצא בטראומה שקשה לו להתאושש ממנה.

אורלי לוי אבקסיס: אומנם יש לו ילד חי אבל החיים לא חוזרים למסלולם.

אורלי לוי אבקסיס: אולי כדאי לראות איפה משלבים את זה.

אורלי לוי אבקסיס: אולי האפקט הזה יכול ליצור איזושהי הרתעה כמו שמראים פצועים, נכים אחרי תאונות דרכים וכד' ויש לזה השפעה על נהיגה.

<דני שחר: הלוואי.

<דני שחר: תני לי את הטלפון ונעשה פגישה כי אני חושב שזה נכון מאוד לעשות את זה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת מסעוד גנאים ולאחר מכן יוניסף.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת מסעוד גנאים, לא היית פה בדיון אבל דיברנו על פרויקט של "עיר ללא אלימות" לגבי המגזר הערבי.

מסעוד גנאים: תודה רבה.

מסעוד גנאים: אני מודה ליושבת-ראש הוועדה ולכולם על הדיון החשוב הזה.

מסעוד גנאים: אני מכיר את הפרויקט ואני מברך על כל פרויקט.

אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע שהוא הורחב עכשיו.

מסעוד גנאים: כן, אני יודע.

מסעוד גנאים: אני חושב שהדיון חשוב מאוד, ובכלל כל הדיונים בוועדה חשובים לדעתי.

מסעוד גנאים: הם חשובים יותר מכל הדיונים בוועדת החוץ והביטחון המדוברת ביותר משום שאני חושב שעתידנו זה פה.

מסעוד גנאים: אנחנו מדברים על הילדים שלנו.

מסעוד גנאים: נושא הפשיעה בקרב בני נוער, אם זה ערבים או יהודים, צריך להדיר שינה מעיני כולנו.

מסעוד גנאים: הוא מסוכן מאוד כי העתיד של כולנו הוא באמת בסכנה.

מסעוד גנאים: אני רואה ברחובות אצלנו וגם בחברה היהודית את כל העניין של הסכינאות ושל הפשיעה בקרב בני הנוער והמדדים הם מאוד מסוכנים, מאוד חמורים.

מסעוד גנאים: הנער שהשתמש בסכין בכוונה להרוג נער אחר - זה תוצאה, זה לא התחלה.

מסעוד גנאים: בסוף הכול התנקז שם בעשייה הזו, בתנועה הזו.

מסעוד גנאים: אבל צריך להתחיל להילחם בדבר הזה קודם, אם זה בחינוך.

מסעוד גנאים: לצערי הרב, יש לנו אווירה הורגת שהיא בלתי אנושית, חינוך רע.

מסעוד גנאים: אני מורה לשעבר ואני רואה איך מתנהגים בני הנוער.

מסעוד גנאים: לצערי הרב, כאשר בני נוער נתקלים בחילוקי דעות או בחיכוך עם מישהו אחר הם חושבים שהם צריכים להילחם את מלחמתם האחרונה.

מסעוד גנאים: זה to be or not to be.

מסעוד גנאים: הם רוצים להוכיח שהם הגבר ולהשתמש בכל הכלים ובכל הנשק, הקונבנציונאלי והלא קונבנציונאלי.

מסעוד גנאים: לצערי הרב, זה תוצאה של חינוך מסוים של מי הגבר, של אם אני מוותר אז אני פראייר, אז אני לא גבר.

מסעוד גנאים: מלחמה בתופעה החמורה הזו זה לא יום ולא יומיים.

מסעוד גנאים: אני לא אומר שיש פתרון קסם.

מסעוד גנאים: זה דבר מערכתי שצריך להקדיש לו את כל המשאבים.

מסעוד גנאים: נכון, משטרה, הרתעה, העונש הם דברים חשובים מאוד כי הם נותנים מסר והם מאותתים שעל מעשים כאלו ישלמו ביוקר.

מסעוד גנאים: הלוחמה הבסיסית היא בחינוך, בעניין של התודעה, אם זה במשפחה, בחברה, אגודות בני נוער - הכול.

מסעוד גנאים: אני חושב שכולם צריכים להירתם למשימת הקודש הזו שמטרתה להציל את הילדים ואת הנערים שלנו.

מסעוד גנאים: הרחובות שלנו היום הם כמו ג'ונגל.

מסעוד גנאים: הרבה אנשים אומרים: איך אנחנו יכולים לשלוח את הילדים שלנו לרחוב?

מסעוד גנאים: הם יכולים להיתקל במישהו שיש לו סכין או אקדח והוא מוכן להשתמש בו.

מסעוד גנאים: צריך לעשות מהיישובים שלנו ומהרחובות שלנו מקום בטוח לילדים וכולנו ואני חושב שזו משימה של כולם.

מסעוד גנאים: תודה.

<מאיה סילרמן: שמי מאיה ואני מדריכת קבוצת הנשיאות של נוער למען יוניסף.

<מאיה סילרמן: לפני שאני אציג את דניאל שיש לה המון מה לומר אני רוצה להתייחס לתופעת הסכינאות ולאלימות בכלל שדוברה כאן.

<מאיה סילרמן: אפשר להתייחס לתופעות - הלוואי וחשוב - אבל לא לפני שאנחנו גם לא מתייחסים למקור למה בכלל יש לילד סכין, וזה לפני שאנחנו עושים עליו פעולה של גילוי מתכות.

<מאיה סילרמן: אני חושבת שהחינוך לערכים הוא התשתית.

<מאיה סילרמן: התוכנית של קבוצת הנשיאות זה לפתח אחריות בקרב הילדים.

<מאיה סילרמן: ילדים שהם מנהיגים וילדים שהם משמשים כתובת לאותם ילדים שהם חווים את החוויות האלה.

<מאיה סילרמן: ילדים הרבה יותר ערניים למה שילדים עושים, זו המציאות היום.

<מאיה סילרמן: המפתח למלחמה נגד האלימות זה באמת לפתח את אותה אחריות לילדים כי הילדים האלה הם חלק מהחברה.

<מאיה סילרמן: אם לא ניתן להם את האחריות הם לא ייקחו אחריות על זה.

<מאיה סילרמן: מבחינתם זה יהיה מעליהם תמיד ואז המשטרה תצטרך לטפל בזה וכל המקורות האלה.

<מאיה סילרמן: הם אזרחים לא פחות והם ילדים לא פחות והם חלק מהאוכלוסייה הזאת.

<דניאל חרסונסקי שריד: שלום, אני דניאל חרסונסקי שריד ואני פעילה בקבוצת הנשיאות של נוער למען יוניסף.

<דניאל חרסונסקי שריד: אני בת 14 ואני לומדת בכיתה ח' מחוננים בחטיבת "הנגיד" בהרצליה.

<דניאל חרסונסקי שריד: התפקיד של הקבוצה הזו של נוער למען יוניסף הוא לדאוג לזכויות של ילדים ולשמש להם ככתובת במצב של מצוקה.

<דניאל חרסונסקי שריד: יוניסף סימנה את השנה הזו כשנה למניעת אלימות.

אורלי לוי אבקסיס: אני יודעת, עשינו אירוע מאוד גדול בכנס הקודם.

<דניאל חרסונסקי שריד: כן.

<דניאל חרסונסקי שריד: זה התבטא בכרזה שהוצגה באו"ם וגם באירוע בכנסת שהשתתף בו שר החינוך שי פירון ויושבת-ראש הוועדה לזכויות הילד חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

<דניאל חרסונסקי שריד: האלימות היא תופעה נוראית שחייבים למגר.

<דניאל חרסונסקי שריד: יש לה המון צורות.

<דניאל חרסונסקי שריד: זאת אומרת, יש אלימות פיזית, אלימות מילולית, אלימות מינית, אלימות וירטואלית.

<דניאל חרסונסקי שריד: אני רוצה דווקא להתייחס יותר לאלימות הווירטואלית.

<דניאל חרסונסקי שריד: השנה הייתי עדה למקרה כזה כלפי מורה.

<דניאל חרסונסקי שריד: כמה ילדים מבית-הספר צילמו אותו.

<דניאל חרסונסקי שריד: ערכו את התמונות, הוסיפו להן כתוביות והפיצו באינטרנט.

אורלי לוי אבקסיס: איך בית-הספר התמודד עם זה?

<דניאל חרסונסקי שריד: התלמידים נענשו.

<דניאל חרסונסקי שריד: המורה נפגע וסלח.

<דניאל חרסונסקי שריד: הוא גם דיווח למשטרה על זה.

<דניאל חרסונסקי שריד: מה שלי דווקא הפריע הוא שאחרי המקרה התלמידים לא הבינו את החומרה של המעשה והם התייחסו אליו בתור מעשה קונדס או כשובבות והם לא הבינו שזה באמת דבר חמור.

אורלי לוי אבקסיס: לא עשו לכם שיחות על ההשלכות או שזה עבר מעל הרדאר שלהם?

<דניאל חרסונסקי שריד: נתנו להם לעשות עבודה על חוק הגנת הפרטיות, חוק איסור לשון הרע, אבל לא הציגו את זה לכיתה שלנו ולא באמת נתנו התייחסות כל כך גדולה להבא.

<דניאל חרסונסקי שריד: הם נענשו אבל שום דבר לא באמת הושפע מזה.

<אורנה שקלים: יש סרט מאוד חזק על זה שנקרא "כולה לייק" שהוא ממש על האלימות הווירטואלית.

<אורנה שקלים: מומלץ לראות אותו.

<דניאל חרסונסקי שריד: אני הייתי עדה לאלימות וירטואלית כלפי מורה, אבל האלימות הזו קורית כל הזמן וכלפי המון אנשים וילדים אחרים.

<דניאל חרסונסקי שריד: היא לא מדווחת ואין שום בקרה, וגם אי-אפשר לשלוט על זה כי חושבים שזה דבר שהוא בקטנה - אז קיללתי אותו בפייסבוק או בווטסאפ, אבל לא מבינים שזה באמת משמעותי וזה כמו אלימות פיזית או אלימות מילולית או מינית.

אורלי לוי אבקסיס: כשאת נתקלת או רואה דבר כזה מה את עושה?

אורלי לוי אבקסיס: מה השגרירים שלכם אומרים לילדים לעשות כשהם נתקלים בדבר כזה?

<דניאל חרסונסקי שריד: קודם כל, לדווח ולא לשמור את זה בבטן.

<דניאל חרסונסקי שריד: לדווח לגורמים מבית-הספר ולדאוג שזה יטופל.

<דניאל חרסונסקי שריד: הרעיון הוא גם יותר להעלות את המודעות לזה.

<דניאל חרסונסקי שריד: הכי קל לעשות עבודות וללמוד על זה בעצמנו אבל זה שאנחנו נדע זה לא באמת יעזור, אנחנו רוצים להפיץ את זה לאנשים אחרים ולהעלות את המודעות אצלם.

<דניאל חרסונסקי שריד: כלומר, שכשהם נתקלים במצב של אלימות באינטרנט הם לא יסתכלו על זה וימשיכו אלא הם ידווחו ויסבירו.

אורלי לוי אבקסיס: נכון, יפה.

אורלי לוי אבקסיס: זה חשוב מאוד.

אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה לומר שדווקא בתי-ספר התחילו לעשות תוכניות בנושאים הללו, להביא למודעות, מה שלפני שנה או שנתיים לא היה ממש בראש סדר העדיפויות.

אורלי לוי אבקסיס: לצערי הרב, בגלל אירועים טרגיים שקרו ושבעקבותיהם היו התאבדויות בארץ ובחו"ל, והטרדות באינטרנט, ברשתות החברתיות.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו כפר גלובאלי אחד קטן והדברים האלה מחלחלים.

אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה לספר שכאשר הגעתי הביתה יום אחד ראיתי שביתי שהיא עוד מעט בת 12 יושבת עם חברה שלה מול סרטון בטלוויזיה ושתיהן בוכות.

אורלי לוי אבקסיס: בסרטון היתה נערה מאוד נחמדה שלא דיברה אבל העבירה דף עם המסרים.

אורלי לוי אבקסיס: כששאלתי במה מדובר הן הסבירו לי שהילדה הזו עברה סוג של התעללות חברתית ברשתות החברתיות וגם בכלל.

אורלי לוי אבקסיס: זו היתה הקריאה שלה לעזרה.

אורלי לוי אבקסיס: בסוף היא שמה קץ לחייה.

אורלי לוי אבקסיס: החשיפה שלהן לאותו אירוע ולאותו סיפור של אותו אדם שעומד מאחורי הדברים האלה וההזדהות הרחיקה אותן מהתנהגות פוגענית באינטרנט כי הן פתאום הבינו שמאחורי הכתובות הללו שנורא קל להסתתר מאחורי המקלדת והמסך כי אף אחד לא רואה, נמצא אדם עם רגשות ועם סף היפגעות.

אורלי לוי אבקסיס: אני הבנתי שזה השפיע באמת על כל הכיתה שם.

אורלי לוי אבקסיס: אחר כך נעשו על זה כל מיני שיחות במסגרת בית-הספר.

אורלי לוי אבקסיס: האם זה מורגש אצלכם?

<דניאל חרסונסקי שריד: בבית-הספר היסודי היה לנו מפגש עם שוטר שמומחה בחקירות באינטרנט והוא מאוד הפחיד אותנו.

אורלי לוי אבקסיס: בעיקר הפחיד אתכם לגבי פדופילים, לא?

<דניאל חרסונסקי שריד: גם, אבל הוא גם הסביר לנו כל מיני דברים על חוק אחריות פלילית, כל מיני דברים כאלה.

<דניאל חרסונסקי שריד: אני חושבת שזה גרם לנו להיות יותר מחושבים ובאמת לחשוב מה אנחנו עושים לפני שאנחנו לוחצים על שלח.

אורלי לוי אבקסיס: האם היית רוצה יותר אירועים כאלה, יותר אנשי משטרה או אנשי חינוך או אנשים מרווחה שיבואו ויסבירו?

<דניאל חרסונסקי שריד: לדעתי, כן.

<דניאל חרסונסקי שריד: צריך להעלות את הדברים ואת המודעות ולעשות את זה כמה פעמים בשנה.

<דניאל חרסונסקי שריד: לנו זה היה פעם אחת.

<דניאל חרסונסקי שריד: אם זה היה אפילו שלוש פעמים או פעמיים זה היה עוזר.

אורלי לוי אבקסיס: אני מסכימה.

<מאיה סילרמן: צריך להבין שאלימות וירטואלית היא לא פחות מאלימות מינית או מכל אלימות.

<מאיה סילרמן: אנחנו לא מצליחים להבין היום את ההשלכות של התופעה הזאת.

<מאיה סילרמן: אנחנו לא יודעים עד איפה זה יכול להפתיע.

<מאיה סילרמן: כבר היום יש פגיעה מאוד מאוד משמעותית.

אורלי לוי אבקסיס: נעלה פה למשרד החינוך את הרעיון שבמסגרת לימודי המחשב שמתחילים מגיל מאוד מאוד צעיר ישימו גבולות והסברה מה מותר ומה אסור, מה מסוכן ומה לא, וגם את ההשלכות.

אורלי לוי אבקסיס: ילדים נורא פוחדים מהשלכות שאחר כך יביאו אותם אליכם, אל כוחות הביטחון.

<מאיה סילרמן: בגלל שאין חוקים במסגרת הווירטואלית הזאת - - -

אורלי לוי אבקסיס: יש, יש חוקים.

<מאיה סילרמן: כן, אבל הם לא מספיק ברורים ומובאים לנוער.

<מאיה סילרמן: זה כאילו פרוץ, זה לא מספיק מודע.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו גם נראה איך אנחנו כוועדה יכולים לעשות יותר.

אורלי לוי אבקסיס: היינו פה עם גוגל.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נעשה עוד ישיבה.

<רחל סעדה: כן, לקראת החופש הגדול אנחנו נעשה עוד ישיבה.

<עינת גיל צוברי: יש לנו כ-500 שוטרים קהילתיים שפרוסים בארץ.

<עינת גיל צוברי: הם נכנסים לבתי-הספר וכל הזמן עושים הרצאות, גם הסבר על חוק הנוער.

<עינת גיל צוברי: יש את יום האינטרנט הלאומי שכולם מתגייסים ומרצים.

<עינת גיל צוברי: אבל אי-אפשר להסתמך רק על המשטרה שתעשה את זה.

אורלי לוי אבקסיס: עשינו פה את יום האינטרנט הבטוח והבאנו גם חברות תקשורת וגם משרד התקשורת וגם משרדים אחרים.

<עינת גיל צוברי: זה חייב להיכנס לתוך תוכנית הלימודים של משרד החינוך.

אורלי לוי אבקסיס: חלק מהם משתפים פעולה עם משרד החינוך, אבל לא בפריסה של כל בית-ספר.

אורלי לוי אבקסיס: זה מאוד תלוי בבית-הספר עצמו, במנהל.

<עינת גיל צוברי: אין מספיק שוטרים שיעשו את זה.

<עינת גיל צוברי: יש להם עוד משימה אחת או שתיים לעשות, את יודעת.

<גילי סולובצ'יק: תטילו מס של אחוז אחד על גוגל לטובת העניין.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו בונים עליהם בחוק התקשורת של התכנים הפוגעניים והסינון שלהם וגם שאפילו כל חברת תקשורת תפריש לאיזושהי קרן.

אורלי לוי אבקסיס: גם הגענו לסיכומים עם משרד התקשורת ועם השר ארדן לפי גודלה ולפי מספר לקוחותיה כשבקרן הזו ישתמשו אחר כך להסברה בקרב בני נוער לגבי הסכנות, לגבי ההיפגעות.

אורלי לוי אבקסיס: כמו שעשו באנגליה מתכוונים לעשות גם פה.

אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה מאוד שזה יהיה באופן וולונטרי.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אם לא, השר אמר: אנחנו גם נכפה עליהם.

אורלי לוי אבקסיס: הרבה יותר נחמד יהיה אם הם יגידו שהם עושים את זה מעצמם.

אורלי לוי אבקסיס: הם גם ירוויחו פה קרדיט לא קטן.

<יפה וולמן: את שאלת לגבי תוכניות שהן יותר אפקטיביות.

<יפה וולמן: אני חושבת שכאן המקום להגיד שהרבה פעמים תוכניות אפקטיביות צריכות לכלול את הפן האישי, הפן הפרטני, המשפחתי והקהילתי, מפני שגם ד"ר קדמן דיבר על זה שאם לא נלך באמת לתוכניות של האלמנט של האחר, של המשמעותי האחר והטיפול באמת אז הסברה לבד או כל מיני תוכניות כוללניות כאלו ואחרות - - -

אורלי לוי אבקסיס: אני מבינה מה שאת אומרת ואני חושבת שזה חלק מהראייה ההוליסטית עכשיו שמתחילה לתפוס כיוון גם במשרדים וזה לא לראות את הילד במנותק מהמשפחה, במנותק מהסביבה או מהאזור שבו הוא חי.

אורלי לוי אבקסיס: בסופו של דבר, נגמר יום הלימודים והוא חוזר לאותה סביבה או לאותה משפחה שהיא פוגענית, וגם לא ברור בכלל אם היא ישנה.

אורלי לוי אבקסיס: אם לא תיקח בחשבון שיש לילדים מרכיבים נוספים אז לא תשיג הרבה למרות כל הדברים שתעשה איתו בבית-הספר.

אורלי לוי אבקסיס: לכן, פרויקטים כמו "נירים".

אורלי לוי אבקסיס: אגב, לסוכנות היהודית יש גם פרויקטים יפים מאוד עם נוער קצה ושם כן נכנסים לתוך המשפחה וכן נותנים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל שוב, אלו תוכניות מאוד מאוד מצומצמות.

אורלי לוי אבקסיס: עם כל האהדה שלנו לתוכניות הללו הן לא מקיפות.

אורלי לוי אבקסיס: אין להם יותר מדי ילדים בתוך התוכנית.

אורלי לוי אבקסיס: שוב, זה עניין של תקציבים.

<יפה וולמן: לעומת זאת, ההיפך.

<יפה וולמן: יש תוכניות מקיפות מאוד ואין את האלמנט הפרטני ואז מפסידים.

<אורנה שקלים: אני חושבת שהבעיה היא לא בקרב בני נוער פחות או יותר הבעייתיים.

<אורנה שקלים: דיברת בהתחלה שאו טו טו יוצאים לחופש הגדול וגם אז בני נוער רגילים - - -

אורלי לוי אבקסיס: לפני שאת ממשיכה אני רוצה להגיד שאנחנו לא מדברים חלילה וחס שהאלימות בקרב ני הנוער היא רק בקרב אוכלוסיות כאלו ואחרות, נהפוך הוא.

אורלי לוי אבקסיס: אבל בקרב האוכלוסיות הללו אנחנו צריכים להיכנס לנעליים של מי שאמור היה לתת את ההגנה ולא יכול לתת, אם זה מסיבות כלכליות, אם זה מסיבות של חוסר מסוגלות אחרות או מסיבות אחרות.

אורלי לוי אבקסיס: המדינה צריכה לקחת פה אחריות.

אורלי לוי אבקסיס: אלו ילדים שלה.

<אורנה שקלים: לגמרי.

<אורנה שקלים: חשבתי על כמה דברים: ראשית, גיוס גם של בני נוער לתוך המשמר האזרחי.

<אורנה שקלים: הם הרי יכולים להתגייס מגיל 16 ומרגע שהם משתפים שם פעולה אז חבל על הזמן.

<אורנה שקלים: שנית, יש איזושהי תוכנית שנקראת תקשורת מקרבת שהיא מדברת אל הלב.

<אורנה שקלים: היא לא מדברת ממקום של הפחדה.

<אורנה שקלים: זו תוכנית שיכולה לעבוד מעולה.

<אורנה שקלים: יש נוער שמפעיל נוער.

<אורנה שקלים: בנוסף, מעורבות הורית באופן הרבה הרבה יותר אינטנסיבי.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא אעשה סיכום מורחב כי אנחנו נשלח אחר כך את סיכום הוועדה.

אורלי לוי אבקסיס: קודם כל, אני רוצה לברך על התוכניות, הן של "עיר ללא אלימות", הן של תוכניות של רווחה, תוכניות אחרות, ודווקא כן לשבח את הנושא הזה שאנחנו כן רואים ירידה שהיא ירידה אמיתית.

אורלי לוי אבקסיס: היא לא רק פיקים של שנה או שנתיים אלא יש לה באמת אחיזה.

אורלי לוי אבקסיס: אם זה משנות 2,000 ל-2014 אז בקרב מספר התיקים אנחנו רואים ירידה משמעותית שהולכת וגדלה.

אורלי לוי אבקסיס: דווקא בחומרה יש בעייתיות מסוימת.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו צריכים לראות איך אנחנו מתמודדים איתה.

אורלי לוי אבקסיס: כמו כן, כן לבחון עוד שיתופי פעולה, עוד תוכניות שאולי קיימות במקומות אחרים בעולם ודברים שכבר הצליחו כדי לראות מה אנחנו יכולים לייבא אלינו.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו כן היינו רוצים לראות את הבדיקה של התוכניות שהצליחו או לא הצליחו, איך אתם עובדים ביחס לתוצאות.

אורלי לוי אבקסיס: תשלחו לנו את ההתייחסות שאתה ככה שמת על הקצה שיש בינך ומשרדים אחרים, שיתוף פעולה אבל אין השתתפות בתקציבים.

אורלי לוי אבקסיס: זה אומר שהיכולת שלכם להרחיב את הפעולות היא מוגבלת.

אורלי לוי אבקסיס: משרד הרווחה, אני מבקשת מכם את כל מה שקשור בנוער מנותק, בנוער בסיכון.

אורלי לוי אבקסיס: גם לגבי משרד הקליטה.

אורלי לוי אבקסיס: אני גם יודעת שגם אצלכם בדיקה.

אורלי לוי אבקסיס: היינו בוועדת העלייה והקליטה וגם שם שמענו על כמה תוכניות.

אורלי לוי אבקסיס: הבנתי שבחלק מהן עדיין אין תוצאות.

אורלי לוי אבקסיס: היינו רוצים לדעת איפה הדברים עומדים.

אורלי לוי אבקסיס: שיתופי הפעולה פה הם מאוד מאוד חשובים.

אורלי לוי אבקסיס: אם עמותות נכנסות לנעליים של תפקידים שהם תפקידים של רווחה ושל חינוך והן מביאות תוצאות יפות, איך אנחנו דואגים שהתוכניות הללו לא ייפלו בין הכיסאות?

אורלי לוי אבקסיס: איך אנחנו דואגים להרחיב אותן?

אורלי לוי אבקסיס: התקציבים פה הם תקציבים מינימאליים כאשר אני חוזרת ואומרת שוב שהתוצאות של אחוזי הבגרות הן תוצאות שכל אחד היה רוצה להתהדר בהן.

אורלי לוי אבקסיס: אלו אוכלוסיות שמראש אולי לא ייעדו אותן למסלול הזה, אבל זה רווח נקי לחברה.

אורלי לוי אבקסיס: איך אתם פועלים?

אורלי לוי אבקסיס: מול מי אתם מתקשרים?

אורלי לוי אבקסיס: איך ההתקשרות באה לידי ביטוי בתוצאות של אותן תוכניות שאתם מחליטים לאמץ?

אורלי לוי אבקסיס: מה צריך לקרות כדי שתאמצו תוכניות מסוימות, אולי מבחינה משפטית, אולי מבחינה של סדר מסוים של התנהלות משרדית.

אורלי לוי אבקסיס: באמת כן לדעת איך מתמודדים עם הדברים הללו כי אם אנחנו מנתקים את הילד ממה שעובר עליו בהמשך אנחנו לא משיגים הרבה.

אורלי לוי אבקסיס: היינו רוצים לשמוע על רעיונות לשיתופי פעולה בין המשרדים שונים.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נעשה דיון המשך כדי להבין איך אנחנו יכולים לתרום למערכת בנושא הזה בדיוק כמו שעשינו עם מרכזי החירום ששם הרווחה היה כאילו האחראי, אבל היו שם שיתופי פעולה עם הרבה משרדים ואף משרד לא רצה לתת את החלק שלו.

אורלי לוי אבקסיס: הוועדה הביאה לכך שכל משרד נתן את החלק שלו וזה הביא לכך שהיתה אפשרות לפתוח מרכזים נוספים.

אורלי לוי אבקסיס: אני אנסה לעשות אותו הדבר גם בנושא הזה, אבל יותר בתוכניות שאנחנו יודעים שהן נוגעות דווקא לאוכלוסיית קצה.

אורלי לוי אבקסיס: שם להורים אין הרבה יכולת לשנות.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה, הישיבה נעולה.