ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 68, 2014-03-27 11:00

יואל רזבוזוב: כן, לא חשבתי על זה שבאמת בגיל 3 - - -

<אסנת שופן: כן, אבל עד השנה מי שהגיע זה רוב הילדים שהיו בבית, או עם סבתא, או במשפחתונים קטנים שזה זול יותר ואפשר לעמוד בזה.

<אסנת שופן: אז יש כאן דוגמה של ילדים.

<אסנת שופן: המרחב הזה, אין לנו מקום, מבורך, אבל אין לנו מקום, אז פעם זה כשהכיתות מתפצלות, כמו שחמט, וגם פה מתבצעים, למשל הקורס בקולנוע ותקשורת מתבצע פה במסדרון.

<אסנת שופן: יש פה מצלמה בקיר.

<אסנת שופן: הילדים לומדים את העברית, לחדד את העברית לשפה רהוטה, עובדים הרבה על רטוריקה, אז הם מתנהלים פה באימפרוביזציות, זה מצלם, הם רואים את עצמם און ליין על המסך ואחר כך הם דנים על מה שהם רואים ומעירים, והם לומדים מה זה מחוון ואיך מגיבים לחבר ואיך מעירים לחבר בלי לפגוע.

<אסנת שופן: כל התחום הזה מתבצע פה, כשהצלמים הם תלמידים.

<אסנת שופן: יש פה סרט תדמית שהילדים עשו.

<אסנת שופן: מהפינה פה, מי ששומע מזהה את הקולות שאני קצת פחות.

<אבי, מדריך ג'ודו: שלום לכולם, בוקר טוב.

<אבי, מדריך ג'ודו: בוא נראה ליואל קרב ג'ודו, בסדר?

<אבי, מדריך ג'ודו: מה שאתם עושים.

<אבי, מדריך ג'ודו: קודם כל למחוא לו מחיאות כפיים.

יואל רזבוזוב: שאלה קודם.

יואל רזבוזוב: הם עושים ג'ודו?

יואל רזבוזוב: יש להם - - -

<אבי, מדריך ג'ודו: דרך בית הספר, זה פרויקט של ג'ודו.

<אסנת שופן: כן, זה דרך בית הספר, במסגרת תכנית העשרתית שזכינו לקבל ממשרד החינוך והעירייה שנקראת תכנית מיל"ת (מסגרות יום לימודיות תוספתיות), אז אני יכולה לאפשר לילדים מה שאני לא יכולה במסגרת יום הלימודים הרגיל.

<אסנת שופן: יש קורסים שאבי מעביר בקבוצות מאוד מצומצמות לילדים שמקבלים יותר שליטה עצמית, שזה ממש עבודה מול המחנכת, מול הפסיכולוגית של בית הספר ואת אבי אני יכולה לאפשר לעצמי דרך התכנית במסגרת התוספתית.

<אסנת שופן: אחרי שעות הלימודים זה בקבוצות יותר גדולות שאבי נותן, ולמשפחות מסוימות אבי גם מאפשר אחרי, בשקט אני מעבירה לו פתק ו - - -

<אבי, מדריך ג'ודו: יש ילדים פה שאין להם כל כך הרבה והם עולים חדשים ויש בעיות בבית הספר או בבית ואני רוצה להגיד שהמנהלת הזאת, היא באה ונותנת לילדים חוגים בחינם, לפעמים על חשבונה, וגם פרויקטים שאנחנו עושים - - -

<אסנת שופן: אבי, זה לא מגלים.

<אבי, מדריך ג'ודו: למה?

<אבי, מדריך ג'ודו: צריך להגיד את הדברים האלה.

<אבי, מדריך ג'ודו: אני אתן לך דוגמה.

<אבי, מדריך ג'ודו: זה ג'ודאי שעלה לא מזמן, הוא מתאמן והכול בזכות המנהלת.

<אבי, מדריך ג'ודו: תראה עכשיו קרב ג'ודו.

<אבי, מדריך ג'ודו: נראה ליואל?

<אבי, מדריך ג'ודו: בואו נבחר ג'ודאי רציני, בוא אליי.

<אבי, מדריך ג'ודו: קרב ג'ודו, מוכנים?

<אבי, מדריך ג'ודו: מה אומרים לחבר?

<אבי, מדריך ג'ודו: בהצלחה.

<אבי, מדריך ג'ודו: קרב הג'ודו מתחיל.

<אסנת שופן: פה אין בעיה של שפה.

<אבי, מדריך ג'ודו: חברים, אני אגיד לכם למה הילדים יושבים על המזרן.

<אבי, מדריך ג'ודו: יש לנו הרבה מזרנים בבית הספר, כמו שאתם רואים, והילדים כל פעם תופסים אותם שלא יקבלו מכה.

<אבי, מדריך ג'ודו: בואו ניתן עוד קרב.

יואל רזבוזוב: זה מה שאני מנסה להסביר ולהגדיר, צריך שישה מזרנים, צריך מאמן שרוצה, הילדים מקבלים כאן, תראו, זה שהם שמים חליפה, זה כבר משמעת.

יואל רזבוזוב: זה שהם רואים קידה, חיבוק - - -

<אבי, מדריך ג'ודו: כבוד.

יואל רזבוזוב: זה כבוד, כבוד למאמן, כבוד למקום שהם נמצאים בו.

יואל רזבוזוב: אני חושב שאני רוצה לקבל יותר פרטים איך אתם מתקצבים ואיך זה עובד, אני כן אדבר עם שר החינוך, אנחנו כן צריכים להכניס את זה בכמה שיותר מקומות בארץ.

יואל רזבוזוב: לא דרושים פה יותר מדי משאבים והתמורה שאנחנו מקבלים, בסופו של דבר את הילדים האלה מחנכים לערכים הכי נכונים - - -

<אסנת שופן: והם משתמשים בזה גם מחוץ למקום הזה הספציפי.

יואל רזבוזוב: אותו ילד שבא עם ביטחון עצמי מפה, הוא כבר יעשה פחות שטויות בחוץ.

יואל רזבוזוב: וחוץ מזה, הילדים מדהימים.

<אבי, מדריך ג'ודו: כל הכבוד לכם.

יואל רזבוזוב: כל הכבוד.

<אבי, מדריך ג'ודו: אני רוצה איתך תמונה עם הקבוצה, כי הם מחכים לך.

<אבי, מדריך ג'ודו: כל הג'ודאים ישיבת ג'ודו כאן.

<אבי, מדריך ג'ודו: חתימות לא היום.

<אבי, מדריך ג'ודו: (שיר).

יואל רזבוזוב: כל הכבוד, יפה מאוד.

<אסנת שופן: המורה אִינה לצערנו עובדת בחצי משרה.

<אסנת שופן: אין מספיק מורות למוזיקה, אז אנחנו מתחלקים עם עוד בית ספר.

יואל רזבוזוב: אין מספיק מורות למוזיקה?

<אסנת שופן: במחוז דרום.

יואל רזבוזוב: במחוז דרום?

יואל רזבוזוב: כי דווקא אני עובד עכשיו על מענק היובל של מורים עולים, אז לא הצלחנו להכניס את המוזיקה בגלל שזה לא מקצוע דרוש.

<אסנת שופן: זה דרוש, המגמה למוזיקה נסגרה.

<אסנת שופן: יש אנשים שהם מוזיקאים, אבל אין להם תעודת הוראה, ואז מתחלקים עם עוד בית ספר.

<אסנת שופן: ברוב בתי הספר יש מורה אחת לשני בתי ספר.

<אסנת שופן: יש לנו כאן את תהילה ובת-אל שהן מקבלות הרבה הרבה תמיכה מטניה, המורה שלנו.

<אסנת שופן: הן נולדו פה, עזבו מאוד מאוד קטנטנות וחזרו ואנחנו מאוד מאוד שמחים.

<אסנת שופן: בבקשה.

<אסנת שופן: הן שמונה חודשים בארץ.

<תלמידה: 'ילדים כמו פרחים', מאת יבגניה רוידר.

<תלמידה: ישנם פרחים צבעוניים שאת יופי העולם הם מייצגים.

<תלמידה: ישנם פרחים כאותם ילדי פרא שלחופש נולדים וישנם ילדים עדינים כמו הפרחים המוגנים שלהשגחת המבוגרים הם נזקקים.

<תלמידה: ישנם פרחים הגדלים בקבוצות, ילדים שנהנים לחיות בחבורות.

<תלמידה: לעומתם יש ילדים שהם די לבד, הם מייצגים פרח די נדיר.

<תלמידה: ישנם פרחים זעירים נורא וכמותם ילדים נמוכי קומה, ויש פרחים אשר לגובה רב צומחים ולעיתים את הנוף מסתירים, כמותם ניתן למצוא ילדים גדולים אשר ממעל על החברה הם מביטים.

<תלמידה: הפרחים בצעירותם הם כה נאים ומושכים וככל שהם גדלים כך הם הולכים ונובלים.

<תלמידה: ממש כמו האדם.

<אסנת שופן: את השיר שהם קראו כתבה תלמידה בבית הספר.

<אסנת שופן: אתם היום תקבלו מאיתנו שי, שזה ספר שנכתב כל שנה על ילדים שאוהבים לכתוב.

<אסנת שופן: אנחנו תומכים מאוד מאוד בתחום של הכתיבה העברית ואנחנו מפיקים ספר וזה מהספר של שנה שעברה.

<אסנת שופן: כל שנה יוצא ספר עם יצירות של תלמידים שלנו.

<אסנת שופן: תודה, ילדות יקרות.

<אסנת שופן: תודה לטניה על כל התמיכה והבנות והמשפחה.

<אסנת שופן: אנחנו נמשיך הלאה.

יואל רזבוזוב: יפה מאוד.

<אסנת שופן: נביט קדימה.

<אסנת שופן: מה שיש על השולחן, ככה תוך כדי תרגישו בנוח.

<אסנת שופן: זו מחווה של ההורים.

<אסנת שופן: לכיבוד ולאירוח ההורים דאגו, מעומק הלב.

יואל רזבוזוב: גם ההורים שותפים?

<אסנת שופן: כן, בית ספר קהילתי לכל דבר.

<אסנת שופן: ברוכים הבאים לבית ספר 'יחדיו' שהוקם לפני כ-18 שנים בלב שכונה שבמקורה הייתה נאות חצרים.

<אסנת שופן: כיום יש לנו כ-450 תלמידים, אני שמחה להגיד שבשלוש השנים האחרונות הכפלנו את עצמנו, האוכלוסייה שלנו מאוד מאוד הטרוגנית וכשמו כן הוא, אנחנו מאוד מאוד אוהבים את השם 'יחדיו', אנחנו יחדיו בקיבוץ גלויות בלשמור כל אחד על האיחוד שלו וגם על המשותף ואנחנו קצת נכיר את בית הספר דרך סרטון שילדי הקורס לקולנוע הכינו בבית הספר.

<אסנת שופן: (הקרנת סרט).

<אסנת שופן: להכיר את השפה ואת ההוויה מכל כיוון אפשרי, כל בוקר נפתח ב'בוקר טוב אקטואליה', הילדים לומדים מה זה אקטואליה, מגוון של עיתונים.

יואל רזבוזוב: יש הרבה מה ללמוד.

<אסנת שופן: כן, וצריך חשיבה ביקורתית וראייה ביקורתית למה שקורה פה ואזרחות אקטיבית.

<אסנת שופן: (המשך הסרט).

<אסנת שופן: ככה מכינים אנימציה, הם בונים את הדמויות, מצלמים שוטים ועורכים סרט.

יואל רזבוזוב: בחוץ יש לכם אולם ספורט?

<אסנת שופן: לא.

<אסנת שופן: אנחנו בשמש.

יואל רזבוזוב: זו מכת מדינה.

יואל רזבוזוב: יש לי איזה שהוא רעיון עכשיו שאני - - - (המשך הסרט).

<אסנת שופן: זה קשר שלנו עם בית אבות.

<אסנת שופן: הם באים אלינו המון, בכל החגים, בהמון פעילויות של מורשת, יש לנו באופן קבוע דיירי בית אבות אצלנו.

<אסנת שופן: עשינו פעילות משחקים של פעם, הם לימדו את הילדים משחקים.

<אסנת שופן: בגינה שלנו הילדים שלנו עובדים, יש להם גם ירקות, גם צמחים וגם פרחי תבלין וגם הכול.

יואל רזבוזוב: והם שומרים על הגינה?

<אסנת שופן: מאוד.

<אסנת שופן: אנחנו מתעתדים להקים שם חממה.

<אסנת שופן: יש תכנון לחממה.

<אסנת שופן: תקצוב של מכתשים.

יואל רזבוזוב: אדמה, הם שינו את השם לאדמה.

<אסנת שופן: פה עורכים תצפיות, מחקרים בגינה.

<אסנת שופן: איזה קולרבי יצא שם, איזה ברוקולי, בסופר אין כאלה.

<אסנת שופן: והכול אקולוגי, הכול ירוק, בלי חומרים.

<אסנת שופן: (המשך הסרט).

<אסנת שופן: אז זה סרט שתלמידים הכינו וחלק מהעשייה והאמירה הוא באמת לאפשר לילדים לבצע כמה שיותר פרויקטים.

<אסנת שופן: מבחינתנו החזון של בית הספר מדבר על להעניק לילדים את מקסימום הטכנולוגיות החדשניות, לבנות אותם למאה ה-20 בצורה מעניינת עם המושג תקשורת בכל ההיבטים שלו, תקשורת בין אישית, תקשורת עם הקהילה והמדיה, שזה העולם של התקשורת.

<אסנת שופן: בחרנו, כדי לא להתפרס יותר מדי, להתמקד בתחום של קיימות.

<אסנת שופן: זה נושא שהוא חשוב לכולנו, אפשר לדבר עליו כל יום באקטואליה.

<אסנת שופן: קיימות מבחינתנו זה גם לחיות עם קול אחר שנמצא איתי בסביבה, זה גם סוג של קיימות שיושב איתי סביב אותו שולחן, אפילו שהוא אחר ושונה ומדבר אחרת או יש לו אמונות או דעות אחרות, וקיימות זה גם לדאוג לפארק נחל באר שבע שהוא החצר שלנו.

<אסנת שופן: אנחנו יוצאים לנחל באר שבע, עושים שם עבודות מחקר עם הילדים.

<אסנת שופן: אז באמת, כמו שאמרתי, בחרנו את תחום הייחודיות שלנו לתקשורת, כי ראינו שזה מביא את הילדים להתעסק בתחום השפתי בדרך מעניינת.

<אסנת שופן: זה הקטלי

<אסנת שופן: זאטור שלנו, אתה צריך להיות עיתונאי, אתה צריך להכין תחקיר, אתה צריך לפרסם איזה שהיא כתבה לרדיו או להכין איזה שהוא תשדיר פרסומת, אז קודם כל אתה צריך לעשות את זה בצורה הכי מקצועית שאפשר.

<אסנת שופן: דבר שני יש את רהיטות השפה, אתה צריך להשתמש בשפה גבוהה.

<אסנת שופן: כמו ששמעתם את הבנות, הן קראו שיר שכתבה תלמידה.

<אסנת שופן: אז יש פה תהליך מאוד ארוך של תלמידים שהם בקורס מיטיבי כתיבה.

יואל רזבוזוב: כמה אחוז עולים ישנם כאן בבית הספר?

<אסנת שופן: בהגדרות של משרד החינוך, או בהגדרות של - - -?

יואל רזבוזוב: לא, בהגדרות אני אומר עולים ובני עולים, אני ככה משווה בין - - -

<אסנת שופן: 72.9% של הילדים שלנו, ההורים שלהם לא ילידי הארץ, כך שמבחינתם עדיין בבית העברית היא שפה שנייה.

<אסנת שופן: הרבה מאוד ילדים, העברית שהם שומעים ומדברים ומתנהלים איתה זה בבית הספר.

<אסנת שופן: החוגים אחר הצהריים, אם הם הולכים לבית ספר רוסי או לכל חוג אחר, או טלוויזיה, אירועים משפחתיים, מופעי תרבות, הכול זה בשפת האם שלהם ולא בעברית, לכן אנחנו משתדלים לחשוף אותם למקסימום ולעבוד בצורה מאוד משמעותית על השפה הדבורה ועל השפה הכתובה.

<אסנת שופן: ולשמר.

<אסנת שופן: לשמר את מה שיש בבית, ואנחנו די מכבדים כל חג של כל עדה, מזכירים ועושים פה טקס, אבל עם זאת מה שמשותף לכולנו זו העברית ואנחנו משתדלים להשתמש בה.

יואל רזבוזוב: אתם עושים את זה יפה.

יואל רזבוזוב: את האמת, עכשיו כשהילדים שרו זה היה ממש ממש מרגש.

יואל רזבוזוב: אני ישר מנתח בראש, אמרתי, אנחנו גם יש לנו כאן לא מעט עולים, בסופו של דבר המדינה הזאת היא מדינת עלייה.

יואל רזבוזוב: אני כספורטאי לשעבר טס הרבה, אז הייתי חוזר מהטיסה ואני זוכר תמיד, מה אהבתי?

יואל רזבוזוב: אהבתי את הנחיתה, למה?

יואל רזבוזוב: עוד לפני הנחיתה כבר אנשים קמים, רוצים את הדיוטי פרי, ואיכשהו אנשים מתעצבנים מזה ואני אהבתי, אמרתי 'אני חוזר לישראל', ואמרתי, מה אני אוהב כל כך?

יואל רזבוזוב: ובאמת הילדים ששרו, זה גם נורא מרגש שילדים שרים, אבל גם הביחד הזה, אתה רואה את כל הצבעים ואתה מבין שאנחנו באמת מדינת עלייה ואיך בסופו של דבר כולם משתלבים ומדברים אותה שפה.

יואל רזבוזוב: ובאמת החינוך.

יואל רזבוזוב: מה שאתם עושים כאן מדהים בעיניי.

יואל רזבוזוב: יש הרבה מה ללמוד מכם, כמה דברים אני כבר רושם לעצמי.

יואל רזבוזוב: יש לי שאלה לגבי הקייטנה בקיץ, ביולי, הרפורמה של שי פירון, האם אתם מוכנים?

<שלומי נומה: אנחנו ברמה של העיר כבר יושבים על זה, כרגע קיבלנו את העדכון.

<שלומי נומה: העיר באר שבע נערכת ברמת המנכ"לית של העירייה, דודו, ראש מינהל החינוך, סגנית ראש העיר וכולם, כדי שהתכנית הזאת תפעל.

<שלומי נומה: אנחנו לא מציעים קייטנות לכיתות א'-ב' בעיר באר שבע, אנחנו מציגים את התכנית הזו בלבד, חשוב לנו שהיא תצליח, יש עדיין דברים שלא ברורים בעניינים הכספיים והארגוניים, אבל אנחנו מאמינים שזו תכנית שבסופו של דבר תשנה את המציאות, כי בשנה הבאה זה יהיה א' עד ה', או א' עד ד'.

יואל רזבוזוב: א' עד ד'.

<קריאה: גן חובה עד ד' בשנה הבאה.

<שלומי נומה: אני חושב שהמפתח לתכנית הזאת זה אם יהיה צוות מבית הספר ש - - -

<אסנת שופן: בטח, אצלנו, עם הילדים שלנו, הצוות שלנו - - -

<שלומי נומה: בדיוק, ככל שצוות של בית הספר יהיה שותף כמות הילדים שתשתתף תהיה גדולה יותר וזה יקל על ההורים בסופו של דבר.

<שלומי נומה: יהיה להם חודש ושבוע החופש הגדול.

יואל רזבוזוב: זה הרעיון.

יואל רזבוזוב: אני גם דיברתי עם יהודית קדש, היא זו שמפעלה את התכנית.

<שלומי נומה: מי שיפעיל בעיר את התכנית זה החברה העירונית, שהיא כיוונים, היא החברה שמנהלת בעבור העירייה את תרבות הפנאי, בשיתוף ובשילוב מינהל החינוך ומנהלות בתי הספר בכל מקום.

<שלומי נומה: זאת אומרת אם המנהלת מחויבת, ובמקרה הזה רואים מנהלת שהיא מחויבת, היא רואה את הילדים שלה מהבוקר עד הערב, אז היא תראה אותם גם בעוד שלושת השבועות, בכיתות א'-ב' בשלושת השבועות של יולי.

<אסנת שופן: אתה מתאר לעצמך שאף אחד אחר לא ייכנס.

<שלומי נומה: זה ברור לי.

<שלומי נומה: זה ברור לי שבבית ספר כזה התכנית תצליח ויהיו בה מעל 80%-90% ילדים שכן יהיו בתכנית.

יואל רזבוזוב: יפה.

יואל רזבוזוב: מעניין לקבל את הנתונים.

יואל רזבוזוב: חשוב ש - - -

<אסנת שופן: עוד רעיון, תוך כדי זה שאתה מדבר.

<שלומי נומה: עדיין יש השתתפות כספית.

<שלומי נומה: כל תלמיד צריך לשלם 300 שקלים.

<שלומי נומה: אנחנו עוד לא יודעים כמה ישלמו.

<אסנת שופן: אנחנו גם רוצים פתרונות למי שקשה לו עם ה-350 שקלים.

<אסנת שופן: בית הספר עושה שמיניות מכל כיוון אפשרי ובכלל בחשיבה, ילדים שאמורים להיות פה למשל בכיתה א', הקייטנה הזאת יכולה להיות מעולה בשבילם כקייטנת מוכנות לכיתה א' פה.

<אסנת שופן: ילדי גן חובה, שיעשו כאן את הקייטנה, כי הם יעשו אותה עם המורה שתלמד אותם בכיתה א' וזה חוסך את כל תהליך המעברים אחר כך.

<דודו ליפשיץ: ההערכה שלנו, רוב בתי הספר, האופי והמאפיין שאסנת מדברת על בית הספר זה בעצם מאפיין של העיר, שהרבה מאוד מהמורים והמנהלים יישארו בקיץ.

<דודו ליפשיץ: למרות שזה עדיין הסתדרות המורים עם ההסתייגויות שלה, אני חושב שהשכר הוא די הוגן, גם למנהל בית הספר, אם הוא יישאר כ - - -

יואל רזבוזוב: אני שומע בתקופה האחרונה הרבה מנהלים מדברים על זה שמורים כן רוצים לשתף פעולה ו - - -

<דודו ליפשיץ: וזו ההערכה שלנו, שבסופו של דבר רוב המורים כן יישארו להמשך חודש הלימודים הנוסף.

<אסנת שופן: אנחנו לא נראה את כל המצגת וכל העשייה בבית הספר, אבל לשני דברים נתייחס.

<אסנת שופן: ראשית, מה שמאפיין את בית הספר כבית ספר קהילתי, שעובד פה מול הרבה גורמים, אז כמו תמיד, כל ביקור שיש לנו בבית הספר, כמובן שיש את הרשות ואת משרד החינוך, אבל בצוות שלנו יש פה נציג של ידיד לחינוך, יש פה צוות מאוד גדול של מתנדבים, יש תמיד נציגות של הורים.

<אסנת שופן: אינה, כמה שנים את ב'יחדיו'?

<אסנת שופן: מיום הקמתו, עכשיו הילדים שלה פה, את רוצה להגיד מילה?

<אינה: אני בארץ בשנת 90', לא למדתי פה, עשיתי פה פר"ח כסטודנטית ועכשיו חזרתי בתור אמא.

<אינה: אני עליתי באוגוסט 90', העלייה הענקית הגיעה באוקטובר 90', איתי לא ידעו מה לעשות בבית הספר.

<אינה: כלום, פשוט ישבתי ובכיתי כי כולם צחקו עליי, ועכשיו אני רואה את הילדים האלה, ש'רק תבואי', 'איזה יופי של משקפיים ענקיים', כי זה עכשיו באופנה.

<אינה: כלומר קבלת האחר והעזרה להורים זה לא סיסמאות פה, זה ממש לא, והדלת הפתוחה זה לא סיסמה, זה באמת פתוח.

יואל רזבוזוב: רואים את זה.

יואל רזבוזוב: יפה מאוד, באמת יפה מאוד.

<אסנת שופן: יש פה את נציגי מועצת התלמידים, מקסים ושיר, ויש פה את קרן, שהיא סגנית מנהלת בית הספר.

<אסנת שופן: אם הייתי מאשרת חצי מההורים היו באים, ככה זה פה.

<אסנת שופן: מה שאתם מקבלים מזכרת מבית ספר 'יחדיו' זה עיתון שזו כתיבה של ילדים, ספר יצירות של ילדים ושני דברים קטנים שתראו.

<אסנת שופן: אחד, יש פה מניפה שהיא כדי להקל על הילדים בכל תהליכי כתיבה, כי כותבים בעברית, יש להם פה מחוון שעוזר להם איך כותבים, מה התהליך כשאני כותב מכתב, מה התהליך כשאני כותב משהו.

<אסנת שופן: זה נמצא לילד בתיק כל הזמן וזה עוזר להם להתנסח בעברית.

<אסנת שופן: ויש לנו פה, בין היתר, גם בית ספר להורים, הרצאות וכו', ויש בפנים טיפים של סימנייה שהילדים עם היועצת הכינו להורים שלהם.

<אסנת שופן: אז אתם מקבלים את זה כמזכרת מבית ספר 'יחדיו'.

<אסנת שופן: לפחות תטעמו, שאני אגיד להורים שזה היה שווה.

<אסנת שופן: זה כשר, זה נקי, זה מנופה, זה מה שאתם רוצים.

יואל רזבוזוב: תודה, באמת כל הכבוד, אין מילים.

יואל רזבוזוב: יש הרבה מה ללמוד מכם ואני רואה כאן את הילדים ואני רואה את הפעילויות.

יואל רזבוזוב: אחוז כזה גבוה של עולים, באמת 'האחר הוא אני' זה - - -

<אסנת שופן: זה לא סיסמה פה.

יואל רזבוזוב: לא סיסמה, אני באמת רואה ש - - -

<אסנת שופן: זה ממש לא סיסמה.

<אסנת שופן: פה בקיץ יושבים הורים, מורים ומועצת תלמידים ובונים את כל התכנית החברתית של בית הספר וכל השנה מריצים אותה ביחד.

יואל רזבוזוב: תודה, ואנחנו נמשיך לראש העיר.

<קריאה: אגב, על פי הנחיות של משרד החינוך בשלושת השבועות האלה צריכים להגיש לחמנייה מקמח מלא.

<קריאה: אנחנו נצטרך להביא לילדים.

יואל רזבוזוב: כל הכבוד שההורים משתפים פעולה.

<אסנת שופן: כל הזמן.

<אסנת שופן: 'שמענו שיש, אתם צריכים?' 'אני יכולה פה', 'אני פנוי שם'.

<אסנת שופן: יוצאים לטיול, 'אני גם בא'.

<אסנת שופן: עשינו סיור שלקחנו את כל הילדים לבית האופרה, אחרי הצהריים.

<אסנת שופן: אלה דברים שמאוד מאוד מלכדים אותנו.

<אסנת שופן: בשבוע הבא אנחנו עושים סדר פסח באולם גדול בעיר, כל הילדים, עם ההורים, מאוד מאוד משמעותי, אנחנו מביאים את חב"ד והם עושים לנו סדר פסח עם טקס של ילדי בית הספר.

<אסנת שופן: כל חג פה מצוין עם ניואנסים שאנחנו מספרים על עדות שונות, אבל גם על דברים שהם משותפים לכולם.

<אסנת שופן: אנחנו גם מזכירים למי שרוצה את הכריסמס, יש לנו שתי משפחות שלכבודן אנחנו מכבדים את חג הקורבן וחג הסיגד לתלמידים האתיופים, יש לנו 12 תלמידים אתיופים בבית הספר.

<אסנת שופן: כן, יש מקום לכולם, כשיש מקום בלב יש מקום בבית.

<דודו ליפשיץ: במערכת החינוך בעיר, רק שתדעו, יש 60 גלויות, מ-60 תפוצות בעולם.

<אסנת שופן: אני חושבת ש-59 יש אצלי.

יואל רזבוזוב: בעיר?

<דודו ליפשיץ: בעיר יותר, אבל במערכת החינוך 60 גלויות.

<דודו ליפשיץ: בעשר שנים האחרונות.

<שלומי נומה: רוביק ספר 73 בעיר.

<שלומי נומה: זו מערכת חינוך של 40,000 תלמידים.

<שלומי נומה: אסנת, אנחנו רצים לעירייה.

<אסנת שופן: תודה לכם.

יואל רזבוזוב: אסנת, בסופו של דבר הכול מגיע ממך.

<אסנת שופן: לא, מלמטה, מהילדים.

יואל רזבוזוב: הרבה זה רצון של המנהל.

<אסנת שופן: ראית אותם, אתה יכול להישאר אדיש לדברים כאלה?

<אסנת שופן: ישיבה בעירייה

<רוביק דנילוביץ: שלום.

<רוביק דנילוביץ: הצלחתם למשוך את ויקו אנטואן לפה.

<רוביק דנילוביץ: בסדר, אני מנסה לייצר לך כותרות עכשיו.

<רוביק דנילוביץ: אני מברך כמארח.

<רוביק דנילוביץ: ברוכים הבאים, אני רוצה להודות לכם, קודם כל על העקשנות שלך, אדוני יושב ראש הוועדה וחברי הכנסת הנכבדים שנמצאים כאן איתנו, על ההתעקשות להגיע לכאן לסיור.

<רוביק דנילוביץ: באר שבע, אני חושב שהיא סמל בכל מה שקשור לקליטת עלייה, עולים שמגיעים לכאן החל משנות ה-50 ועד היום במרכזי קליטה כאן בעיר באר שבע, איך כל אחד מהם מוצא גם את עצמו נעטף באהבה על ידי קהילה חמה, אוהדת ותומכת, ובסופו של דבר איך כל אחד מייצר לעצמו את ההזדמנות להצליח.

<רוביק דנילוביץ: יש פה כור היתוך שהוא מאוד מאוד מעניין, שלכל אחד יש את האקלים החברתי, התרבותי המאוד מיוחד שלו.

<רוביק דנילוביץ: אני תמיד אומר שבאר שבע זכתה, כשמדברים על כור היתוך אני אומר שבאר שבע היא מודל באמת יוצא דופן בנושא הזה.

<רוביק דנילוביץ: ובכלל אני חושב שעם קום המדינה, הרעיון שיש שטנץ אחד קבוע של ישראלי אחד שמדבר רק בשפה אחת ובסגנון תרבותי אחד, אני חושב שזה פחות מעניין.

<רוביק דנילוביץ: זה שאנחנו חברה שהיא רב תרבותית, כל אחד מביא את המעניין שבו, מהמאכלים והפולקלור והתרבויות, זה אחד הדברים שהופכים אותנו למאוד מיוחדים.

<רוביק דנילוביץ: תמיד אני מספר, ופה אני אסיים, שאני מסמל את הבאר שבעי, אולי את הישראלי.

<רוביק דנילוביץ: שואלים אותי 'מה אתה?', שאלה שכיחה, 'אתה אשכנזי או ספרדי?

<רוביק דנילוביץ: ' ואני מבקש שתעזרו לי לענות מה אני, כי אמא שלי ז"ל נולדה בטוניס, היא עלתה מצפון אפריקה בשנות ה-50, אבא שלי, שייבדל לחיים ארוכים, נולד כאן בארץ, האבא שלו, מזה הדנילוביץ, נולד בבילורוסיה, האמא שלו באה מאלכסנדריה מצרים והסבתא שלו ממרוקו, אז מה אני?

<רוביק דנילוביץ: אנחנו כולנו ישראלים, אבל יש בינינו רב תרבותיות שהיא מאוד יפה, היא כובשת, היא מקסימה, שצריכים לראות איך גם משתמשים בה ולומדים אחד מהשני.

<רוביק דנילוביץ: אז ברוכים הבאים, בכבוד.

יואל רזבוזוב: תודה, אדוני ראש העיר, על האירוח המקסים.

יואל רזבוזוב: אני באמת התעקשתי להגיע לכאן, כי אני חושב שאת באר שבע אנחנו מכירים כעיר שקלטה הרבה עלייה ובכלל היום באר שבע בכותרות, בירת הסייבר, ואנחנו באמת שומעים הרבה דברים.

יואל רזבוזוב: אני חושב שגם הכיוון שאתה מוליך את העיר הוא כיוון מאוד מאוד חיובי, אנחנו רואים את זה, אנחנו מדינה קטנה, אנחנו יודעים הכול.

יואל רזבוזוב: כמו שאמרת, בדיוק עכשיו ביקרנו בבית ספר, התחלנו פה ברגל ימין, בבית ספר 'יחדיו', שיש בו, על פי מה שהמנהלת אמרה, 73% עולים.

יואל רזבוזוב: עולים, זו הגדרה, אנחנו תמיד בוועדה מדברים על זה, כל אחד מגדיר לפי מה שנוח לו, מי שצריך לתת כסף הוא מצמצם את העולים, מי שצריך לקבל כסף מעלה את שנת העלייה.

יואל רזבוזוב: מבחינתי עולים, אנחנו מדינת עולים, אבל זה באמת מי שהגיע משנות ה-90, יש לנו מברית המועצות לשעבר, אנחנו מטפלים הרבה גם בעדה האתיופית, יש לנו כאן הרבה דברים והיום באמת אני רואה כיוון של השולחנות העגולים שיושבים ביחד עם העדה.

יואל רזבוזוב: אני חושב שהכיוון הוא נכון.

יואל רזבוזוב: יש לנו עלייה של האנגלוסקסים, יש לנו פה חבר כנסת שהוא, אפשר להגיד, עולה חדש לפי כל ההגדרות, 9.5 שנים - - -

<רוביק דנילוביץ: הוא על הגבול עכשיו.

<קריאה: על הגבול, עוד חצי שנה נקרא לך ותיק.

יואל רזבוזוב: אנחנו מצפים לעלייה מצרפת, גל של עלייה.

יואל רזבוזוב: אנחנו מדינת עולים.

יואל רזבוזוב: מה שאמרתי בבית הספר, כשראיתי את הילדים שרים, זה בכלל מרגש, וראיתי ילדים שבאמת אתה רואה את כל התרבויות, הרב תרבות שלהם, ואמרתי שאני בתור ספורטאי, הייתי ספורטאי אולימפי, קפטן נבחרת ישראל בג'ודו, אז היינו טסים הרבה וכל פעם שהיינו נוחתים בנתב"ג, לפני הנחיתה כולם היו קמים מוציאים את הדיוטי פרי והדיילות היו צורחות, ואני אהבתי, למה?

יואל רזבוזוב: הרגשתי שאני בארץ, במדינה שלנו.

יואל רזבוזוב: אז באמת השילוב הזה של כל התרבויות ביחד ואותם המקומות שיודעים לשלב את זה כמו שצריך, וכמו שהתחלנו וראינו, נדהמנו איך עושים את זה בבית ספר 'יחדיו' ואני בטוח שזו רק דוגמה אחת ממה שאתם עושים.

יואל רזבוזוב: עדיין לעולים יש את הניואנסים שצריך לטפל בהם.

יואל רזבוזוב: אין מה לעשות, אנחנו רוצים ושואפים שעולים יהיו חלק מהחברה, שהאינטגרציה תהיה כמה שיותר טובה, אבל עדיין יש בעיות ספציפיות, בשביל זה אנחנו מטפלים.

יואל רזבוזוב: אנחנו בוועדה, יחד עם חבריי חברי הוועדה, מטפלים על בסיס שבועי, יש לנו כשלושה דיונים בשבוע ויש מגוון של בעיות, אם זה תעסוקה ואם זה שפה ונגישות, באמת אין ספור בעיות, אבל בסופו של דבר המטרה של כולנו שהאינטגרציה תהיה כמה שיותר טובה.

יואל רזבוזוב: וזהו, באנו לראות מה המצב בבאר שבע ולשמוע קצת את כל הגורמים שמטפלים כאן ולראות במה אנחנו יכולים לסייע ולעזור.

יואל רזבוזוב: מאוד מאוד חשוב.

יואל רזבוזוב: אני יודע שרוסקו הוא יושב ראש הוועדה כאן, גם הכרנו אותו, דיברנו, הוא חבר מועצה חדש.

יואל רזבוזוב: יש לך הרבה חברי מועצה חדשים וצעירים.

<רוביק דנילוביץ: אבל פעיל כבר הרבה מאוד שנים.

יואל רזבוזוב: נכון, הוא אמר לי, בתחום, זה מאוד חשוב, מישהו שמגיע - - - אני חושב שבכלל, גם אני, שאני עומד בראש הוועדה ואני עולה בעצמי, הייתי גם חבר מועצת העיר בנתניה, אנחנו מגיעים ממקום של עבודה בשטח וזה נותן יתרון, אתה יודע איך להסתכל על הדברים.

יואל רזבוזוב: אבל בסופו של דבר, עדיין, אמרנו שיש - - -

<רוביק דנילוביץ: החבר שלך הגיע.

יואל רזבוזוב: אז בואו נשמע.

<רוביק דנילוביץ: אז אני מציע, קודם כל נברך את חברנו, גם ממלא מקום וסגן ראש העיר שנכנס, טל אל-על, וגם עופר כרדי, סגן ראש העיר, וגם רוסט, חבר מועצת העיר, שהוא יושב ראש הוועדה, הוא היה פעם נקלט והיום הוא קולט, בשנים האחרונות, שזו אולי התופעה המדהימה שיש לנו כאן בעיר.

<רוביק דנילוביץ: אז אני מציע, רוסט, שתיתן את הפתיח שלך.

<רוביק דנילוביץ: בבקשה.

<רוסט קרפמן: בוקר טוב לכולם.

<רוסט קרפמן: באמת אני חושב שזה אירוע מרגש מאוד, שוועדת הקליטה של הכנסת מגיעה לבאר שבע, ואני חושב שזה גם לא מקרי, כי יודעים באמת מה קורה בבאר שבע, איך העיר קולטת עולים.

<רוסט קרפמן: אני חושב שבאר שבע היא דוגמה מצוינת, ואמרתי את זה ליואל קצת יותר מוקדם, באר שבע היא דוגמה מצוינת של שיתוף פעולה בין הרבה מאוד גורמים שקולטים עלייה, אם זה משרד העלייה והקליטה, אני לומד להגיד את ההגדרה החדשה.

יואל רזבוזוב: כן, שינו את זה.

<רוסט קרפמן: אם זה כמובן עיריית באר שבע וחברת כיוונים ומחלקת הקליטה העירונית ועוד הרבה מאוד גופים אחרים וראינו באמת היום דוגמה בבוקר של בית ספר, שבצניעות ובשקט עושה את העבודה והעבודה מדהימה.

<רוסט קרפמן: ניתן לאנשי המקצוע לדבר ולהציג.

<רוסט קרפמן: אני שמח ומברך על זה שבחרתם לקיים את הוועדה כאן בבאר שבע.

יואל רזבוזוב: ויש לנו את חבר הכנסת ליפמן, שרצה גם ל - - -

דב ליפמן: תודה רבה.

דב ליפמן: קודם כל לכבוד ראש העיר, סגן ראש העיר, חברי המועצה, תודה על האירוח, וליושב ראש על היוזמה.

דב ליפמן: אנחנו כל הזמן יושבים בכנסת ושומעים, בדרך כלל את הבעיות, ואני חושב שהיום יש לנו את היכולת להגיע ולשמוע איך אתם בבאר שבע קולטים את העולים.

דב ליפמן: אנחנו שמענו כבר הבוקר איך עושים את זה בבית הספר.

דב ליפמן: יש המון אתגרים.

דב ליפמן: אני, כעולה חדש יחסית מכיר את הבעיות אצל הילדים שלי, ובעיר שלנו, בבית שמש, יש המון אתגרים, וחשוב לנו לשמוע כעירייה וכמוסד איך אתם קולטים את העולים, כדי שאנחנו נוכל ללמוד מזה ולהביא את זה למקומות אחרים וגם לעתיד, לתכנן בעזרת ה' לעולים נוספים שיגיעו.

דב ליפמן: אז תודה רבה שוב על האירוח ואנחנו באמת רוצים לשמוע מאנשי המקצוע.

<רוסט קרפמן: אתה פה אצלנו שוב ביום ראשון, אולי תעשה כבר את הוויקאנד.

<רוביק דנילוביץ: יש באמת שיתוף פעולה בלתי רגיל עם משרד הקליטה, נמצאים פה הנציגים הבכירים.

<רוביק דנילוביץ: אז אתם רוצים שנתחיל עם חברת כיוונים?

<רוביק דנילוביץ: החברה לתרבות הפנאי ששם יחידת הקליטה שלנו, מתוך תפיסת עולם של חיבורים בין חינוך ותרבות ופנאי וכל הדברים הם החיבורים הטבעיים, ותעסוקה וצעירים, אנחנו רואים את זה כמכלול, אז אולי נעבור חברה, רווחה.

<רוביק דנילוביץ: בבקשה.

<שלומי נומה: אני מנהל אגף חברה ופנאי באגף בחברה העירונית.

<שלומי נומה: החברה העירונית אחראית על כל תחום תרבות הפנאי בעיר באר שבע ומחלקת הקליטה, כבר לא יחידת קליטה, היא חלק מהחברה העירונית כבר תשע שנים וכשראש העיר דיבר על עבודה משותפת, היום מחלקת הקליטה פועלת ביחד עם המחלקה לספורט, ביחד עם אגף החינוך כיחידה אחת בתוך האורגניזם של החברה העירונית.

<שלומי נומה: בבאר שבע יש לנו כ-28% עולים, אם אנחנו סופרים משנת 90' עולים, רובם מברית המועצות.

<שלומי נומה: בשנים האחרונות, זאת אומרת בחצי השנה האחרונה הגיעו כ-540 עולים, גם מאתיופיה.

<שלומי נומה: עולים יוצאי אתיופיה לא יכלו לרכוש דירה בבאר שבע, בשנה האחרונה זה השתנה ו-100 עולים שנמצאים במרכזי הקליטה בבאר שבע רוכשים את הדירה שלהם בבאר שבע.

<שלומי נומה: יש עולים מברזיל, מארצות הברית, בריטניה, כ-90 עולים שהגיעו בחצי השנה האחרונה, תימנים, עלייה מתימן, עלייה מטוניס וכמובן מחבר המדינות.

<שלומי נומה: משרד הקליטה, דיברנו על עבודה משותפת, אנחנו עובדים בשולחן אחד כל השנה, מכינים את תכניות העבודה שלנו בצורה מאוד מאוד מסודרת ומפעילים פרויקטורים לעולי ברית המועצות וארצות הברית, פרויקטורית במשרה מלאה, פרויקטורית לעולי טוניס, ומרכז שנקרא בית סמואל, מוקד קליטה אתיופי, שמטפל בכל מה שקשור לקהילה יוצאת אתיופיה.

<שלומי נומה: יש לנו צוות מאוד מאוד גדול שם שנותן מענים רחבים.

<שלומי נומה: המחלקה שאליסיה מנהלת אותה נותנת את המענה לעולי ברית המועצות גם בתחום של תרבות, קונצרטים, אירועים, פעילות במקבצי דיור, באמת פעילות מאוד מאוד רחבה, הרבה מאוד התאגדויות שנמצאות כאן, מוביל את זה דוד וסרמן שנמצא מצטנע מאחור.

<שלומי נומה: הוא גם עובד במחלקת הקליטה שלנו, יש לנו כעשרה עובדים שעובדים במחלקת הקליטה.

<שלומי נומה: כפי שתיארנו, הרבה מאוד שיתופי פעולה, עמותות, ארגונים.

<שלומי נומה: העירייה גם מקצה בשכונות שיש בהן ריכוזי אוכלוסייה, כמו בנחל בקע, הרבה מאוד מקלטים, כדי שתהיה פעילות, גם לנוער, גם לקשישים וכן הלאה.

<שלומי נומה: זה על רגל אחת מה שקורה.

<שלומי נומה: אליסיה רוצה שאני אדגיש משהו מאוד מאוד חשוב - - -

<אליסיה זלודקוב: ש-47% מהאוכלוסייה בודדים, 60% אנשים בגיל הפעיל, אז זה אומר משהו, זה אומר שהם מגיל 19 עד גיל אפילו 60.

<אליסיה זלודקוב: זה מה שרציתי להגיד.

<שפרה ירושלמי: אדוני ראש העיר, כמובן שאתה מקרין על כל העבודה.

<שפרה ירושלמי: בבאר שבע קליטה זה חלק מהרשות, אין לנו צורך להתדפק על דלת ולציין אוכלוסייה מסוימת, 'תעזרו, בבקשה', הם אף פעם לא מתנערים משום אוכלוסייה, גם מחלקת הרווחה במקרים הקשים יותר, גם הפעילויות של תרבות וחברה.

<שפרה ירושלמי: אין תקציב שאנחנו לא יכולים כאן לממש, כל פעילות שהמשרד שלנו מביא נמצאת בבאר שבע.

<שפרה ירושלמי: אנחנו בכלל שמנו לנו, ככה נדבקנו מראש העיר, באר שבע היא לא פריפריה, באר שבע היא מרכז, כל התכניות שהמשרד מוביל, שהן איכותיות, אנחנו רוצים אותן כאן ואנחנו מביאים אותן לכאן.

<שפרה ירושלמי: יחד עם הסוכנות היהודית יש לנו את הפרויקט של רופאים, לראשונה, של מתכנתים.

<שפרה ירושלמי: אנחנו כל הזמן אומרים, כל מה ש - - -

יואל רזבוזוב: הפרויקט עם סורוקה, שהרופאים ייקלטו בסורוקה אחרי זה?

<שפרה ירושלמי: כן, זו אותה מטרה.

<שפרה ירושלמי: מתכנתים, אנחנו נרחיב את הפעילות עם מרכז הצעירים כאן.

<שפרה ירושלמי: אנחנו רוצים לטפל בכל מה שהמשרד שלנו מביא, שהוא כאן במרכז.

<שפרה ירושלמי: כמובן שאין מה לדבר שכל הפעילות שלנו, כל התכניות נעשות מול נטלי גרנד שהיא מנהלת המרחב, מול המחלקה, מול שלומי, אליסיה, פשוט כיחידה אחת, אין פה כמעט הפרדה.

<שפרה ירושלמי: כשאני הייתי חדשה למדתי שזו יחידה אחת, מצוינת, ראש העיר כמובן נמצא בחזית של הקליטה ומה שאני מתרשמת ואוהבת, שמצד אחד קולטים, כי זה שכבה על שכבה של עלייה, זה הכול מעורב, עובדים עם עולים, מייחדים את העבודה מול העולים ומצד שני זה מוטמע בכל מקום.

<שפרה ירושלמי: אנחנו הבאנו לכאן תכניות מול מחלקת החינוך, מול מחלקת הרווחה וזה מצד אחד ייחודי, מצד שני זה חלק - - - זה, אני חושבת, מאוד מייחד את העיר, שנותנים את הדגש ומפזרים.

יואל רזבוזוב: יש הרבה עולים שתלויים ברווחה?

<שפרה ירושלמי: באופן היסטורי, גם זה צריך אולי להשתנות, כל אוכלוסיית העולים מאתיופיה נמצאת כחלק מהעבודה מול הרווחה.

<שפרה ירושלמי: היא לאו דווקא אוכלוסיית רווחה מובהקת אבל היא עוברת את תהליך העבודה מול הרווחה.

<שפרה ירושלמי: יש קשישים, יש לנו מקרים לא פשוטים, לא צריך להסתיר גם אותם, יש מקרים לא פשוטים של עולים שמגיעים, שהם במצב או נפשי או פיזי לא כל כך טוב, אבל לזכות הרשות ייאמר, כי יש לנו את ההזדמנות לראות גם רשויות אחרות, שכשיש מקרה קשה ולא פשוט, גם אם הוא עלה אתמול, אנחנו תמיד מקבלים אוזן קשבת מול הרווחה וזה לא מובן מאליו.

<שפרה ירושלמי: פשוט לא מובן מאליו.

<שפרה ירושלמי: כמובן שבמרכזי קליטה העבודה מרובה.

<שפרה ירושלמי: במרכזי הקליטה יש לנו פרויקט מאוד יפה של עולי אתיופיה, שלושה מרכזי קליטה של עולי אתיופיה, פרויקט שאנחנו שותפים ומובילים יחד עם הסוכנות היהודית, נושא של הכנת הצעירים לצה"ל שיתוף פעולה עם הצבא, כנסים, מכינים את ההורים, מכינים את החיילים, הצבא, בזכות העבודה המשותפת, לשכת הגיוס תעשה ימי מיון מיוחדים לנוער מאתיופיה, כדי להקל עליהם, כדי להטמיע.

<שפרה ירושלמי: כל זה נעשה בשיתוף פעולה של כל הגורמים.

<שפרה ירושלמי: אני לא יודעת אם יש צורך להיכנס לפרטים של תקציבים והכול, אבל זה קרוב ל-2 מיליון שקל שמגיע באמצעות או תכניות מיוחדות, מול קליטה וקהילה, מול רווחה, מול דיור, מול מרכזי הקליטה ומלווים פרויקטורים.

יואל רזבוזוב: אלה תקציבים שמגיעים ממשרד הקליטה או שיש דברים ויש משהו שאתם שמים אקסטרה?

<רוביק דנילוביץ: כן.

<רוביק דנילוביץ: קודם כל יש מאטצ'ינג, מה שדרוש, אבל אין ספק שהרשות ממנפת את זה, כי זה לא נגמר רק במה שמשרד הקליטה נותן לך, כי אנחנו מבחינתנו לא רואים את העולה כעולה, אנחנו רוצים שהוא יהיה חלק מהאוכלוסייה.

<רוביק דנילוביץ: הערך המוסף מגיע, אולי דודי, ראש מינהל החינוך, ירצה אחר כך להוסיף כמה מילים, לכל התכניות הייחודיות שיש בתוך מערכת החינוך, בכל מה שקשור אחר כך במערך התרבות, תרבות הפנאי, החינוך המשלים, שמבחינתנו הם יהיו תושבים, אזרחים לכל דבר, שהם לא יחיו רק כעולים.

<רוביק דנילוביץ: התקציב הוא תקציב, בואו נודה על האמת, קטן, יש מאמצים, ובאר שבע מקבלת עדיפות, אני מוכרח לומר לזכות המשרד, כי גם במספרים מוחלטים אנחנו מהערים שקלטו - - -

יואל רזבוזוב: אתם מוגדרים כעיר קולטת עלייה?

<רוביק דנילוביץ: כן, ומקבלים על זה גם תעדוף מסוים בכל הנושא של הקלות כאלה ואחרות.

<רוביק דנילוביץ: אנחנו עיר נטולת מענק, זה חשוב לומר, מתמודדים עם דברים והרשות מוסיפה מעצמה הרבה הרבה כסף.

<רוביק דנילוביץ: סתם לדוגמה, דיברת על הקשר ושאלת שאלה מאוד נכונה בנושא של רווחה ועולים, הרי אם רק ממה שאנחנו מקבלים, לדוגמה, לקייטנות בקיץ, אם היינו מסתמכים רק על התקציבים האלה רוב הילדים היו נשארים בחוץ.

<רוביק דנילוביץ: אז הכול זה סבסוד עירוני שדרך החברה אנחנו נותנים להם העשרות, חינוך משלים, גם דרך מערכת החינוך, כפי שאמרתי, גם דרך הסטרט אפ, כל מיני השתלמויות, כל מיני דברים שיעשירו אותם ויכשירו אותם אל מעגל החיים, שזה מעגל התעסוקה ועוד ועוד דברים נוספים.

<רוביק דנילוביץ: אז העירייה מקצה לזה תקציבים ומשאבים רבים.

<רוביק דנילוביץ: דודי, אתה רוצה לומר משהו?

<שפרה ירושלמי: אני רק רוצה להשלים.

<שפרה ירושלמי: שני דברים שחשוב לי לציין, שבהסתכלות מערכתית, גם ארצית, אבל כרגע אנחנו בבאר שבע, התקציבים של משרד הקליטה, תילחם עליהם.

יואל רזבוזוב: חשבתי שכשישנו את השם, יחליטו עלייה וקליטה, זה יוסיף, אבל זה לא קרה, לא הצליח.

<שפרה ירושלמי: תילחם עליהם, למה?

<שפרה ירושלמי: משום שכמו שבדיוק כרגע ראש העיר תיאר, זה רלוונטי לגבי כל הערים, לכל רשות יש את סדר העדיפויות שלה, יש את המשאבים, העולים הם 30%, הם לא 100%, לפעמים זה 30%, לפעמים זה 10%, לפעמים זה 5%, התקציב שלנו שם את הנושא על סדר היום של כל רשות ורשות.

<שפרה ירושלמי: רשות כמו באר שבע באה ולוקחת וסוחפת ומביאה את זה למקומות אחרים, רשויות אחרות מסתפקות רק במאטצ'ינג.

<שפרה ירושלמי: ללא תקציב של משרד הקליטה בהרבה מקומות לא היו תכניות או לא היו כאלה ממוקדות סיוע.

<שפרה ירושלמי: יש עוד דבר אחד שאני חושבת שהמשרד עשה מהלך מאוד נכון ועובד מול הרשויות, זה הנושא שהקצבנו מלווים לעולים ממוקדי שפה.

<שפרה ירושלמי: מה שאנחנו קוראים פרויקטורים.

<שפרה ירושלמי: יש כאן שלושה פרויקטורים שמתמקדים באוכלוסיית דוברי רוסית, אנגלית וטוניסאית.

<שפרה ירושלמי: בקיצור יש התייחסות ממוקדת, כי מה שאנחנו כבירוקרטים לא יכולים לתת תשובה, מה שרשות לא יכולה לתת תשובה, להקצות כוח אדם, אנחנו נכנסנו בנישה הזאת.

יואל רזבוזוב: מה הפרויקטורים עושים?

<שפרה ירושלמי: הם מלווים את העולה מהרגע שהוא מגיע.

<שפרה ירושלמי: לכל המקומות, לכל המוסדות, לכל מה שצריך.

<שפרה ירושלמי: הם פשוט מחוברים אליו בצורה שונה ממה שפקיד יכול לעשות.

<שפרה ירושלמי: למרות שהמשרד שלנו מציע אחד על אחד והכול, המלווים האלה פשוט עושים את העבודה הפרטנית והמאוד יסודית.

דב ליפמן: הם נציגי המשרד?

<שפרה ירושלמי: לא.

<נטלי גרנד: הם מועסקים דרך התקצוב של המשרד, אבל מועסקים על ידי הרשות.

<נטלי גרנד: רציתי עוד להוסיף שבבאר שבע יש גם מוקד ליוצאי אתיופיה שפועל כבר שמונה שנים וזה גם משהו שפועל דרך הקליטה.

<רוביק דנילוביץ: שלומי אמר, דיבר על בית סמואל.

<נטלי גרנד: נכון, זה מה שקיים כאן, ורציתי להגיד משפט, שיכול להיות שהוא יישמע כקלישאה, אבל אני חושבת שבבאר שבע הצלחנו ביחד ליצור משולש של הצלחה ששלוש הצלעות שלו זה רשות, משרד העלייה והקליטה והסוכנות היהודית.

<נטלי גרנד: כולנו פועלים ביחד למען מטרה משותפת וזה מה שמביא אותנו אחר כך לאיגום משאבים, לחשיבה משותפת וביחד להגיע לפרט, לבדוק מה הצרכים שלו ולתת את המענים, כי נעשית פה עבודה מאוד מאוד מעמיקה של קליטה עירונית ביחד עם הגורמים שאמרתי, לבדוק מה הצרכים האמיתיים.

<נטלי גרנד: לא רק התכנית הגדולה שמגיעה לעיר, אלא לראות את הפרט ולא רק את הכלל.

<רוביק דנילוביץ: אדוני יושב ראש הוועדה, אני רוצה לומר משהו שראוי שייאמר פה, שלומי הזכיר את זה, כי נטלי דיברה על המשולש, חוסנה של חברה נמדד בקהילה תומכת.

<רוביק דנילוביץ: אנחנו זכינו פה בהרבה מאוד עמותות וארגונים שהם לא שייכים, לא לעירייה ולא למשרד הקליטה ולא לסוכנות, ארגונים כל כך חזקים של אנשים טובים שהיו פעם עולים חדשים, אם זה מדרום אמריקה, שהם קולטים את הקהילה של אמריקה הלטינית, ואם זה מיוצאי מדינות חבר העמים ואם זה מאתיופיה ואם זה באמת מכל קהילה ומכל עדה, אלה שהגיעו בשנות ה-50 וה-60 וה-70 וזוכרים מה זה היה להיות עולה חדש.

<רוביק דנילוביץ: אני אומר לכם שאם לא העמותות האלה, שהן באמת סוחבות את זה ונותנות- - - לפעמים, אתה יודע, זה לא רק כסף, זה החיוך, זה הלב הפתוח, זה לעשות חגים ביחד, זה לתת להם הרגשה 'אתם בבית', ופה באר שבע התברכה באינספור ארגונים, עמותות, של אנשים שמסייעים לנו כל כך.

<רוביק דנילוביץ: זה מביא איתו ערך מוסף שהוא הרבה מעבר למשאב כספי כזה או אחר.

<דודו ליפשיץ: אני חושב שחברי הוועדה ביקרו הבוקר בבית ספר 'יחדיו' וראו את העבודה החינוכית עם ילדי עולים.

<דודו ליפשיץ: בית ספר שקלט בשנה האחרונה, בפתיחת שנת הלימודים, שתי בנות, שתי אחיות, ששם הקריאו סיפור, נולדו בארץ, חזרו בחזרה והשנה בגיל 10 חזרו אחרי עשר שנים שלא היו בארץ.

<דודו ליפשיץ: העיר באר שבע מומחית בקליטת עלייה, בעיר באר שבע התפתחו מעגלים מקצועיים, מעגלים סביב שולחנות של איגום.

<דודו ליפשיץ: דיבר ראש העיר על איגום, אני חושב שזאת מילת המפתח, של משרדים ממשלתיים, של עמותות, של גופים וולונטריים שסביב השולחן יצרו פה אווירה ואקלים מיוחד.

<דודו ליפשיץ: העיר באר שבע, נמצאים בה כ-3,557 תלמידים עולים, עשר שנים אחורה, וסיפרתי, מ-57 תפוצות בעולם.

<דודו ליפשיץ: דובר פה על המשמעותיים יותר, זה חבר העמים, אוקראינה, דובר על אתיופיה, אבל יש פה, נאמר כבר, מתימן, מאירן, שהגיעו בשנים האחרונות, והילד שמשתלב במערכת החינוך אחרי מספר ימים הוא בתוך מערכת החינוך ובעיר, בקהילה ובחברה, הוא כילד ישראלי ותיק.

<דודו ליפשיץ: תכניות מיוחדות.

<דודו ליפשיץ: ראינו את התכנית, דיברנו שם על מיל"ת, רצית לשמוע קצת יותר על מיל"ת.

<דודו ליפשיץ: אותם בתי ספר שהם עם עולים, שהם רוויי תלמידים עולים, הכנסנו תכניות מיוחדות, איגום תקציבים.

<דודו ליפשיץ: העירייה משתתפת בשליש, המדינה בשליש וההורים בשליש.

<דודו ליפשיץ: הילדים נשארים שם עם ארוחת צהריים חמה, בית ספר 'יחדיו' חמישה ימים בשבוע לומד עד השעה ארבע עם חוגי העשרה, שם דגש על השפה, ראינו שם - - -

יואל רזבוזוב: מי מתקצב את זה?

<דודו ליפשיץ: משרד החינוך.

יואל רזבוזוב: התכניות של עולים?

<דודו ליפשיץ: ואז אנחנו יכולים להביא לאותם ילדים את חוגי ההעשרה, בעלי עניין, שילוב יותר טוב, ספורט, דברים של אמנות שראינו, שזה קיים בכל בתי הספר, שיש שם אוכלוסיות עולים בעיר.

<דודו ליפשיץ: אני חושב שהדבר המשמעותי, מניסיון רב של קליטת עולים בשנות ה-80 ובשנות ה-90 מחבר העמים, יושב פה אמיר מהפרויקט הלאומי, אני חושב שההישגים הלימודיים, אם אני רק אתייחס, זה כתוצאה של איגום, איגום של כוחות מקצועיים.

<דודו ליפשיץ: אנחנו רואים את ההישגים, הילדים יוצאי אתיופיה בעיר באר שבע הם כמו כל - - - הם עומדים על 80% הצלחה בבגרויות, בגרויות איכותיות, תכניות אקדמיות באוניברסיטה.

יואל רזבוזוב: איך הגיוס לצה"ל?

<דודו ליפשיץ: הגיוס לצה"ל בשנים האחרונות - - -

<שלומי נומה: הגיוס לצה"ל הוא מעל הממוצע הארצי.

<שלומי נומה: הנושא של יוצאי אתיופיה בנושא של שירות בצה"ל הוא השרידות בצבא ועל זה אנחנו עובדים.

<שלומי נומה: יש רכז שממומן, חלקו על ידי אלומה וחלקו על ידי עיריית באר שבע, שהוא מלווה את המתגייסים יוצאי אתיופיה גם בשירותם הצבאי, בקשר עם לשכת הגיוס, נלחמים שם על כל אחד.

יואל רזבוזוב: זה חשוב.

<דודו ליפשיץ: יש לנו דוגמה עם בנות יוצאות קווקז, שאחוז הגיוס היה נמוך מאוד.

<דודו ליפשיץ: נעשתה פה עבודה בעיר, ראינו את הנתונים השבוע.

<דודו ליפשיץ: היו נתונים נמוכים מאוד לפני חמש-שש שנים, היום אנחנו עומדים בממוצע הארצי של גיוס בנות בישראל בקרב עולות קווקז בעיר באר שבע.

<דודו ליפשיץ: נעשית פה עבודה נהדרת וזה השקעות.

<דודו ליפשיץ: עוד פעם, זה עם הג'וינט, עם פדרציית ניו יורק, אלה כספים ומשאבים שמגיעים לעיר ואנחנו, כמו שנאמר פה, יודעים לשים את המשאבים במקומות הנכונים ולהגיע לתוצאות הרצויות.

<דודו ליפשיץ: בסך הכול במערכת החינוך, אני יכול להגיד, יש הצלחה גדולה.

<דודו ליפשיץ: אנחנו רואים שילוב של ילדים בתכניות באוניברסיטה, בנות למדע, בנות עולות שמגיעות לתכניות באוניברסיטה עם נגישות להשכלה גבוהה בימי שישי.

<דודו ליפשיץ: אחוז גבוה מאוד מהעולים, מכוונים אותם לתכניות המצוינות האלה.

<אתי כהן: אני סגנית מנהלת אגף הרווחה ואני אחראית גם על התחום הקהילתי בעיר, לחזק את כל הנושא של העבודה המשותפת בעיר.

<אתי כהן: אני חושבת שיש כאן איזה שהוא מודל ודוגמה איך מִנהלת הקליטה, כיוונים יחד עם משרד העלייה והקליטה, הסוכנות, הארגונים, אגף החינוך ואגף הרווחה ביחד למעשה רואים את הראייה הכוללנית העירונית של הצרכים.

<אתי כהן: באגף הרווחה, כמובן שהעולים משולבים בכל המסגרות של הרווחה, שזה ילדים, נוער, קשישים.

<אתי כהן: יחד עם זאת יש לנו את המוקדים השכונתיים בתוך שכונות העולים, ששם אנחנו נותנים יותר נגישות ותכניות מיוחדות לעולים, וכמו שדודי אמר, מודלים ייחודיים לקהילות ספציפיות, כמו תכנית פאקט ליוצאי אתיופיה, תכניות אחרות מיוחדות.

<אתי כהן: רציתי רק לחזק ולהגיד על שיתוף הפעולה, ובאמת ההתמודדות האחרונה שלנו עם קליטת יוצאי אתיופיה, שבאמת כדאי לדון בה בנוסף ולראות מה הם הצרכים הנוספים שאנחנו צריכים לחזק פה בעיר.

<אתי כהן: אנחנו לפני יום עיון יחד עם הסוכנות ומנהלת הקליטה ומשרד הקליטה לדיון בנושא של העלייה החדשה של יוצאי אתיופיה לאנשי המקצוע.

<אתי כהן: באמת הראייה היא ראייה רוחבית, כוללנית, איגום משאבים ועבודה עם כולם.

<אתי כהן: זו דוגמה.

יואל רזבוזוב: מבחינת העלייה מאתיופיה יש תכנית חומש שיש כאלה שאומרים שהצליחה יותר, יש כאלה שאומרים שהצליחה פחות, אבל עכשיו הכיוון הוא חדש, לשבת באמת, וזה גם אנחנו דרשנו בוועדה, עם בני העדה, כי הם צריכים להיות שותפים, אי אפשר להנחית על העדה מה שנראה לנכון לאנשים מסוימים, זה צריך להיות בשיתוף פעולה.

יואל רזבוזוב: אז עכשיו ממש, לדעתי לפני שבוע, היו שולחנות עגולים, ישבו כל הגורמים, יושבים על ה - - -

<נטלי גרנד: מה שהשתנה בבאר שבע שבעצם באר שבע קלטה לא מעט יוצאי אתיופיה מ - - -

יואל רזבוזוב: כמה בכמות?

<נטלי גרנד: סך הכול כ-5,000 עולים ותיקים, סך הכול של העיר 11,000.

<רוביק דנילוביץ: לא, גם לא 11,000.

<רוביק דנילוביץ: זה לא 5,000 ולא 11.

<נטלי גרנד: רק לגבי עולים ולא נולדים בארץ.

יואל רזבוזוב: לא, אני מדבר גם על נולדים, אני מדבר על כל העדה.

<אמיר תיאבה: יש עולים פה כ-9,000 פלוס - - -

<רוביק דנילוביץ: בערך 8,500-9,000, לדעתי אנחנו במספרים מוחלטים העיר השנייה אחרי או אשדוד או נתניה.

יואל רזבוזוב: לא, נתניה, אשקלון ואז באר שבע.

<אמיר תיאבה: מתוכם נולדו כאן כ-2,500.

<נטלי גרנד: מה שמאוד חשוב לציין שהמגמה השתנתה, כי באר שבע הרבה שנים לא קלטה לדיור קטע.

<רוביק דנילוביץ: כי היא לא הייתה בעדיפות מצד המדינה.

<נטלי גרנד: נכון, כרגע היא כן נכנסה לעדיפות וכרגע העירייה נערכת, כשכבר יותר מ-100 משפחות נקלטו ואנחנו רוצים לקלוט אותם כמה שיותר טוב ואנחנו נערכים בהתאם.

<נטלי גרנד: גם יום העיון שאתי דיברה עליו, הוא לקראת הקליטה המיטבית של אותם עולים.

<רוית אליה: תודה על ההזמנה.

<רוית אליה: אני בבאר שבע מכיר את המערכת, כבוד יושב ראש הוועדה, הפורמט להצלחה של קליטת עולה מתבצע בתוך הרשות.

<רוית אליה: ברגע שהרשות לוקחת אחריות אישית מ-א' עד ת', מיום הגעתו, בדרך ללימוד השפה העברית ודרך העבודה, התעסוקה, לימודים וכל מה שקשור בזה, אז הקליטה נראית אחרת.

<רוית אליה: אני מסתובב בכל רחבי הארץ ואני רואה את השוני ואת ההבדל העצום בין הרשויות, כשהם לוקחים אחריות לקליטת עולים, זה מרחק שמים וארץ.

<רוית אליה: ברגע שרשות רואה את העולים רק דרך המשקפיים של תקציב פרויקטים אז הדברים נראים כך.

<רוית אליה: אני מכיר את באר שבע גם כשהייתי מנהל תכניות בפרויקט הלאומי, אני כבר לא בפרויקט הלאומי, אני מנהל אגף לקליטת עולי אתיופיה במשרד הקליטה, אני רואה את ההבדל.

<רוית אליה: אני חושב שבאר שבע כפלטפורמה, כמודל הצלחה לקליטת עולים במדינת ישראל, אפשר ללמוד על זה.

<רוית אליה: אני בטוח שגם סטודנטים צעירים יעשו על זה דוקטורט ואני חושב שאפשר ללמוד המון דברים מהאופן שבה מתייחסת הרשות, היא רואה בעולה כמשאב אנושי ממעלה ראשונה לכן הקליטה מצליחה באופן מאוד משמעותי ורואים את ההבדלים בין הערים השונות.

<רוית אליה: אנחנו עוד מעט נצא לביקור במרכז קליטה, אני ערכתי ביקור במרכז קליטה במבשרת ציון, אחד הדברים שזיהיתי זה הנושא של לימוד השפה העברית כתנאי וכבסיס להצלחה להיקלט בצורה הכי טובה בחברה הישראלית.

<רוית אליה: מה שקורה כרגע, במיוחד עם עולים שמגיעים מאתיופיה בעשור האחרון, יש את התופעה הזאת שמצד אחד מקבלים את הסל בתוך מרכז הקליטה, מצד שני הם יוצאים לעבוד בכדי לשלוח כסף לאתיופיה, כתוצאה מזה העולים לא לומדים עברית, אלא הם פשוט עסוקים בנושא של הפרנסה ושליחת הכסף לאתיופיה.

<רוית אליה: כתוצאה מזה כשעולה עובר ממרכז קליטה למגורי קבע כל הקשיים האמיתיים מתחילים לצוף, כי הוא לא יודע את השפה וזה משליך על העבודה, על התעסוקה, על החינוך.

<רוית אליה: לכן צריך למצוא דרך איך לאכוף את הנושא של לימודי שפה.

יואל רזבוזוב: זה לא חובה במרכז הקליטה?

יואל רזבוזוב: היה לנו דיון בנושא ואני התפלאתי שיש בחור צעיר שבא ומתלונן שהוא תקוע עשר שנים במרכז קליטה ואני ראיתי שהמדינה דווקא מסייעת ואני לא הבנתי את הסיבה.

יואל רזבוזוב: אני חושב שבאמת צריך לקחת - - -

<אמיר תיאבה: זה נושא שצריך לדעת איך לאכוף אותו, הנושא של לימודי שפה כתנאי להצלחה, ובמגורי קבע.

<אמיר תיאבה: זה לא יכול להיות שהעולים החדשים מקבלים גם - - -

<שפרה ירושלמי: אני רק רוצה להעיר בעניין של השפה, אם אפשר.

<שפרה ירושלמי: אני מהסוכנות היהודית, יצא לנו להיפגש באשקלון.

<שפרה ירושלמי: אני עובדת, כמו שדיברו על המשולש, אני מאוד מתחברת לזה, אבל אני רק רוצה לומר שאני חושבת שאם עושים איזה שהיא חשיבה בנושא שפה, החשיבה צריכה להיות עמוקה יותר.

<שפרה ירושלמי: ממה שאני רואה, גם הייתי עובדת סוציאלית במרכזי קליטה הרבה שנים, דווקא עולים שנקלטים בעולם התעסוקה אמנם מתקשים מבחינת אוריינית, מבחינת קרוא וכתוב, אבל עדיין מבחינת השפה המדוברת, העברית המדוברת, זה דווקא מקדם את היכולת השפתית שלהם.

<שפרה ירושלמי: צריך לעשות חשיבה בכלל בכל נושא האולפן ומה הוא מקנה למישהו שבא מתרבות מסוימת, ממקום שהוא לא אורייני, אני חושבת שפה צריך להיות ה - - -

<אמיר תיאבה: היום, לצערי הרב, רוב יוצאי אתיופיה הם אנשים מבוגרים באופן יחסי, הם הגיעו בגיל סביר, 30, 40, ועדיין לא מתקשרים בשפה בצורה תקינה.

<אמיר תיאבה: לכן לקחת את הנושא הזה כמשימה שצריך לשים על השולחן ולטפל בה.

<שפרה ירושלמי: אבל נושא השפה עולה כל הזמן.

<שפרה ירושלמי: בכל הקהילות.

<שפרה ירושלמי: יש משהו שכנראה - - - משרד החינוך לא נמצא כאן - - -

<שירלי בן דהן: אני נמצאת.

<שפרה ירושלמי: הנושא הזה עולה בכל האוכלוסיות, עד כמה אנשים יודעים עברית, מה זה לדעת שפה, מה המשמעות של לדעת שפה, האם מספיק להסתדר בעבודה, האם כדי לעזור לילדים בבית הספר.

<שפרה ירושלמי: הנושא הזה עולה שוב ושוב והמשרד שלנו ניסה לא פעם להוביל איזה שהוא מהלך, כדי לשנות את תפיסת העבודה.

<קריאה: אנחנו בהמשך נבקר באולפן שלומדים שם.

<אמיר תיאבה: ולגבי הנושא של הבניה בפן הבין תרבותי לאנשי מקצוע.

<אמיר תיאבה: אני חושב שכל מי שמטפל בעולים כאלה ואחרים צריך לעבור אוריינטציה מקצועית והכשרה מקצועית, כי זה לא יכול להיות שרופא, כשהוא הולך להיות רופא, הוא לומד שם שנים, אבל כשמדובר בעולים חדשים אנשים ביום בהיר אחד באים ומטפלים ביוצאי אתיופיה בלי להבין את ההבדלים התרבותיים, את הרקע שלהם, מאיפה באו.

<אמיר תיאבה: לכן זה הכרחי מאוד לתת כלים מקצועיים, העשרה, הכנה, בכדי שאנשי המקצוע שיושבים מול עולה כזה או אחר, שתהיה להם את האינפורמציה הבסיסית בכדי שבאמת ינהגו ברגישות התרבותית, כי זה קורה בהרבה מקומות שאני נפגש והפער העצום, איך שמתייחסים לעולים, זה לעיתים ממש מזעזע.

<אמיר תיאבה: לכן זה חשוב שאנשי מקצוע יעברו איזה שהיא הכשרה בתחום הזה.

<שירלי בן דהן: שלום.

<שירלי בן דהן: אני ממשרד מחינוך, אגף קליטת תלמידים עולים.

<שירלי בן דהן: באמת כל הזמן אנחנו קולטים עלייה, במהלך השנה, נכון ללפני שבוע הגיעה משפחה מברזיל, אמנם לא לעיר באר שבע, אבל כל הזמן אנחנו מקבלים עולים, כאשר העולים מארצות הרווחה מקבלים שש שעות שבועיות בצמוד למורה שמקבלת הדרכה והקניית השפה כשפה שנייה, ללימוד השפה השנייה.

<שירלי בן דהן: העולים מאתיופיה מקבלים שעות מספר שנים גדול יותר, כאשר זה כעשר שנים והמספר יורד עם השנים.

<שירלי בן דהן: בנוסף לכך יש לנו את תכנית משעולים ושעל, שזה תגבור לעולים הוותיקים יותר.

<שירלי בן דהן: עולה לא לומד עברית תוך שנה, יש את הבעיה שבעצם אנחנו מגיעים ויש לנו משבר קליטה, לא תמיד העולים פנויים ללמידה.

<שירלי בן דהן: לפעמים יש לנו קשיים לגמור בשנה את הקניית השפה - - -

יואל רזבוזוב: יש איזה שהיא מגמה, במושב הבא אנחנו גם נזמין את המנכ"לית של משרד החינוך, שתלמידים עולים איכשהו מגיעים להקבצות ג' ולא בהכרח בגלל הידע אלא בגלל השפה ולפעמים הם הולכים לאיבוד בתוך המערכת.

יואל רזבוזוב: אני תמיד נותן את הדוגמה שלי מהבית.

יואל רזבוזוב: אמא שלי מורה, הגיעו אליה שני תאומים לשיעור פרטי בבית, הם היו בהקבצה ג', זה היה בכיתה ז', אני חושב, משהו כזה.

יואל רזבוזוב: אחרי השיעור היא אומרת 'החבר'ה גאונים, לא יודעת איך שולבו בהקבצה, הם גאונים'.

יואל רזבוזוב: בסדר.

יואל רזבוזוב: אז היא לימדה אותם והיא אמרה שהם לא יודעים את המושגים בעברית, חוצה זווית וזה.

יואל רזבוזוב: בכיתה י' הם עשו בגרות 5 יחידות ובכיתה י"ב, לדעתי, הם סיימו את התואר בטכניון והמציאו מערכת לזיהוי פנים.

יואל רזבוזוב: מהקבצה ג', כן?

יואל רזבוזוב: והם היו הולכים לאיבוד.

יואל רזבוזוב: הם טוענים שאמא שלי הצילה אותם והיום הם עשו אקזיט מאוד גדול.

יואל רזבוזוב: זו דוגמה מהבית, אבל יש דוגמאות שילדים בגלל השפה הולכים ועל זה אני גם רוצה לקיים דיון, לראות איך אנחנו מזהים שם את הבעיות.

<שירלי בן דהן: דבר נוסף שרציתי להעלות, תקשורת עם ההורים.

<שירלי בן דהן: באמת קשה לנו בבית הספר, לא כל בתי הספר ערוכים לכל השפות שמגיעות אלינו ואז אנחנו צריכים את המגשרים ואין לנו מספיק מגשרים בבתי הספר, שזה נושא מאוד כאוב.

יואל רזבוזוב: כן, אנחנו יודעים.

יואל רזבוזוב: שההורים לא יודעים איך לתקשר, אנחנו נתקלים בזה.

<דודו ליפשיץ: שלושה מגשרים בכל העיר פה, עם 3,500 תלמידים עולים.

יואל רזבוזוב: כן, עם מגשרים אני גם רואה שיש בעיה.

<שירלי בן דהן: כן, נושא מאוד כאוב.

<אורנה הורביץ: אני מנהלת סטרט אפ, מרכז הצעירים של באר שבע.

<אורנה הורביץ: המרכז הראשון שהוקם בארץ, היום כבר יש 50 מרכזים בכל הארץ.

<אורנה הורביץ: אנחנו עובדים עם צעירים, 18 עד 35, אלה החבר'ה שמגיעים אלינו, בעיקר אחרי צבא.

<אורנה הורביץ: מגיעים אלינו לא מעט עולים כל שנה, כל זמן הקשר.

<אורנה הורביץ: השירותים שאנחנו נותנים להם זה בתחום של השכלה גבוהה, ייעוצים, תעסוקה.

<אורנה הורביץ: בהקשר של השפה, ראינו שלהרבה חבר'ה יש קושי לדבר את השפה בראיונות עבודה והם צריכים תרגול בזה, אז הבאנו להם מלווים שעושים להם בתכנית שנקראת פטפוט, שהם באים לפטפט.

<אורנה הורביץ: הם פשוט באים, יושבים שעה ביחד ומדברים, שואלים שאלות.

<אורנה הורביץ: הם מרגישים יותר בנוח, יותר בטוחים, וזה עבד טוב.

יואל רזבוזוב: לא מפחדים לטעות.

<אורנה הורביץ: זו תכנית שמלגאים מפעילים אותה, חבר'ה שמקבלים מלגה והם מפעילים את זה עם כל מיני רעיונות יצירתיים כאלה ו - - -

יואל רזבוזוב: מי מגיע לתכנית, מאיפה מגיעים?

יואל רזבוזוב: חבר'ה שלומדים באולפן, ממש עולים טריים?

<אורנה הורביץ: לא עולים טריים, עולים יותר ותיקים שעדיין מתביישים להגיע לראיונות עבודה ולדבר בעברית קולחת.

<נטלי גרנד: כבר אחרי אולפן א' הם רכשו את האפשרות לכתוב ולקרוא, אבל לדבר, הם מתביישים להתחיל לדבר.

<נטלי גרנד: כשאתה יודע שאתה לא בעל ניסיון זה לא הולך.

יואל רזבוזוב: כן, מפחדים לטעות אז אתה לא מדבר.

<נטלי גרנד: בדיוק, והם רוכשים ניסיון.

<אורנה הורביץ: זו חממה בטוחה כזאת שנותנת להם את האפשרות הזאת.

יואל רזבוזוב: ואיך הם יודעים על זה?

יואל רזבוזוב: איך מגיעים אליכם?

<אורנה הורביץ: אנחנו כבר 14 שנים נמצאים בבאר שבע, זה מרכז מאוד מוכר, הצעירים מגיעים אלינו בדרך כלל אחרי צבא או שירות לאומי וזה אחד מהשירותים.

<אורנה הורביץ: אנחנו מאתרים את זה בייעוצים אישיים ומציעים להם את התכנית הזאת.

<נטלי גרנד: לא מזמן מחלקת הקליטה העירונית יזמה ערב שהזמינה לשם עולים חדשים תושבי באר שבע והיו נציגים של כל המשרדים וארגונים שמטפלים בעולים, הסוכנות היהודית, המרכז - - - הנה, היא מראה לך תמונה.

<נטלי גרנד: זה ברוסית.

יואל רזבוזוב: אני אסתדר.

<רוביק דנילוביץ: אני תיכף אספר לך סיפור, יואל.

<רוביק דנילוביץ: תקשיב, קטע, היא אומרת 'זה ברוסית' ומסתכלת על אליסיה.

<רוביק דנילוביץ: אני במשך שנים, נכנסתי לפה כסגן ראש עיר בן 27, לפני הרבה שנים, והיו חמישה מקומונים בשפה הרוסית.

<רוביק דנילוביץ: הם היו מחלקים אותם חינם בכניסה לעירייה, היו ככה ערימות, וסטי, נובווסטי, אימפו, הכול.

<רוביק דנילוביץ: הייתה במודיעין הישן של העירייה מישהי שהייתה עולה ממדינות חבר העמים.

<רוביק דנילוביץ: היא מכירה אותי, סגן ראש עיר, ותמיד היא הייתה נותנת לי חיוך כזה, אני דנילוביץ, כאילו אנחנו פחות או יותר מאותו זה, היא הייתה כל כך שמחה שאני מנבחרי הציבור היחידי שלוקח את העיתון.

<רוביק דנילוביץ: כעבור שלושה חודשים היא אזרה אומץ, אפרופו לדבר, היא אומרת לי, 'מר דנילוביץ, אני רוצה לשאול אותך, אתה קורא רוסית?

<רוביק דנילוביץ: ' אמרתי לה, 'לא, אבל אני קורא תמונות'.

יואל רזבוזוב: יפה, אתה שולט בשמות של העיתונים וזה.

<אורנה הורביץ: אני אשמח להוסיף משהו, שתדעו.

<אורנה הורביץ: יש לנו תכנית מדהימה ליוצאי אתיופיה.

<אורנה הורביץ: זו תכנית שהתחילה לפני שמונה שנים על ידי סטרט אפ, בהצלחה, בנדיבות מאוד רבה של משפחה משיקגו שמתקצבת את התכנית במונטריאול, זה יושב על פלטפורמה עירונית וזו תכנית שמיועדת רק ליוצאי אתיופיה, לחבר'ה שהם אחרי צבא או שירות לאומי והתכנית הזאת מקדמת אותם להשכלה גבוהה.

<אורנה הורביץ: ראינו שיש פער מאוד גדול בכל הנושא של השכלה גבוהה בין יוצאי אתיופיה לשאר האוכלוסייה.

יואל רזבוזוב: מה זה תכנית שמקדמת להשכלה גבוהה?

יואל רזבוזוב: יש את מינהל הסטודנטים.

<נטלי גרנד: הם בעצם מטפלים באלה שהם בטיפול של מינהל הסטודנטים, תמיכה נוספת.

<אורנה הורביץ: לא רק.

<אורנה הורביץ: יש הרבה שלא מקבלים ממינהל הסטודנטים מלגה, כי הם לא זכאים מסיבה זו או אחרת, ואנחנו מאתרים אותם עוד מהתחלה, בזמן שהם מבולבלים, לא יודעים מה הם רוצים ללמוד ולפעמים הם לא מקבלים את המוטיבציה מהבית ללימודים, הם עוברים אצלנו לייעוץ ואחר כך, בהנחה שהם נכנסים למוסד ללימודים להשלמת בגרויות או לתואר הם מקבלים מלגה של 4,500 שקלים, מקבלים ליווי אישי של רכזת מהשלב של המכינה עד סיום התואר ועוד ליווי לתעסוקה ומקבלים תכנית ליווי לארבע שנים בעצם, של השלמת בגרות וגם יש עכשיו תכנית נוספת של תעסוקה, אחרי שהם מסיימים את התואר גם השמה תעסוקתית.

<אורנה הורביץ: זה מודל שאנחנו פיתחנו אותו ועבדנו איתו עם השנים.

<אורנה הורביץ: מלבד התקציב של מיליון וחצי שקלים בשנה בתכנית, שהרוב זה פילנתרופיה, זה מודל שעובד מצוין, אחוזי הנשירה בתכנית של סטודנטים הוא כמעט אפסי.

<אורנה הורביץ: יותר מ-90% מהחבר'ה שמתחילים מסיימים את התואר, שזה מאוד קיצוני ביחס לנתוני הנשירה הארציים של יוצאי אתיופיה בהשכלה גבוהה וזה מודל שאפשר לקחת אותו ולהפיץ אותו ל - - -

יואל רזבוזוב: אבל הוא משולב עם מינהל הסטודנטים, כן?

יואל רזבוזוב: זו תכנית משולבת שתומכת?

<אורנה הורביץ: היא לא משולבת, היא תכנית - --

יואל רזבוזוב: אז אני ארצה לקבל קצת חומר על התכנית, מעניין מאוד לראות.

יואל רזבוזוב: אנחנו מחפשים פתרונות, אז לפעמים לא צריך פתרונות קסם כשיש דברים שכבר יודעים שהם עובדים.

<אורנה הורביץ: כבר מאות צעירים עברו את התכנית הזאת והיום הם עובדים במקומות באמת טובים.

יואל רזבוזוב: יפה.

יואל רזבוזוב: טוב.

יואל רזבוזוב: טל.

<טל אל-על: ממש ככה בקצרה.

<טל אל-על: קודם כל, רוביק אולי אמר את זה, אבל זה כל כך נכון שאנחנו כולנו או עולים או בני עולים.

<טל אל-על: זה הסיפור של המדינה הזאת, קליטת עלייה היא משימה ציונית מאז ומתמיד, משימה מאוד מאוד חשובה בעיר באר שבע, באמת הפכנו המומחים בתחום, אבל זה בא מהמקום לא רק המקצועי, זה בא מהמקום של מחויבות למדינת ישראל ולחברה הישראלית.

<טל אל-על: אתם ועדת הקליטה לא של עיריית באר שבע, אלא של כנסת ישראל, ולצערנו הרב מפת קליטת העלייה הארצית לא מאוזנת.

<טל אל-על: אני קורא לכם, מאיץ בכם, בחבריי, גם חבר הכנסת דב, ידידי, במקרה שניכם פה גם חברים קרובים - - -

<רוביק דנילוביץ: הם פה כי הם מבינים שפה יש עתיד.

<טל אל-על: אני קורא לכם לאתגר את שאר הרשויות במדינת ישראל לקלוט עלייה, אנחנו לא רואים בזה נטל.

<טל אל-על: זה מוריד את הממוצע בבגרות וזה מעמיס על מערכת הרווחה וזה מביא להרבה מאוד קשיים ואתגרים בהתנהלות פה בעיר ואנחנו רואים את זה כברכה.

<טל אל-על: אנחנו כעירייה כולנו נקלטנו פה, כולנו קולטים פה ואני חושב שזה נכון שמדינת ישראל תביא את זה לשולחן הרשויות המקומיות החזקות, המבוססות, שזה חלק מהמשימות הלאומיות ולא יכול להיות שבעיקר בפריפריה הקליטה תתקיים.

<טל אל-על: אני חושב שזה לא הוגן, לא כלפי הרשויות, אבל במיוחד זה לא הוגן גם כלפי העולים, שנקודת ההתחלה שלהם תהיה יותר חלשה כשהם נקלטים רק בפריפריה או בעיקר בפריפריה.

<טל אל-על: אני לא מדבר על באר שבע, אני בכוונה מנתק את באר שבע, כי באמת באר שבע היא חממה לעולים, היא לא פריפריה במובן הזה בכלל.

<טל אל-על: אני מדבר על קליטת עלייה, זה גם מעיק על הרשויות אבל גם נותן לעולים נקודת התחלה קצת יותר חלשה.

<טל אל-על: לפני שבוע וחצי חזרתי מכנס של ארגון 'נפש בנפש' בניו יורק וגם הנקודה הזו מאוד חשובה לנו, להביא לכאן עלייה גם ממדינות מבוססות.

<טל אל-על: אנחנו נענים לאתגרים עכשיו, לא יודע אם זה צוין או לא, בנושא של עלייה מצרפת, שהקהילה שם מתחילה קצת יותר - - - ואנחנו פה בעיר, זה לא תחום עיסוק שלי, אבל גם בפעילות הקודמת, בתחום פעילות עסקית שלא הוזכרה פה, יש הרבה מאוד פרויקטים של עזרה ליזמים עולים ולכניסה לעולם העסקי, שזה גם חלק מאוד מאוד חשוב ויש מספר תכניות שעוזרות בתחום הזה.

<טל אל-על: תבורכו שהגעתם ואני באמת חושב שהמשימה הלאומית של קליטת עלייה צריכה להיות באחריות כלל הרשויות במדינת ישראל ולא רק כאלה שזה נורא קרוב לליבן.

דב ליפמן: שמענו על שיתוף הפעולה בין כל הגורמים, חינוך, רווחה ועסקים ופנאי, מי מרכז את זה?

דב ליפמן: האם יש דרך המועצה המקומית מי שמרכז את זה, שאנחנו יכולים את זה גם להביא את זה למקומות - - -

<רוביק דנילוביץ: זה בשני מסלולים.

<רוביק דנילוביץ: יש את המסלול הציבורי שבראשו עומד - - - אגב, אני מחזיק התיק, אני חושב שאני ראש הרשות היחידי במדינת ישראל, בגלל החשיבות של הנושא הזה.

<רוביק דנילוביץ: אבל רוסט עושה את זה במישור הציבורי עם ועדת הקליטה, ובקטע האופרטיבי הביצועי מטעם הרשות זאת חברת כיוונים, יחידת הקליטה, שהיא עושה את זה בצורה האופרטיבית, אם זה דרך הסטרט אפ ואם זה דרך מקבצי דיור ואם זה, בכל הפרמטרים השונים ובכל ההיבטים שנותנים מענה לעולים.

<רוביק דנילוביץ: אז יש פה את הנושא שקשור למדיניות, לשים את הדברים על סדר היום, שזה דרך הוועדה, ויש את הדברים שהם הביצועיים יותר.

<רוביק דנילוביץ: וגם בוועדה וגם דרך כיוונים תמיד יש שולחן עגול עם כל השותפים האלה שנמצאים פה.

<רוביק דנילוביץ: זאת אומרת עובדים באמת בשיתוף פעולה בסנכרון מלא.

<אתי כהן: עוד לשאלתך, יש הבדל מובהק בין רשות שיש בה יחידת קליטה, יש הבדל עצום, לבין רשויות שאין בהן יחידת קליטה.

<אתי כהן: זה גם ברמה ארצית וגם מחוזית.

<אתי כהן: איפה שיש יחידת קליטה, השיח הוא אחר לגמרי עם רשות, זה מראה על מחויבות, על - - -

<שלומי נומה: בבאר שבע זה מחלקת קליטה.

<אתי כהן: מחלקת קליטה, יחידת קליטה, אגף קליטה, מי ששם את זה ככותרת אתה תראה שיש הבדל.

<אתי כהן: לרשויות שאין את זה, אתה רואה את ההבדל.

יואל רזבוזוב: יש פה נציגת 'נפש בנפש'.

<אמילי שפירא: אני נציגה של 'נפש בנפש', שאנחנו יחסית חדשים בבאר שבע, פחות משנה.

<אמילי שפירא: פתחנו פה משרד ואנחנו מאוד שמחים לעבוד פה ואני אישית עליתי לפני ארבע שנים, אז אני מבינה מה זה להיות עולה חדשה בבאר שבע, עלינו ישר לבאר שבע.

<אמילי שפירא: יש לי שני ילדים שהם עולים ויש לי שני ילדים שהם צברים, בסורוקה, אנחנו מאוד שמחים ואנחנו רק מתחילים את המסלול, לעבוד עם כולם.

יואל רזבוזוב: 'נפש בנפש' באמת עושים עבודה מדהימה, עשינו שם סיור לפני כחודש, באיך להביא לכאן את העולים ולעזור להם להיקלט.

דב ליפמן: והם עושים עכשיו תכניות להביא אותם לדרום, לנגב.

יואל רזבוזוב: אני חושב שאנחנו צריכים להרחיב את זה, שיתעסקו בכלל העלייה והקליטה, כי הם הוכיחו את עצמם, אין ספק.

<רוביק דנילוביץ: וזה אפרופו מה שאמר טל קודם, וטל יצא בשליחות שלנו, גם שהיא שליחות לאומית, מי שנכנס חזק לנושא הזה הוא ראסל רובינסון, JNF, חיבר לנו את 'נפש בנפש'.

<רוביק דנילוביץ: אני ביקרתי בקהילה לפני שבועיים בהקראת המגילה בפורים.

<רוביק דנילוביץ: ואני רוצה לומר לכם, זה פשוט מרגש לראות, זה לא איזה קהילונת קטנה כזו, זו קהילה רחבה ורואים את הילדים והם כבר חלק ממערכת החינוך שלנו.

<רוביק דנילוביץ: אני רוצה להוסיף עוד מילה אחת על מה שאמרת, אנחנו מדברים על המדינה האהובה שלנו, העולים בסופו של תהליך הם נכס גדול מאוד למדינת ישראל.

<רוביק דנילוביץ: אני מסתכל על באר שבע, מה היה קורה לבאר שבע אם לא היו גלי העלייה הגדולים, אני לוקח מראשית שנות ה-80, באר שבע הייתה עיר של בערך 100,000 תושבים.

<רוביק דנילוביץ: זאת אומרת בגדול אם לא היו גלי העלייה הגדולים האלה לאורך כל השנים, מאתיופיה וממדינות חבר העמים, שאלה המסות הגדולות שהגיעו, באר שבע הייתה היום עיר של 140,000, 150,000 תושבים.

<רוביק דנילוביץ: אתם צריכים להבין, זה הפך את העיר לבאמת עיר מטרופולין.

<רוביק דנילוביץ: טל אמר משהו, בצדק, שאנחנו מתקוממים עליו, אני חושב שכל רשות במדינת ישראל, אסור שתהיינה רשויות, אנחנו קוראים לזה סלקטיביות, 'לא, אנחנו קולטים רק ממקומות מסוימים', אנחנו גאים בזה שאנחנו קולטים את כולם.

<רוביק דנילוביץ: הנה, במרכזי הקליטה עכשיו היו לא מזמן מקובה ומתימן ומטוניסיה ומאתיופיה, מברזיל, מהכול, מכל מקום.

<רוביק דנילוביץ: אנחנו לא מסתכלים לפני שמביאים אלינו, 'רגע, רגע, מאיזו מדינה?

<רוביק דנילוביץ: ' מה פתאום?

<רוביק דנילוביץ: יהודים, יש להם מקום כאן.

<רוביק דנילוביץ: אנחנו חלק מהמפעל הציוני.

<רוביק דנילוביץ: כך צריך להיות בכל עיר ובכל רשות במדינת ישראל.

<רוביק דנילוביץ: ומדינת ישראל, ופה אתם השליחים שלנו ואנחנו מבקשים מכם, כן, המדינה צריכה להבין, לא לנֶצַח, בפרק זמן מסוים, זה עולה כסף, מה אנחנו רוצים?

<רוביק דנילוביץ: להכניס אותם למעגל החיים, אנחנו רוצים לצמצם את הפערים ושהם יהיו חלק מהחברה.

<רוביק דנילוביץ: מקומם אותי שחלק מהחברים שלי, הם עלו מאתיופיה או מחבר מדינות העמים, אני זוכר אותם, כי הם שיחקו יחד איתי בשכונה, קוראים להם עוד עולים כשהם עלו מזמן והם לא עולים כבר, הם לא עולים.

<רוביק דנילוביץ: צריך להפסיק גם עם הדבר הזה.

<רוביק דנילוביץ: אבל אלה שבאמת מגיעים כעולים חדשים והרשויות באמת עושות מאמץ, דודי נגע בזה קצת וגם טל, אם היינו רשות שמסתכלת רק על מה זה עושה ל-PR של עיריית באר שבע, חבר'ה, יכולנו להביא אחוז זכאים לבגרות הרבה יותר גבוה אם היינו אומרים 'רגע, קלטנו מספיק עד עכשיו, עזבו אותנו', כי מה לעשות?

<רוביק דנילוביץ: ילדים באים, מה לעשות?

<רוביק דנילוביץ: עם קשיי שפה וקשיים חברתיים וכלכליים ו- ו- ו-, אתה לא יכול להביא אותם, אם הם מגיעים בגיל 15 או בגיל 16, לתעודת בגרות מלאה בשנה וחצי או בשנתיים או בשלוש שנים.

<רוביק דנילוביץ: זה קשה.

<רוביק דנילוביץ: אבל זה האתגר שלנו.

<רוביק דנילוביץ: אז בסדר, אז אחוז הזכאים לבגרות הוא פחות, הוא פחות, הוא לא מגיע כרגע ל-80%.

<רוביק דנילוביץ: גם פה עשינו קפיצה משמעותית, אבל כשהמדינה נותנת תקציבים ומשאבים לדברים האמיתיים, לא לרשות, לפרויקטים, לתכניות נכונות, להכניס אותם מיד, עד כמה שיותר מהר להיות חלק, להרגיש שהם חלק, הם תושבים, הם אזרחים, יכולים להיקלט במקומות תעסוקה, ממש לתת להם את הביטחון העצמי הזה, זאת המשימה הלאומית האמיתית ופה אנחנו רוצים להעביר דרככם את המסר, זה נכון שהמדינה נותנת, היא לא נותנת מספיק וחבל.

<רוביק דנילוביץ: צריך לעשות מאמצים הרבה יותר גדולים, גם בפן של המשאבים והתקציבים.

יואל רזבוזוב: נכון מאוד.

<טל אל-על: רציתי להגיד מילה אחת לגבי 'נפש בנפש', שלא צוין שהם למעשה הגוף היום שאמון על קליטת חיילים בודדים.

<טל אל-על: מחר, אגב, אנחנו מארחים יחידה, בצהריים, נפגוש אותם, כ-80 עולים שהם חיילים בודדים מכל העולם.

<טל אל-על: גם פה, למרות שהם לא גרים בבאר שבע, אבל אנחנו כרשות כן רואים את החשיבות, לא משנה אחר כך איפה הם יבחרו לגור אחרי השירות שלהם, זו משימה לאומית, כמו שראש העיר אמר.

<טל אל-על: אז גם פה צריך לומר מילה טובה ל'נפש בנפש', שהמשימה של חיילים בודדים, כלל ארצי, זו האחריות שלהם.

יואל רזבוזוב: כן, אנחנו מכירים.

יואל רזבוזוב: חברים, באמת קודם כל, בהתייחס למה שטל ורוביק אמרו, העולים, נגיד כל העולים שעלו משנות ה-80, זו תרומה לכלכלה בסופו של דבר, העולים באו, קנו טלוויזיות, מקררים, תנורים, הכול זה עוד מקומות עבודה, זאת כלכלה, כלכלה פשוטה.

יואל רזבוזוב: שתיים, אנחנו לא פעם הצגנו נתונים, גם משרד הקליטה, על התרומה של העולים לכלכלה.

יואל רזבוזוב: אנחנו רואים, יש נתונים מדויקים.

יואל רזבוזוב: אני מגיע מנתניה ואני יודע כמה משקיעים שם בעולים מעבר לכסף שהמדינה נותנת, כי בסופו של דבר צריכים לעשות אינטגרציה כמה שיותר טובה וזה עולה כסף.

יואל רזבוזוב: כמו שאמרת, עולים זה עולה כסף.

יואל רזבוזוב: היום אנחנו עובדים על מערך, יש את הערים קולטות עלייה, שיש שם את רמת השרון שלא קלטה 50 שנה אף עולה והם בתוך הסיפור הזה, אז אנחנו משנים עכשיו את העניין הזה.

יואל רזבוזוב: אני יושב עם האוצר ואנחנו חושבים מה הקריטריונים ואיך נעשה את זה.

יואל רזבוזוב: מה שכן, אני חושב שאנחנו צריכים לחשוב איך לעשות עוד פעם איזה שהיא הגדרה ולתת עדיפות לאותן ערים בתכניות, אפילו בתכנית 'עיר ללא אלימות', בכל תכנית, ברגע שהעיר קלטה עלייה לתת לשם את מירב המשאבים ולהתאמץ, כי באמת זה עולה כסף, כמו שאמרת.

יואל רזבוזוב: עכשיו הצלחנו להוסיף דרך הוועדה עוד מיליון שקלים לג'וינט לגינות קהילתיות.

יואל רזבוזוב: הם שם עשו קריטריונים נכונים והרבה כסף צריך לבוא אליכם.

<אתי כהן: אנחנו נרצה לראות, כי זה גם לעיר שלנו.

יואל רזבוזוב: אני אבדוק את זה.

<אתי כהן: יש לנו את הכנס הארצי השנה, של הגינות הקהילתיות.

יואל רזבוזוב: אז אני אבדוק את זה, ביקשתי שזה יעבור לרווחה, זה עבר למשרד הרווחה ומהרווחה צריכים לחלק את זה.

יואל רזבוזוב: אני אבדוק איך זה מועבר אליכם.

יואל רזבוזוב: למה התעקשתי לעשות סיור כאן בבאר שבע?

יואל רזבוזוב: לא סתם.

יואל רזבוזוב: אני שמעתי לא פעם בבאר שבע שבאמת באר שבע הצליחה בקליטת העלייה.

יואל רזבוזוב: יש אמנם תמיד בכל מקום בעיות, אבל בסך הכול בתהליך עצמו המודל הוא טוב, לכן התעקשתי ורציתי שאנחנו נשב כאן, אנחנו מתחילים עכשיו לסייר בהרבה ערים, ונוכל להראות גם מודלים מצליחים.

יואל רזבוזוב: כי כמו שאמרתי, לפעמים לא צריך להמציא את הגלגל, צריך ללמוד את הדברים במקום שהצליחו.

יואל רזבוזוב: אז אנחנו נרצה לקבל ריכוז של כל התכניות שעשיתם, שאתם רואים שהצלחתם, כל הפיילוטים, מבחינת

יואל רזבוזוב: כם אולי זה לא פיילוט, אבל מבחינה ארצית זה יכול להיות פיילוט, לראות איך אנחנו ממשיכים ומרחיבים את זה הלאה לשאר המדינה.

יואל רזבוזוב: אין מה לעשות, מבחינת ערים קולטות עלייה, הרעיון שלי היה לתת לעיר ממש על כל עולה.

יואל רזבוזוב: כל עולה זה נקודות ורק ערים ש - - -

<רוביק דנילוביץ: פר עולים.

יואל רזבוזוב: כן, ממש, פר ראש של עולה מקציבים כסף ואז זה מעודד ערים לקלוט, אבל יש הרבה בעיות משפטיות.

יואל רזבוזוב: אנחנו עובדים ואנחנו מדברים פה על כמה מאות מיליוני שקלים.

יואל רזבוזוב: בסופו של דבר, כמו שאמרתי, אני שמח שגם ראש העיר מחזיק תיק קליטה ואני רואה פה שיתוף פעולה בין המשרדים, ואני גם מכיר את זה, לא בכל עיר זה כך.

יואל רזבוזוב: ברגע שהמשרדים מתחילים לריב ומנהלי המחלקות ושם, זה הכאוס, בסופו של דבר אותם העולים לא מקבלים את התנאים שהם צריכים לקבל.

יואל רזבוזוב: זה שיש כאן שיתוף פעולה, אני חושב שאולי באמת זה אחד הגורמים.

יואל רזבוזוב: קשה לי להשפיע על רשויות מקומיות, על ראשי ערים, לעשות סדר, אבל באמת את הדוגמה של הפרויקטים המצליחים אנחנו בהחלט ניקח.

יואל רזבוזוב: אני באמת שמח על מה שאתם עושים ובצורה שאתם עושים, באמת סתם ביקור אקראי בבית ספר 'יחדיו', ואנחנו התרגשנו, התרגשנו, באמת זו דוגמה קלסית לקליטת עלייה ואני בטוח שיש עוד מקומות שאתם יכולים להתגאות בהם.

יואל רזבוזוב: אז באמת יישר כוח, אנחנו איתכם.

יואל רזבוזוב: הפלטפורמה של הוועדה לפניכם, מה שאתם תרצו, כל דבר, אנחנו נסייע ובאמת יש לנו את הכוח שלנו, אם צריך לעזור להוציא עוד משאבים אנחנו נחפש את הדרכים שלנו.

<רוביק דנילוביץ: תודה רבה.

<רוביק דנילוביץ: תודה על זמנכם, אנחנו מאוד מעריכים את זה, תודה רבה.