ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 63, 2014-03-04 11:30

דב ליפמן: בוקר טוב לכולם.

דב ליפמן: יש לי את הזכות לנהל את הישיבה.

דב ליפמן: חברי היקר יושב ראש הועדה חבר הכנסת יואל רזבוזוב אינו מרגיש בטוב, כולנו מאחלים לו רפואה שלמה ושיחזור לכנסת במהרה.

דב ליפמן: הכנסת מציינת היום את יום העובד הסוציאלי הבינלאומי.

דב ליפמן: לבקשתו של חברי היקר חבר הכנסת שמעון סולומון ויושב ראש הוועדה שבחר להקדיש את הדיון בוועדה שלנו לנושא: רגישות תרבותית בטיפול במשפחות עולים על ידי עובדים סוציאליים.

דב ליפמן: אני אקרא את מה ששלח לי חבר הכנסת יואל רוזבוזוב בדברים שביקש לפתוח את הדיון.

דב ליפמן: "מדינת ישראל מהווה כור היתוך לגלויות רבות.

דב ליפמן: במהלך השנים היא למדה להנגיש חלק מהשירותים הסוציאליים הניתנים לעולים בשפות הרלוונטיות תוך התאמה תרבותית.

דב ליפמן: אין ספק שחשובה מאוד הקצאת עובדים סוציאליים דוברי שפתם של העולים הנזקקים לשירותי רווחה, הן לעולים קשישים והן לצעירים, תוך הבנה לקשיים בהם נתקלים כתוצאה ממשבר ההגירה והפער הבין דורי בין ההורים שאינם דוברים את השפה העברית ואינם מכירים את התרבות החדשה בעוד שילדיהם לומדים מהר מהם את השפה ואת התרבות" דבר שאני למדתי תוך חודש כאשר עלינו ארצה.

דב ליפמן: "לדעתי חשוב מאוד שהרשויות המקומיות במיוחד אלה שקלטו רבים יפעלו כדי להקצות עובדים סוציאליים דוברי השפות ושמכירים את הרקע התרבותי של העולים.

דב ליפמן: אין ספר שהדבר ישפר משמעותית את הטיפול במשפחות העולים".

דב ליפמן: אבקש מחבר הכנסת שמעון סולומון לפתוח את הדיון.

דב ליפמן: בבקשה.

שמעון סולומון: תודה רבה.

שמעון סולומון: אקדים ואומר שאיחרתי, לא כי עסקתי בנושאים אחרים, אלא ביום הזה.

שמעון סולומון: היום הזה מבחינתי הוא יום חגיגי, יום יפה, יום שהוא לא על רקע של משברים ושל התקפות, אלא הפוך לגמרי.

שמעון סולומון: גם את זה צריך להגיד כי לא הכול שלילי.

שמעון סולומון: אתם עושים עבודה כל כך נפלאה, עבודה אמיתית מכל הלב.

שמעון סולומון: כשאנחנו מדברים על החברה הישראלית שיש בה גם אוכלוסייה חלשה אנחנו בעצם מדברים על העובדים הסוציאליים.

שמעון סולומון: הם באים איתם במגע ונמצאים איתם בקשר.

שמעון סולומון: מיד אני אתייחס לוועדה הזאת באופן ספציפי, היום הזה הוא יום גדוש.

שמעון סולומון: בתוך מכלול הוועדות בוודאי נדבר באופן כללי, אני מניח שנדבר, לא במקרה בקשנו שנקיים דיונים בוועדות השונות בנושאים שקשורים ליום הזה, כי בעצם עבודה סוציאלית נוגעת כמעט בכל תחום.

שמעון סולומון: אני מוכרח להתוודות, כשהלכתי ללמוד עבודה סוציאלית, בנתונים שלי יכולתי ללמוד משהו אחר, יכולתי ללמוד עריכת דין ואולי דברים נוספים.

שמעון סולומון: בזמנו התייעצתי עם משהו בשאלה מה ללמוד, הייתי צעיר ולא היו לי אנשים במשפחה שיכולתי להתייעץ איתם, ניגשתי למישהו שהוא בכלל מחוץ לקהילה כדי להתייעץ איתו לגבי הלימודים.

שמעון סולומון: הוא שאל אותי 'מה אתה רוצה להיות'.

שמעון סולומון: אמרתי 'להיות עובד ציבור ולעבוד עם אנשים, הייעוד שלי הוא לעבוד עם בני אדם'.

שמעון סולומון: נמצאת כאן נעמי ארבל שבאותה תקופה עבדנו ביחד, מדובר בפרופסור מיכאל אלקן, הוא סוג של מנטור שתמיד כיוון איתנו.

שמעון סולומון: הוא אמר 'אם כך, לך ללמוד עבודה סוציאלית כי עבודה סוציאלית היא מכשיר, מקצוע שנותן כלים לעבודה עם בני אדם'.

שמעון סולומון: לפני שאנחנו הופכים להיות אנשי מקצוע אנחנו צריכים לדעת שאנחנו בני אדם.

שמעון סולומון: זו האמירה שלי.

שמעון סולומון: ביקשנו שבשלושת הוועדות היום, בבוקר היינו בוועדת הרווחה, העבודה והבריאות ועכשיו אנחנו בוועדה המכובדת הזאת, מיד נתייחס למה, בשעה 13:00 יהיה לנו דיון בוועדה לזכויות הילד ולאחר מכן מפגש עם חברי כנסת לשיח פתוח, לאחר מכן נתכנס במליאה.

שמעון סולומון: לשמחתי הרבה, יום כאילו נעשה תכנון מושלם מול ביצוע, היום החוק שלנו "אלימות אינטרנטית" עבר בוועדת שרים ביום ראשון והיום הוא עולה להצבעה טרומית.

שמעון סולומון: מה כבר אפשר לבקש?

שמעון סולומון: אתם בוודאי תהיו במליאה בשעה 17:30, יושב ראש הכנסת בכבודו ובעצמו יאמר כמה מילים וכאמור בשעה 16:00 יתקיים הטקס עצמו שיהיה טקס מכובד.

שמעון סולומון: אני גאה לעמוד בראש שדולה של עובדים סוציאליים.

שמעון סולומון: תאמינו לי שיש גיבוי מלא עם משרד האוצר ועם משרד לרווחה והשירותים החברתיים ושרת הבריאות, אני לא יודע מה נשיג, אבל לפחות יש אמפטיה, יש אכפתיות ויש ברכת דרך לעשות משהו.

שמעון סולומון: יש מה לשפר ואף אחד לא אומר שהמצב מצוין.

שמעון סולומון: כולם מודים שהמצב לא כל כך טוב ביחס לעובדים סוציאליים בראש ובראשונה ההתקפה הזאת שהייתה בתקופה האחרונה, מתקפה לא מוצדקת בעיניי.

שמעון סולומון: 17 אלף עובדים סוציאליים שאותם עשו כקשה אחת, אחד שרך וההתקפה הייתה על כל העובדים הסוציאליים.

שמעון סולומון: זה דבר מאוד מאוד לא הגיוני אותו יש להוקיע תמיד.

שמעון סולומון: אנחנו אומרים שציבור העובדים הסוציאליים הם כמו עיירה קטנה, 17 אלף איש שהם מגוון ומטבע הדברים יש אנשים מתוכם כאלה שראויים לגינוי, כמו בכל מקום.

שמעון סולומון: מדינת ישראל היא מדינה קולטת עלייה, יש כאן פספס תרבותי בלתי רגיל.

שמעון סולומון: כמו זהב ביד, אפשר לזרוק את הזהב הזה וניתן לעשות ממנו משהו מאוד מאוד יקר.

שמעון סולומון: אני חושב שעולים חדשים שמגיעים לישראל מכל תרבות וללא הבדל, בשוני התרבותי הזה אפשר לראות בו עושר תרבותי, משהו שהוא נכס למדינת ישראל.

שמעון סולומון: לא מדובר בתרבות אחת, יש לנו פה עושר תרבותי שרק נדע לתת מקום לכולם.

שמעון סולומון: אפשר לראות בזה נכס וכמשהו שישראל התברכה בו.

שמעון סולומון: אסור לנו לעשות כור היתוך כמו שניסו בזמנו.

שמעון סולומון: לדעתי זו טעות ועובדה שבשנות ה-70 לא דיברו על כור היתוך אלא על פלורליזם, רב-תרבותיות.

שמעון סולומון: כלומר, הבנו קצת מאוחר שמדובר שנכס זה משהו שצריך לשמר וזה חשוב גם אם מדובר בעולים מאפריקה, מאמריקה, אירופה ולא משנה מאיפה הגענו, אלא שיש כאן משהו חשוב שצריך לשפר אותו.

שמעון סולומון: כל הנושא של שוני תרבותי, חשוב לי לומר דווקא כאן בבית הזה שהיום הנמצאים פה הם עובדים סוציאליים, לא לומר פער תרבותי, בבקשה תעשו לי טובה.

שמעון סולומון: יש כאלה שנופלים בלשונם, אני מאוד מחשיב מילים, למילים יש משמעויות והן לא נזרקות סתם.

שמעון סולומון: כשאומרים פערים תרבותיים ללא כוונה, זאת אומרת שאת הפער צריך להדביק, אז מי למעלה ומי למטה?

שמעון סולומון: צריך לדבר על שוני תרבותי, דברים שונים לא משווים, דברים שונים, כל אחד מלך, כל אחד שונה ולא עושים פערים ולא מדרגים.

שמעון סולומון: לכולם נותנים מרחב ולכן צריך לדבר על שוני תרבותי.

שמעון סולומון: חשוב לי כאן עם האוכלוסייה הזאת לחדד את העניין.

שמעון סולומון: יש לנו הרבה מה לעשות, האיגוד שאני מאוד מאוד שמח שאני עובד איתו, דרך האיגוד אני מדבר על כל העובדים הסוציאליים, יש לנו צוות שיושב אחת לחודש ומתכנן ומחליט במה לפעול ואיך לפעול.

שמעון סולומון: בתקופה האחרונה התמקדנו על יום העובד הסוציאלי שמבחינתי הוא חשוב מאוד.

שמעון סולומון: אנחנו רואים שהוא התחיל יפה והוא גם ימשך כך.

שמעון סולומון: יש לנו את נושא המומחים, בכל פעם ניקח נושא אחר ו'נתקוף' לא בהתלהמות כי זה לא באופי שלי, אני איש מקצוע.

שמעון סולומון: צריך לשבת לתכנן ולהוביל את הדברים.

שמעון סולומון: יש לנו גם את הנושא של כשירות תרבותית, בעיניי צריך לתת לו מקום ראוי, אבל לא נרחיב על כך כעת.

שמעון סולומון: אני מודה ליושב ראש, מודה לחברי הכנסת, מודה ליושבת ראש הארגון, מודה למשרד הרווחה והשירותים החברתיים שנותן לנו גב.

שמעון סולומון: בעז"ה אני מקווה מאוד שנמשיך להעמיק את הקשר ולהשיג תוצאות טובות.

שמעון סולומון: תודה.

דב ליפמן: תודה רבה לחבר הכנסת שמעון סולומון.

דב ליפמן: אני מצדיע גם לך.

דב ליפמן: בדרך כלל בוועדה שלנו יש אנשים שמארגנים ויש לנו אורחים, אבל לראות את החדר צפוף וגם להרגיש את הרצינות, באמת נגעת במשהו חשוב מאוד.

דב ליפמן: אני אבקש מחבר הכנסת שמעון אוחיון לשאת כמה דברים.

שמעון אוחיון: יצטרכו לשמוע אותי פעמיים, גם עכשיו וגם בעז"ה בפתיחת הדיון במליאה.

שמעון אוחיון: לשבח כעת כי שם אנחנו מוגבלים בזמן.

שמעון אוחיון: אני שמח על הזדמנות שניתנת לנו כאן כחברי כנסת להוקיר ולהעריך אתכם.

שמעון אוחיון: אני מקווה שזה לא יישאר אך ורך ורק במסגרת מילות הערכה והוקרה, אני לא מזלזל במילים.

שמעון אוחיון: אני לא מזלזל במילות הוקרה והערכה שיש בהן הכרת הטוב.

שמעון אוחיון: אני רואה את המאבק על מעמדם ותנאי העסקתם של העובדים הסוציאליים שעדיין מטריד את מנוחתי.

שמעון אוחיון: אינני אובייקטיבי, בוודאי, משום שאני גם שומע את רעייתי רג'ינה שהיא עובדת סוציאלית בכירה, עובדת סוציאלית אונקולוגית אחראית מחוז בראשון לציון, ואני שומע את אחותי שהיא מפקחת ומנהלת בתחום של נוער וילדים חריגים.

שמעון אוחיון: אני שומע את המצוקות ואת הדברים שהן מתמודדות איתם.

שמעון אוחיון: אני רואה את העובדים הסוציאליים שנמצאים בחזית מול אוכלוסיות חלשות, אני רואה את העובדים סוציאליים מול אוכלוסיות מתמודדות, אני רואה את העובדים הסוציאליים מתמודדים גם עם אנשים עם גזרות חורצות גורל בשבילם.

שמעון אוחיון: והנה העובד הסוציאלי איננו רק הצד המטפל המנהלי, מקצועי, אלא המקשיב, ומה שאתם קוראים, התומך, המלווה, המסעד, המשקם.

שמעון אוחיון: התפעלתי כשרופא שראה את העבודה הסוציאלית אמר 'הרפואה יודעת לעשות את מה שהיא יודעת לעשות, אבל מישהו צריך בשלב מסוים לתת למי שמתמודד, אם לא תסייע לו, אם לא תהייה איתו הוא לא יתמודד, אם לא תפיח בו גם את המציאות וגם את התקווה בעניין הזה, הוא לא יצליח להתמודד'.

שמעון אוחיון: לרעייתי אני אומר תמיד, 'כשאני רואה את הנושאים שאת עוסקת בהם ואת העבודה שלכם ואת המסירות שלכם שהיא לא יום ולא לילה, זו סוג של עבודה שאיננה מוגבלת בעבודות משרד בלבד ובשעות משרד של 08:00-16:00, אלא אתה כל הזמן כונן גם אם אתה לא נקרא כונן, גם אם אין לך פיצוי מוגדר בתנאי העסקה שלך ככונן אתה לא יכול לסרב למשפחה במצוקה, אתה לא יכול לסרב לנער שצריך להוציא אותו ממוסד או לנתק אותו כדי לשמור עליו וכדומה.

שמעון אוחיון: אתה לא יכול לומר שאתה מוגבל בזמן ועכשיו אני נמצא בבית.

שמעון אוחיון: זו עבודה שדורשת מסירות יום ולילה.

שמעון אוחיון: בעניין הזה כולי מלא הערכה והוקרה שישנם אנשים שמוכנים למלא את התפקיד הזה בשליחות ובמסירות ולהכשיר את עצמם.

שמעון אוחיון: אני גם לא מכיר ציבור שכל הזמן עוסק בהכשרה ובהשתלמויות.

שמעון אוחיון: אני יודע שגופים אחרים זוכים על הכשרות והשתלמויות לפיצוי הרבה יותר גדול.

שמעון אוחיון: אני מסוגל להשוות.

שמעון אוחיון: העובדים הסוציאליים כל הזמן נתבעים להשתלם ולהכשיר את עצמם ולהיות מעודכנים ולקבל את הכלים החדשים וכדומה ולא תמיד הציבור יודע.

שמעון אוחיון: אני חושב שהמאבק האחרון שלכם היה מוצלח מבחינה אחת, מבחינת התודעה הציבורית.

שמעון אוחיון: חדרתם לתודעה הציבורית, אנשים היו אתכם.

שמעון אוחיון: מי שלצערי לא היה אתכם לאורך כל הדרך הם אלו אותם מוסדות, אותם גופים ציבוריים, אני חושב כולל ההסתדרות, בעניין הזה באמצע המאבק השאירו אתכם כמעט לבד עם העניין.

שמעון אוחיון: כמי שעקב, אני מופתע ורואה היום שגם שאנשים שהגיעו להסכמים, והיו כבר הסכמים בעקבות כך, כמה צרות, תלאות וטפסים צריך למלא על מה שמגיע לך כדי שהאוצר לא יערים לך.

שמעון אוחיון: אני עוקב תמיד גם אחרי רעייתי ואני מניח שזה נחלת כולכם.

שמעון אוחיון: על מה שסוכם בהסכם צריך להתחיל להילחם ולהגיד כרגע כך וכך.

שמעון אוחיון: אני שמח ומודה ליושב ראש השדולה, לחברי חבר הכנסת שמעון סלומון שמביא גם את הציבור הזה אל קדמת הבמה כדי שיקבל את ההוקרה ואת ההערכה וגם שיגן עליו.

שמעון אוחיון: אני מברך אותך על הצעת החוק שלך, זה חלק מהדבר הבסיסי שמגיע בוודאי לציבור הזה שזכאי להוקרה ולהערכה.

שמעון אוחיון: אני מקווה שגם בחקיקה וגם בהסכמים המקצועיים ארציים יינתן ביטוי הולם להכשרה שלכם, למעמד שלכם ולהשקעה שלכם.

שמעון אוחיון: אני מברך אתכם ביום חגכם, יום העובד והעובדת הסוציאליים.

שמעון אוחיון: תודה.

דב ליפמן: תודה רבה לחבר הכנסת שמעון אוחיון.

דב ליפמן: יש הרבה אורחים שביקשו לנאום ולהציג את המסר שלהם.

דב ליפמן: יש לנו עד השעה 13:00 לכן בבקשה שכל אחד ידבר בקצרה.

דב ליפמן: מר איתי פידלמן ממחלקת המחקר והמידע של הכנסת הכין עבורנו מסמך מקיף בנושא, אבקש ממנו כעת להציג את עיקריו.

דב ליפמן: בבקשה.

<איתי פידלמן: שלום לכולם.

<איתי פידלמן: אני ממרכז המחקר והמידע של הכנסת.

<איתי פידלמן: לפני שאתחיל להציג את הנתונים שעולים מהמסמך חשוב לי לציין כמה התניות מרכזיות בנושא.

<איתי פידלמן: פנינו ל-29 רשויות שבהן שיעור העולים גבוה מ- 14%, זה שיעור העולים הארצי על פי נתוני משרד העלייה והקליטה.

<איתי פידלמן: מתוך 29 רשויות 12 רשויות ענו לנו.

<איתי פידלמן: שאלנו אותן שאלות בעיקר: האם יש עובדים סוציאליים דוברי שפות ואילו שפות זרות, באלו תחומים הם מועסקים, שיעור העולים המטופלים בשירותי הרווחה.

<איתי פידלמן: על השאלות האלה הרשויות הללו ענו לנו.

<איתי פידלמן: על פי התשובות שלהן אציג את הנתונים, אבל כן חשוב להגיד שיש כמה התניות.

<איתי פידלמן: זה אומר שלא כל העולים זקוקים להנגשה לשונית, לא בהכרח שכל העולים נעזרים בשירותי הרווחה ויכול להיות שחלקם נעזרים בשירותי הרווחה בשפה העברית והם לא בהכרח נכללים בנתונים אלה.

<איתי פידלמן: להפך, יכול להיות שיש ילדי עולים שלא נכללים בנתונים שלנו והם נעזרים בשפת האם של ההורים שלהם בשירותי הרווחה.

<איתי פידלמן: כתוצאה מכך לא ניתן לקבוע: א, אם מספר העובדים הסוציאליים דוברי שפות זרות הקיים הוא מספק והאם התחומים בהם הם עוסקים הם התחומים הראויים.

<איתי פידלמן: לכן עשינו השוואה די פשוטה: האם מספר העובדים הסוציאליים, ניקח למשל את הקהילה של יוצאי ברית המועצות לשעבר על מספר העובדים הסוציאליים דוברי רוסית האם הוא מתאים לשיעור יוצאי ברית המועצות באותה רשות.

<איתי פידלמן: אלו הנתונים ולהלן המסקנות המרכזיות שלנו.

<איתי פידלמן: ב-7 רשויות מתוך 12 הרשויות שענו לפנייתנו שיעור העולים המטופלים על ידי שירותי הרווחה גבוה משיעור העולים באוכלוסיית הרשות.

<איתי פידלמן: בכל הרשויות שענו לפנייתנו יש עובדים דוברי שפות זרות, רק בשתי רשויות: נצרת עילית וקריית אתא שיעור העובדים הסוציאליים דוברי שפות זרות גבוה משיעורם של העולים באוכלוסיית הרשות.

<איתי פידלמן: בשלוש רשויות נוספות: אילת, ראשון לציון ורמלה שיעור העובדים דומה.

<איתי פידלמן: בשבע רשויות שיעור העולים נמוך יותר.

<איתי פידלמן: אני חייב לומר שכשאנחנו הסתמכנו על שיעור העולים ברשות הלכנו על פי נתוני משרד העלייה והקליטה שנכונים לסוף שנת 31.12.2012, אלו שדות הנתונים שעבדו מולם.

<איתי פידלמן: תחומי הטיפול העיקריים שבהם עולים מטופלים הם בעיקר ילדים, נוער ונערות, קשישים, אלימות, משפחה והתמכרויות בהקבלה גם שיעור העובדים הסוציאליים שדוברי שפות זרות בדרך כלל עוסקים באותם תחומים.

<איתי פידלמן: נרד לרזולוציה קצת יותר נמוכה, בכל הרשויות שהשיבו לפנייתנו יש עובדים סוציאליים דוברי רוסית.

<איתי פידלמן: ב- 9 מהן יש עובדים סוציאליים דוברי אמהרית.

<איתי פידלמן: מתוך 12 הרשויות שאצלן יש דוברי רוסית, ב- 11 רשויות שיעור העובדים הסוציאליים דוברי רוסית נמוך משיעור עולי ברית המועצות לשעבר המתגוררים ברשות.

<איתי פידלמן: רק בקריית אתא שיעור העובדים הסוציאליים דוברי רוסית דומה לשיעור עולי ברית המועצות לשעבר.

<איתי פידלמן: אצל יוצאי אתיופיה המצב הוא הפוך.

<איתי פידלמן: ב- 8 מתוך 9 הרשויות שבהן יש עובדים סוציאליים דוברי אמהרית שיעורים של עובדים אלה מכלל העובדים הסוציאליים גבוה משיעורם של עולי אתיופיה בכלל אוכלוסיית העיר.

<איתי פידלמן: ברמלה זה פחות או יותר דומה – 1.5 מול 2,4.

<איתי פידלמן: שאלנו גם את הרשויות אם הן מרוצות מרמת ההנגשה הלשונית.

<איתי פידלמן: 5 מתוך 12 ציינו כי הן אינן שביעות רצון: אור עקיבא, אילת, אריאל, אשקלון וחיפה.

<איתי פידלמן: רשויות אלו מציינות את הקושי בגיוס עובדים סוציאליים דוברי שפות – זה משהו מאוד בולט אצל כל הרשויות שענו לנו.

<איתי פידלמן: עירייה אחת, בת ים, ציינה שהיא שביעת רצון באופן חלקי, אבל היא כן מתקשה בגיוס עובדים סוציאליים דוברי אמהרית.

<איתי פידלמן: שתי רשויות: נצרת עילית וקריית אתא, אצלן כנראה המצב טוב, הן שביעות רצון וארבע רשויות נוספות: אשדוד, באר שבע, ראשון לציון ורמלה לא השיבו לשאלה הספציפית הזאת.

<איתי פידלמן: דבר אחד אחרון, בנוסף להנגשה הלשונית של עובדים סוציאליים דוברי שפות יש עוד כמה אמצעי הנגשה לשונית כמו תרגום חומרים, פרסום, פרסום ברדיו, בטלוויזיה, אתר אינטרנט, למשל אתר של עיריית אשדוד נמצא בארבע שפות שונות.

<איתי פידלמן: אלו המסקנות העיקריות.

<איתי פידלמן: תודה רבה.

דב ליפמן: תודה רבה.

דב ליפמן: צפרא דוואק בבקשה.

<צפרא דוויק: בוקר טוב ותודה רבה לכל הדוברים, ליושב ראש, לך שמעון סולומון על ארגון היום הזה ובעיקר על העמידה, לקחת על עצמך מטלה כבדה ואתה עושה אותה יפה.

<צפרא דוויק: תודה גם על שיתוף הפעולה.

<צפרא דוויק: אנחנו בחרנו ביום החג הזה שלנו להציג פרויקטים שיזמנו שאנחנו העובדים עושים בנושא של רגישות תרבותית.

<צפרא דוויק: בחרנו להציג שלושה פרויקטים: תכנית מעיריית אשדוד שנקראת "עליית הבואינג" התערבות קהילתית עם עולי צרפת.

<צפרא דוויק: יציגו אותה עובד סוציאלי בן ציון ולוטקר, לקוחות התכנית ועובדים נוספים.

<צפרא דוויק: זו תכנית של התערבות במשפחה.

<צפרא דוויק: תכנית "דיאלוג קהילתי רב-תרבותי" מעיריית רמלה שיציג עובד סוציאלי אייל קהלני עם לקוחות שנהנו מהתכנית.

<צפרא דוויק: תכנית שלישית, תכנית ארצית "מתבגרים בעלייה" זו עבודה עם מתבגרים ובני משפחותיהם.

<צפרא דוויק: תכנית רגישת תרבות למניעת שימוש לרעה באלכוהול וסמים בקרב בני נוער עולים, זו אחת הבעיות הקשות שאנחנו מתמודדים איתה.

<צפרא דוויק: יציגו אותה עובד סוציאלי נחום מיכאלי ושרה כהן ומתבגרת שלקחה חלק בתכנית.

<צפרא דוויק: אבקש לתת להם את הבמה כדי להציג את הפרויקטים הנפלאים האלה שהם עושים לתפארת קליטת העלייה.

<צפרא דוויק: אני רוצה להדגיש שעובדים סוציאליים פרוסים בכל רחבי הארץ, כמו שציינת, ופועלים בכל מקום לקליטת עלייה ברגישות המיטבית.

<צפרא דוויק: אין לנו, כמו שציינת, מספיק עובדים שהם דוברי אמהרית, זו הבעיה העיקרית, דוברי רוסית יש מספיק ואין מספיק עובדים סוציאליים דוברי ערבית.

<צפרא דוויק: אנחנו פועלים יחד עם המכללות והאוניברסיטאות להכשרת עובדים בתחום.

<צפרא דוויק: אבקש לציין שגם מנהלת מחלקת מחקר ומידע של הכנסת היא עובדת סוציאלית.

דב ליפמן: סליחה, שאלה אישית, מה לגבי אנגלית?

דב ליפמן: האם יש משהו מיוחד אלא סומכים - - -

<צפרא דוויק: אני לא חושבת שיש לנו בעיה עם אנגלית בארץ, כולנו יודעים אנגלית.

דב ליפמן: תודה רבה.

דב ליפמן: חבר הכנסת אברהם מיכאלי בבקשה.

אברהם מיכאלי: תודה רבה אדוני היושב ראש.

אברהם מיכאלי: אני מברך את חברנו, חבר הכנסת שמעון סולומון שעומד בראש השדולה של קידום זכויות של העובדים הסוציאליים.

אברהם מיכאלי: היום הזה הוא חלק מהמטרה של השדולה שלך ואתה מביא את היום הזה, יום העובדים והעובדות הסוציאליים לכנסת כדי שהכנסת לא רק תוקיר אתכם במילים יפות, לצערי מילים מכרו לכם הרבה במשך שנים, להגיד שאתם עושים עבודת קודש, זה כבר הפך למילים שכביכול אין להן משמעות.

אברהם מיכאלי: צריך להגיד לכם, אכן אתם עוסקים בעבודת קודש, אתם מתעסקים עם הבעיות השונות של האוכלוסיות השונות במדינת ישראל.

אברהם מיכאלי: כרגע אתייחס לפן של קליטה ועלייה בארץ, אין ספק שאתם מתייחסים לאוכלוסיות האלה בפן המיוחד של הקליטה, בפן המיוחד שבעיות העלייה מעוררות.

אברהם מיכאלי: מה לעשות, אנחנו מדינה שברוך ה' קולטת עלייה, אבל הבעיות גדולות.

אברהם מיכאלי: הבעיות בתחום העלייה מובאות לוועדה הזאת הרבה מאוד,.

אברהם מיכאלי: בחלקן הגדול הם קשורות לעובדים סוציאליים, כי מי שלא מבין שבעיות של ביטחון פנים או בעיות חינוך לא תמיד הן בטיפול המשטרה או משרד החינוך, אלא זה מתחיל בטיפול הפרטני במשפחה, בקשר הנכון עם אותה משפחה שעלתה לארץ ונקלטת כאן.

אברהם מיכאלי: רבותיי, אנחנו צריכים בהרבה פעמים לתת העדפה מתקנת לכל אלה שקשה להם יותר.

אברהם מיכאלי: בסיורים שלנו גילנו שאותן משפחות הזקוקות להעדפה מתקנת, להן לא תמיד יש כלים.

אברהם מיכאלי: אתם לא אשמים שאין לכם כלים, מי שאמור לתת לכם את הכלים היא המדינה והמדינה לא תמיד מסייעת בכך.

אברהם מיכאלי: קיבלנו כרגע את הדוח של מרכז מחקר ומידע של הכנסת בנושא הנגשת שירותים סוציאליים בשפות זרות.

אברהם מיכאלי: בבעיה זו אנו נתקלים כל הזמן, יש בעיה לא רק עם עולים המוגדרים כעולים כהגדרת משרד העלייה והקליטה היום, אלא מדובר גם בעולים שעלו לפני 30-40 שנה.

אברהם מיכאלי: לצערנו הם לא למדו את השפה כמו שצריך וגם הם לקוחות שלכם.

אברהם מיכאלי: הם מגיעים לאותן מחלקות רווחה ברשויות ואותם האנשים נזקקים לשירותים שלכם וגם להם צריך להתייחס במובן של הנגשת שפה.

אברהם מיכאלי: אתם צריכים לתת פתרונות וזה לא הגון שהמדינה כל הזמן מפילה עליכם לפתור את כל הבעיות כאשר המדינה לא רק שאינה נותנת לכם כלים, היא גם לא מתגמלת אתכם בצורה ראויה ונכונה בעיניי.

אברהם מיכאלי: התגמול שלכם לקוי.

אברהם מיכאלי: ההפגנה שלכם שהייתה מתמשכת ומאוד נועזת, לצערי לא הביאה את התוצאות שציפיתי שההפגנה הזאת תביא.

אברהם מיכאלי: זה מראה שבמדינה לא תמיד נותנים תשומת לב ראויה לאוכלוסיות שהן חלק מהותי בשירותים שלנו.

אברהם מיכאלי: היום הזה, היום שמקדשים אותו לכם בכנסת, אני מאמין שהוא יעורר גם את הבית הזה ושמתוכו יגיעו לחקיקות וליוזמות כאלה ואחרות.

אברהם מיכאלי: כאמור הממשלה היא זו שבסוף צריכה לתגמל אתכם, הכנסת לא היא המעסיקה שלכם, אבל הכנסת כן צריכה לדרבן את הממשלה להיכנס לסוגיות הרגישות ולפתרונות שאנחנו רואים אותן בוועדות השונות, גם בוועדת הרווחה, העבודה והבריאות וגם בוועדות כמו זכויות הילד ואולי בוועדה משולבת של כמה וועדות אחרות, בבעיות שיש להן קשר ישיר לטיפול של עובדים סוציאליים באותן בעיות.

אברהם מיכאלי: אני מאמין שאנחנו ביום הזה בשיתוף פעולה מלא אתכם נצא לתכנית שהיא תכנית גם מעשית ולא רק תכנית של שבחים ודיבורים.

אברהם מיכאלי: אני מקווה שבפעם הבאה שנפגש כאן במעמד חגיגי כזה, תגידו הנה הכנסת הזאת הזיזה דברים.

אברהם מיכאלי: תודה.

דב ליפמן: תודה רבה לחבר הכנסת אברהם מיכאלי.

דב ליפמן: בוודאי שהכיוון שלנו כאן הוא לעשות משהו.

דב ליפמן: בבקשה בן ציון ולוטקר.

<בן ציון ולוטקר: בספר בראשית אומר אלוהים לאברהם "לך לך מארצך וממולדתך ובית אביך אל הארץ אשר אראך" (בראשית י"ב, א'), בהמשך נכתב שאברהם לקח את כל משפחתו ורכושו ויצא לארץ כנען.

<בן ציון ולוטקר: הסיפור המקראי מוביל אותי בעצם לכותרת של המצגת שלנו "קהילת הבואינג התערבות קהילתית" עם עולי צרפת.

<בן ציון ולוטקר: אנשי מחקר מכנים את דפוס ההגירה הזה 'טראנס לאומי כלכלי'.

<בן ציון ולוטקר: זה הפתיח.

<בן ציון ולוטקר: בוקר טוב.

<בן ציון ולוטקר: אני מתרגש.

<בן ציון ולוטקר: שמי בן ציון, עובד סוציאלי קהילתי בעיריית אשדוד.

<בן ציון ולוטקר: נמצא יחד איתי חברי שמואל מהרט, מנהל מחלקה בעירייה.

<בן ציון ולוטקר: לפני כשנה וחצי הוא קיבל את המינוי, אני חושב שהוא המנהל הראשון יוצא הקהילה באשדוד, יישר כוח, הוא בכלל הבכיר ביותר בעבודה סוציאלית.

<בן ציון ולוטקר: יש גם אימהות ומדריכות שמיד נשמח שידברו.

<בן ציון ולוטקר: אשדוד עיר שנוסדה על ידי עולים בשנות ה-50, עיר קולטת עלייה.

<בן ציון ולוטקר: מבחינת הנותנים שיש לנו ממיפוי שנערך באשדוד בשנתון הסטטיסטי, יש את תרשים העוגה וכשרואים את העוגה מבינים את ההבדלים בתפיסות ובמחשבות.

<בן ציון ולוטקר: עולים שעלו בעשור האחרון בין השנים 2000-2010 והגיעו לאשדוד, ניתן לראות ש-63% מכלל העולים עלו מברית המועצות לשעבר והחלק השני בגודלו בעוגה היא העלייה מצרפת בשיעור של 20% ובערכים מוחלטים מדובר על 3,500 עולים בין השנים 2000-2010 שידועים לנו.

<בן ציון ולוטקר: דובר כאן וגם ידוע לנו שבשנים האחרונות יש עלייה מאוד רצינית מצרפת.

<בן ציון ולוטקר: הגישה שלנו היא רב-תרבותית, מיד נדבר על התכנית שלנו.

<בן ציון ולוטקר: אקריא את המשפט של השקף "אינני רוצה בית מוקף חומות מכל צדדיו, אלא בית פתוח לרווחה לרוח הצחה שתביא לנו תרבויות כל האמות" אמר את זה גנדי.

<בן ציון ולוטקר: "תכנית ביתית" לאימהות עולות פועלת כבר מעל עשר שנים ובאופן מסורתי התכנית פעלה עם אוכלוסיות מחבר העמים לשעבר ואוכלוסיות עולים מאתיופיה.

<בן ציון ולוטקר: מדובר בתכנית מניעה עם גישה פלורליסטית רב-תרבותית.

<בן ציון ולוטקר: בתכנית יש מדריכות דוברות שפת האם שמכירות את התרבות.

<בן ציון ולוטקר: לא מדובר רק בעניין הנגשה לשונית, אלא הכרת התרבות.

<בן ציון ולוטקר: אנחנו באמת מגיעים ממקום מאוד מאוד צנוע ומכבד את התרבות האחרת ונותן לתרבות אחרת מקום החל ממנהגים, טקסים שנעשים בכל תרבות וכדומה.

<בן ציון ולוטקר: גישת העבודה היא רב-מתודית, יש כאן חמש מדריכות מאשדוד, הן עורכות ביקורי בית אצל האימהות.

<בן ציון ולוטקר: המטרה היא להעצים את האימא, לסייע לאימא להכין את הילד לקראת הכניסה לגן.

<בן ציון ולוטקר: נעשית גם עבודה קבוצתית וקהילתית.

<בן ציון ולוטקר: השאלה שעולה היא אם עולי המערב נחשבים עליית רווחה, עלייה שזקוקה להתערבותנו.

<בן ציון ולוטקר: לא מזמן קראתי ספר עם משפט שלדעתי הוא מאוד חשוב, 'האדם העשיר ביותר הוא לא האדם שיש לו הכי הרבה, אלא זה הזקוק להכי מעט'.

<בן ציון ולוטקר: אותם עולים, ולא משנה איזו שפה דוברים זקוקים להמון עזרה.

<בן ציון ולוטקר: אני כבר ארבע שנים עובד במחלקה בתכנית הביתית.

<בן ציון ולוטקר: באופן מסורתי עבדנו עם משפחות עולות מחבר העמים ואתיופיה, הגדלנו את התכנית וניסינו לבדוק ולאתר משפחות מתאימות, גופים רבים אמרו, בעיקר בטיפות חלב ובגיל הרך, שיש המון קשיים עם משפחות עולות מצרפת.

<בן ציון ולוטקר: אמרו לנו 'חבר'ה אתם צריכים להתערב כאן'.

<בן ציון ולוטקר: אז הבנו שבעצם יש בעיה בקליטה שלהם, בהבנה שלנו כקולטים וזו בעצם עלייה שזקוקה לעזרה.

<בן ציון ולוטקר: בנוגע לדפוס ההגירה 'טראנס לאומי כלכלי' מה שקיים היום בקרב עולי צרפת ועולי המערב, מדובר בעיקר בהורים ובעיקר באבות שנעים במסלול פריס-אשדוד, פריס-ישראל, עובדים שם ומגיעים לכאן.

<בן ציון ולוטקר: זה יוצר משבר בזהות, יוצר משבר ביחסים בין הורים לילדים, יוצר משבר ביחסים הזוגיים.

<בן ציון ולוטקר: הנושא הזה לא נחקר מספיק, יש מספר מועט של חוקרים שעוסקים ובודקים את העניין.

<בן ציון ולוטקר: לדעתי יש את הצורך להמשיך לחקור ולבדוק.

<בן ציון ולוטקר: בשנת 2011, בעזרת שירות ילד ונוער משרד הרווחה והשירותים החברתיים, איגוד עובדים סוציאליים, מרכז גוונים בקהילה – נעמי נמצאת כאן, משרד העלייה והקליטה גם סייע.

<בן ציון ולוטקר: באנו למשרדים והגענו לבעלי תפקידים ואמרו שיש כאן קהילה שזקוקה להתערבותנו.

<בן ציון ולוטקר: דיברנו בעיקר על הגיל הרך, על אימהות צעירות שילדיהן מגיל לידה עד גיל 3 שהן זקוקות למענים.

<בן ציון ולוטקר: אחרי מאמצעים כולל מיפוי מאוד רציני שנשלח לבעלי תפקידים, אכן המשרד והרשות, אנחנו הראשונים בארץ שהרחבנו את השירות הזה לעולי צרפת, נתניה אחרינו הצטרפה ופתחה תכנית, בעצם אלו שתי הרשויות בארץ.

<בן ציון ולוטקר: באשדוד גישתנו היא שהאזרח הוא במרכז.

<בן ציון ולוטקר: לדעתי עם התכנית לעולי צרפת ביצענו את זה הלכה למעשה.

<בן ציון ולוטקר: אחד הדברים החשובים בתחילת הדרך זה הצמחת מנהיגות, דובר כאן על תקנים, אני כעובד סוציאלי קהילתי מרכז מספר תכניות שמבחינת פרסומי המשרד מדובר על 200% משרה.

<בן ציון ולוטקר: אנחנו פועלים מול האיגוד, מול הרווחה בנושא התקנים וזה נושא מאוד כאוב וחשוב.

<בן ציון ולוטקר: זה נושא שצריך לטפל בו היום ולא מחר.

<בן ציון ולוטקר: צריך להפשיר מיד תקנים בעניין קליטת עלייה, נמצאת כאן דפני מושיוב, אם איני טועה היא אחראית מנהלת קליטה, זה נושא ממש דחוף שצריך לטפל בו היום ולא מחר.

<בן ציון ולוטקר: נושא של תקנים לעובדים סוציאליים צריך עכשיו טיפול.

<בן ציון ולוטקר: המדריכות של התכנית הן עולות בעצמן, הן מועסקות בהעסקה לא ישירה, הן עובדות עמותה.

<בן ציון ולוטקר: לדעתי גם את הדבר הזה צריך לשנות מהיסוד.

<בן ציון ולוטקר: אני יודע שגם העובדים של המוקדים העירוניים מועסקים בהעסקה לא ישירה וזה נושא שחייבים לתקן.

<בן ציון ולוטקר: במסגרת התכנית עושים הרבה, אני לא אלאה אתכם וארצה להעביר את הרשות התכנית לשמואל מהרס ואחר כך לאימהות.

<שמואל מהרט: שלום לכולם.

<שמואל מהרט: כפי שנאמר היום זה יום חג, חג של עמיתיי העובדים הסוציאליים.

<שמואל מהרט: אפשר להגיד חג שמח.

<שמואל מהרט: באמת חג שמח וכל הכבוד לחבר הכנסת שמעון סולומון שמוביל את הנושא, זה באמת מעורר גאווה וכל הכבוד.

<שמואל מהרט: אצטרף לבן ציון, הבאנו איתנו היום אימהות משתתפות בתכנית ביתית ואת המדריכות היקרות שעושות עבודת קודש.

<שמואל מהרט: אם יתאפשר, אני חושב שהכי חשוב שהן תדברנה על חשיבות התכנית.

<שמואל מהרט: תכנית ביתית בעצם היא תכנית מניעה בעיקר לעולים שנמצאים בשלבים הראשונים בהשתלבות בעיר.

<שמואל מהרט: עיר כמו אשדוד שקולטת עלייה מ- 99 מדינות, אני חושב שהיא מתמודדת מאוד יפה עם הקליטה.

<שמואל מהרט: העלייה האחרונה, אני אומר האחרונה, אבל העלייה המאסיבית המגיעה לעיר אשדוד היא העלייה מצרפת, למעשה לא כל כך משתמשת בשירותים החברתיים.

<שמואל מהרט: לא אני האדם הנכון שיכול להסביר מדוע לא.

<שמואל מהרט: לא מזמן קיימנו יום עיון והזמנו אנשים שמבינים את העלייה הזאת.

<שמואל מהרט: הם תרמו לנו מאוד להבין מדוע לא.

<שמואל מהרט: התכנית היחידה שהגענו איתה לעולי צרפת היא "תכנית ביתית" שדרכה הגענו לאימהות.

<שמואל מהרט: אני מאוד מקווה שגם האבות ישתתפו בתכנית הזאת.

<שמואל מהרט: קראנו לתכנית תכנית מניעה, משום שרואים גם אצל עולי צרפת בדומה לעליות אחרות שיש פגיעה מסוימת בסמכות ההורים ולאט לאט גם בני נוער וגם הילדים מקבלים יותר מדי עצמאות.

<שמואל מהרט: זה שונה ואני לא רוצה להיכנס מדוע ולמה.

<שמואל מהרט: ה"תכנית הביתית" מחזקת את הקשר בין הילד לבין אימו ויש גם אבות שמשתתפים.

<שמואל מהרט: לשמחתי הגיע היום אבא עם האימא שמשתתפת בתכנית.

<שמואל מהרט: מטרתנו לחזק.

<שמואל מהרט: אני בטוח שהתכנית הזאת תאפשר את ההשתלבות של הילדים בגן עם הרבה מאוד העשרה.

<שמואל מהרט: אני מאוד הייתי רוצה שהבנות, האימהות שמשתתפות בתכנית תדברנה.

דב ליפמן: בשמחה.

<שרה בוקריס: שלום לכולם.

<שרה בוקריס: אני מתנצלת על העברית שלי.

<שרה בוקריס: אני עולה חדשה מצרפת.

<שרה בוקריס: כל הנשים יודעות כשהן מקבלות תינוק לא מקבלים גם ספר את החיים ולכן אנחנו מקבלות מדריכות שממליצות לנו דברים רבים ופשוטים שאימהות חדשות לא יודעות מעצמן.

<שרה בוקריס: קודם כל עלייה מצרפת, לנו אין משפחה קרובה להסביר לנו ולעזור לנו בגידול התינוק, לכן מאוד חשוב, וזו עזרה רבה שהמדריכות קודם באות לבית שלנו להסביר דברים פשוטים כמו באיזה גיל אנחנו יכולות לעשות דברים מסוימים שקשורים למשל לשינה או לאוכל.

<שרה בוקריס: זה עוזר המון.

<שרה בוקריס: אנחנו מקבלות גם שיעורים עם הילדים.

<שרה בוקריס: אין לנו סיבות רבות לצאת מהבית והתכנית נותנת גם הכרות עם עוד אימהות ולנו זה חשוב ומאפשר לנו להכיר נשים נוספות.

<שרה בוקריס: זה גם נותן לנו עוד ביטחון.

<שרה בוקריס: שלישית המדריכות עוזרות עם התינוק והילדים וגם עוזרות לנו בכל הקשור למשרדים.

<שרה בוקריס: לנו אין הרבה שפה, יש לנו זמן קצר ללמוד עברית והעזרה שלהן גם בקשר עם המשרדים כמו משרד הקליטה והשאר חשובה.

<שרה בוקריס: יש לי תלונה, סליחה, יש הרבה אימהות שמחכות למקומות בתכנית, לנו היה מזל לקבל, סליחה, זה טוב מאוד ומעולה, אבל אם ישנה אפשרות לעשות קצת יותר או משהו יותר כי זה ממש סוף הדרך.

<שרה בוקריס: אני ממליצה לכל האימהות החדשות לעשות את התכנית הזאת.

<צפרא דוויק: זו בדיוק הבעיה שלנו עם התקנים, הבעיה של התקנים עוד יותר חריפה במשרד הבריאות.

<צפרא דוויק: במשרד הבריאות אין לנו בכלל דוברי אמהרית וכשמוצאים מישהו מתאים לעבוד אנחנו לא מקבלים תקנים לאייש.

<צפרא דוויק: זה חלק מהמאבק שלנו, מערכת הבריאות.

<שרה בוקריס: יש גם דבר מיוחד.

<שרה בוקריס: צרפתים נשארים צרפתים, הם ימניים.

<שרה בוקריס: בתכנית הזאת אנחנו משתלבים ואין מצב, אם לא הייתה את האפשרות הזאת לא היה אפשר שנוכל להכיר יותר.

<שמואל מהרט: אני אבקש מילה אחת, הגברת דיברה על אימהות ממתינות.

<שמואל מהרט: בתכנית הביתית משתתפות 12 משפחות עולי צרפת.

<שמואל מהרט: בעקבות ההצלחה כשראו את האימהות ואת השירות שהן מקבלות ועד כמה הוא חשוב ותורם, יש לנו למעלה מ- 12 משפחות נוספות ממתינות המעוניינות להצטרף לתכנית הזאת.

<שמואל מהרט: לצערי אין תקציב ואין לנו תקן.

<שמואל מהרט: ברשותכם, נמצאת כאן אימא נוספת יוצאת אתיופיה.

<שמואל מהרט: בבקשה.

<וויניטו דסטה: שלום לכם.

<וויניטו דסטה: אני עליתי בשנת 1990 לארץ.

<וויניטו דסטה: אני אימא לשני בנים.

<וויניטו דסטה: עליתי בגיל 7 לארץ.

<וויניטו דסטה: ל"תכנית הביתית" הצטרפתי לקראת סוף שנה שעברה.

<וויניטו דסטה: הכרתי מדריכות מדהימות, אני מאוד מתרגשת.

<וויניטו דסטה: יש תכנית פרטנית שהמדריכה מגיעה אלי לבית.

<וויניטו דסטה: בשנה שעברה עברתי קשיים, נפרדתי מבעלי והיו לי קשיים בגידול הילדים.

<וויניטו דסטה: אני בעלת תואר ראשון בחינוך לגיל הרך.

<וויניטו דסטה: למרות התואר הראשון שלי היה לי מאוד קשה לגדל שני ילדים בלי עזרה של המשפחה כי המשפחה די מבוגרת שדואגת לעצמה, קשה להם לדאוג לילדים וגם אם הם רוצים קשה להם.

<וויניטו דסטה: הגעתי במקרה ל"תכנית הביתית", בטיפת חלב הדריכו אותי לקבוצה, ממש נעזרתי בהם.

<וויניטו דסטה: הם עזרו לי להתאקלם, עזרו לי לגדל שני ילדים לבד במשך שנה שלמה.

<וויניטו דסטה: במסגרת התכנית הפרטנית המדריכה מגיעה אלי הביתה, היא משחקת עם הילד ומדריכה אותו.

<וויניטו דסטה: לדעתי היא נותנת כלים להתמודד ולי אישית היא מסייעת להתמודד עם קשיים נוספים.

<וויניטו דסטה: במסגרת התכנית הקבוצתית אנחנו נפגשים עם אימהות נוספות, גם עם אימהות שהן קצת מבוגרות וקשה להן.

<וויניטו דסטה: אני אישית חושבת שאימהות המבוגרות יוצאות העדה האתיופית שאינן יודעות איך להתנהג עם ילד קטן ולא יודעות בעניין התפתחות הילד וגם קשה להן עם השפה להן התכנית תורמת המון.

<וויניטו דסטה: אני יודעת שהן מוציאות אותו לפארק ומשחקות איתו ואס חוזרים לבית.

<וויניטו דסטה: התכנית הזאת נותנת כלים ומפגש רב-תרבותי עם הילדים וההורים.

<וויניטו דסטה: לנו הנשים שמשתתפות בתכנית זה מצוין, הילדים נהנים ונפגשים עם ילדים נוספים.

<וויניטו דסטה: לדעתי זה ממש נהדר ואני מודה מאוד למדריכים, לשמואל, לבן ציון על הזכות להשתתף בתכנית הזאת.

<וויניטו דסטה: אני מקווה שהתכנית הזאת תמשיך לעוד הרבה שנים.

דב ליפמן: תודה.

דב ליפמן: חבר הכנסת מרדכי יוגב בבקשה.

מרדכי יוגב: גם אני מתרגש כמו הדוברת הקודמת.

מרדכי יוגב: אמרתי כאן ליושבת הראש של איגוד העובדים הסוציאליים, אני בסיפור הזה של העובדים הסוציאליים מהיום הראשון שאני מכיר את עצמי.

מרדכי יוגב: אבי ז"ל היה מנהל שירות מבחן הנוער בחיפה והצפון, אשר וגנברג ז"ל, אם מישהו זקן אולי הוא מכיר, משנת תש"ח וקחו קדימה 28 שנה.

מרדכי יוגב: סוציאליזציה זה חיבור, חיבור לעם ולחברה וליכולת של מי זקוק ובמקרה הספציפי של החבורה שנאספה פה היום בזכות היושב ראש וראש הוועדה יואל רזובוב שיהיה בריא, ובזכות יתר חבריי.

מרדכי יוגב: אני מכיר היטב את הנושא, אני גם חבר הועדה לזכויות הילד, לא כל חיי עסקתי בנושא באופן רשמי, אבל בהתנדבויות שונות.

מרדכי יוגב: אבקש לגעת בשתי נקודות שונות, אחת ספציפית פה לעובדים סוציאליים שעוסקים עם עולים חדשים.

מרדכי יוגב: לדעתי זו הנגשה חיונית וחשובה מאוד מאוד.

מרדכי יוגב: אני מכיר את הדברים ממקרים, אני זוכר את הקיץ הקודם והזכרתי אותו כאן בוועדה, בנתניה נרצחה זהבה צקול ז"ל על ידי עובדים זרים, כאלה או אחרים שחקן כדורגל שלא חשוב להזכיר אותו בכלל, עד שלא היה לי יד ורגל בעניין לדאוג שיגיעו גם עובדת סוציאלית מהעדה וגם קצינה חוקרת עם הקצין, האימא לא ידעה את ידה ואת רגליה והיה קריטי שיגיעו אנשים מהעדה שידעו להנגיש וידעו לדברר וידעו לעזור.

מרדכי יוגב: כך זה גם עם עולים מצרפת ומכל מקום אחר.

מרדכי יוגב: החיבור הזה הוא חיבור קריטי וחשוב וכך בכל העבודה הסוציאלית.

מרדכי יוגב: מפה אני רוצה לעבור לנקודה השנייה שכוללת את כל העובדים הסוציאליים, עליה החלפתי כמה מילים עם צפרא.

מרדכי יוגב: אני מודע לעומס הרב מאוד שהוא גם לא סביר.

מרדכי יוגב: בנקודה אחת הוא יכול להיות מאה משפחות ונקודה אחרת יכול להיות מאתיים משפחות.

מרדכי יוגב: כשעובדת סוציאלית אחראית על מאתיים משפחות ברשות או בישוב מסוים, יתכן שבתוך המשפחות האלה יש שמונה מקרים, כי יש את האבא, האימא ועוד שישה אחים שכל אחד הוא סיפור ואחר כך כל אחד מייצר עוד סיפורים.

מרדכי יוגב: ככל שמהר יותר העובד הסוציאלי מצליח לתת מענה, תשובה ופתרון כך הדור הבא, העובד הסוציאלי מביא אותם למקום אחר, לדרך מלך באמצעות הכלים שהמשרד נותן או שהמחוז, משרד הרווחה.

מרדכי יוגב: בכל הרשויות האחרות מסוגלים להעמיד אנשים במקום אחר, במקום יותר טוב.

מרדכי יוגב: אני אבקש לומר שנושא תקנון העובדים הסוציאליים בישראל זה דבר שהתחלתי לעסוק בו וגם לנסח חקיקה.

מרדכי יוגב: שר הרווחה היה זה שביקש ממני לפני כעשרה חודשים לעקב את החקיקה כי במשרד עושים על זה עבודה.

מרדכי יוגב: אני חושב וגם מציע כאן לחבריי, יש לי התחלה של עבודה.

מרדכי יוגב: אמרתי גם לצפרא שאם עושים עבודה עושים עבודה, אבל אם תזדקקו יש ברשותי את הנוסח שמסרתנו וייצרנו ושיחד נהייה שליחים.

מרדכי יוגב: אומר בפשטות, מורה בישראל, שגם אותם אנחנו מעריכים בישראל, הטובים להוראה והטובים לטייס, צריך טובים בכל מקום.

מרדכי יוגב: למורה יש 32, 36 ילדים ואם יש 40 אומרים שזה הרבה מדי.

מרדכי יוגב: פה עוסקים באנשים שצריכים את הכיתות הקטנות, אז יש 16 ובגן יש פחות מזה.

מרדכי יוגב: יש צורך גם לתקנן בכמה עובד סוציאלי מסוגל לטפל ולפי הצורך להוסיף.

מרדכי יוגב: הרי אנחנו יודעים שהבעיות רווחה גדלו לצערנו בישראל והנושא הזה מחייב בוודאי תגבור משמעותי מאוד.

מרדכי יוגב: תמיד יש בעיות תקציב, אבל האיזון בין מקסימום לבין מציאות הנוכחית מחייב את כולנו, אני אומר כולנו, בתקנון של העובדים הסוציאליים ובזה גם להביע הערכה לכל מי שעוסק במלאכה בשם כולנו ביום העובד הסוציאלי.

מרדכי יוגב: טוב שיש יום כזה, לא ידעתי שיש יום כזה עד תחילת השבוע.

מרדכי יוגב: כל הכבוד למי שייצר אותו פה.

מרדכי יוגב: באתי להביע הערכה וגם אנחנו בעניין הזה חיילים ושליחים, במידה והמשרד יתמהמה שאנחנו נלחץ קצת בעניין התקינה כדי להביא רווחה לכל הצרכים בעם ישראל.

מרדכי יוגב: תודה.

דב ליפמן: תודה רבה.

דב ליפמן: אייל קהלני בבקשה.

<אייל קהלני: בוקר טוב.

<אייל קהלני: אני עובד סוציאלי קהילתי.

<אייל קהלני: ראש צוות עבודה קהילתית במחלקה לשירותים חברתיים בעיריית רמלה.

<אייל קהלני: אני אציג תכנית שנקראת "דיאלוג קהילתי רב-תרבותי".

<אייל קהלני: ראשית אסביר מהו המושג.

<אייל קהלני: המושג הוא מפגש של אנשים מתרבויות שונות שמתמודדים עם אתגרים, עם בעיות, עם מתחים.

<אייל קהלני: מעצם המפגש היומיומי ביניהם ביום יום, בתוך המפגש מעלים תכנים שמעסיקים את המשתתפים והם פועלים כדי לייצר מענים ולפתור את הבעיות.

<אייל קהלני: הפורום מהווה גם אמצעי כדי לפתור מצבים בעיתות משבר וגם כמטרה בפני עצמה להוות דוגמה לקהילות שדיאלוג היא דרך לגיטימית ונכונה להתמודדות.

<אייל קהלני: מפגש בין-תרבותי, כולכם יודעים, כל עולה שיושב כאן יודע שלכל עולה יש זהות אישית שהוא מביא איתו וכאן הוא מייצר זהות קולקטיבית חדשה.

<אייל קהלני: בתהליך הזה הוא פוגש גם תרבויות שונות וזה צריך לחדור למודעות תוך כדי שיח משותף.

<אייל קהלני: העיר רמלה – בעיר רמלה 75 אלף תושבים, מתוכם החברה הערבית מהווה 23.5%, רבע נוצרים ושלושה רבעים הם מוסלמים.

<אייל קהלני: תושבים עולים מאז העלייה של 1989 יש לנו 31.5% עולים, כאשר העולים באים מ- 54 מדינות שונות, העלייה הגדולה ביותר היא מחבר המדינות לשעבר.

<אייל קהלני: עולי אתיופיה כ- 4,000 נפש נכון להיום.

<אייל קהלני: בשנים האחרונות מקבלים מאמריקה הלטינית ועוד הרבה מאוד קהילות כמו שרואים בשקף, חלקם הם לא קהילות אלא נציגים עולים ממדינות שונות.

<אייל קהלני: התכנית פועלת במסגרת מרכז גישור ויישוב קהילה שלוקחים בה חלק גם משרדי ממשלה, מחלקות עירייה ונתמכת ומלווה וממומנת על ידי משרד הרווחה, השירות לעבודה קהילתית וכמובן עיריית רמלה.

<אייל קהלני: יש כאן את המבנה הארגוני שלנו שאחת הצלעות הוא דיאלוג קהילתי רב-תרבותי.

<אייל קהלני: עכשיו אפתח אותו ואסביר.

<אייל קהלני: בחרנו לפעול בשני ערוצים בתור התחלה, דיאלוג קהילתי למנהיגים ודיאלוג קהילתי לצעירים.

<אייל קהלני: בפורום המנהיגים לוקחים נציגים מהתרבויות השונות, מהדתות השונות מכלל העיר שיש בו גם נשים וגם גברים, ותיקים, עולים, דתיים, ערבים – יש בו נציגות של הכול.

<אייל קהלני: על פורום הצעירים תרחיב חברתי מלכה מנגיסטו בהמשך.

<אייל קהלני: בפורום מנהיגים לוקחים 24 תושבים מתוכם 10 ותיקים, 5 מוסלמים, 2 נוצרים, 7 עולים נציגי הקהילות הגדולות כפי שציינתי קודם.

<אייל קהלני: העולה החדש ביותר עלה בשנת 2011 מאמריקה הלטינית.

<אייל קהלני: מה מעסיק אותם ואילו סוגיות נדונות שם?

<אייל קהלני: אחד הנושאים הוא בני נוער.

<אייל קהלני: אנחנו יודעים שמפגש בין-תרבותי מגיע גם לבני הנוער וגם לרחוב.

<אייל קהלני: כשנפגשים בגינות פוגשים שם, לשני הכיוונים, מצד אחד נוצרות שם אחוות חוצות דתות, חוצות תרבויות, מצד שני גם מתחים, קונפליקטים, אלימות.

<אייל קהלני: זה סוגיה שמאוד מעסיקה את פורום המנהיגים, היא מולידה תוצאות שחלקן מטופלות ומוכרות במחלקת הרווחה וצריך להתמודד איתן.

<אייל קהלני: כפי שאמרתי זה כבר הטיפול שאחרי.

<אייל קהלני: אנחנו עוסקים גם במניעה כדי לראות מה הצרכים של הנוער ואיך ניתן לתת להם התייחסות.

<אייל קהלני: כמו כן אנחנו עוסקים בנושא של משבר, לצערי בשנת 2012 היה רצח עם רקע תרבותי, רצח של תושב העיר ג'ורג' סעדו ז"ל על ידי בני נוער מהחברה הערבית, זה יצר קונפליקט ומתיחות בכל העיר והפורום התכנס בצורה בהולה, דחופה באותו יום ועשה מספר צעדים כדי למנוע פעולות 'תג מחיר' או פשעי שנאה כאלה ואחרים – דבר שהוכיח את עצמו.

<אייל קהלני: כמו כן בעיתות חירום יש פעולות נוספות, יש דוגמאות נוספות, אני לא ארחיב כעת.

<אייל קהלני: בין היתר הפורום בחר להכיר את התרבויות השונות, כל תרבות, כל קהילה מזמינה אליה את חברי הפורום ומציגה את התרבות, כי בעצם אנחנו חיים עם סטיגמות דרך אמצעי התקשורת, דרך בתי הספר ולא ממש מכירים את התרבויות.

<אייל קהלני: חברי הפורום מציגים את עצמם במסגרת ההכרות הזאת.

<אייל קהלני: פורום דיאלוג קהילתי של צעירים, צעירים מדובר על בני 18-35, אחת מחברות הפורום, מלכה תציג את ההשתתפות שלה וזווית הראיה שלה.

<אייל קהלני: בבקשה.

<מלכה מנגיסטו: שלום רב.

<מלכה מנגיסטו: חג שמח למרות שאני לא נמנית כאחת מכם.

<מלכה מנגיסטו: חג שמח ויישר כוח לחברי הכנסת שיזמו את היום הזה.

<מלכה מנגיסטו: אני מאחלת לכם בהצלחה ושתשיגו את מה שאתם רוצים.

<מלכה מנגיסטו: אני חברה בפורום.

<מלכה מנגיסטו: הפורום מורכב מאקדמאים, סטודנטים, עולים, בני עולים ווותיקים.

<מלכה מנגיסטו: הצטרפתי אליו והוא מהווה במה עבורי להראות את התרבות ממנה אני מגיע ואני גאה בה בכל רמ"ח אבריי, שיכירו, שידעו, שילמדו ושגם אני אלמד את התרבויות השונות שיש ברמלה, יותר מ- 53 מדינות.

<מלכה מנגיסטו: עצם זה שאתה מכיר ומבין את האחר ומקבל את האחר בין אם הוא שונה בצבע, מוצא או דת, ולא ממש משנה במה, באיזה שהוא מקום זה תורם לך גם מבחינה מקצועית וגם מבחינה חברתית, אתה לומד לקבל את האדם כפי שהוא ללא דעות קדומות ובלי לקטלג אותו.

<מלכה מנגיסטו: כך אתה מביא לתוצאה או להוויה הכי טובה ולמינוף, כמו שציינתי גם מבחינה מקצועית.

<מלכה מנגיסטו: עבדתי בתחומים חברתיים בעיר.

<מלכה מנגיסטו: הפורום תרם לי רבות מעצם הכרות התרבויות השונות של חבריי שנמצאים בקבוצה.

<מלכה מנגיסטו: במסגרת הפורום קידמנו פתרונות לקונפליקטים שהיו בעיר, בין אם היו שייכים לעדה שלי האתיופית או לעדות אחרות שבעיר.

<מלכה מנגיסטו: אחד הפרויקטים שקידמנו היה דו-שיח בין משטרת רמלה לבני נוער, כי היה שם קונפליקט, שני הצדדים לא כיבדו, ברור שלא באנו לבקש מהמשטרה שייבאו ויפעילו את החוק באופן סלקטיבי.

<מלכה מנגיסטו: המטרה הייתה לבחון איך אנחנו יכולים למנוע את הקונפליקט בין הצעירים שבאים מהעדה שלי או מהעדה המוסלמית או הנוצרית, כי קורה שם משהו שקשור לזהות, בעיה בתרבות, בראיה ובתפיסה.

<מלכה מנגיסטו: מאוד חשוב לנו המקום הזה ואנחנו מודים שאנחנו חלק מהדבר כזה.

<מלכה מנגיסטו: אנחנו מתחברים לפעילות החברתית ולהתנדבות מהמקום החזק, מהמקום של תרום לקדם ולפתוח בכלל את השיח התרבותי והחברתי של לקבל את האחר.

<מלכה מנגיסטו: אני חושבת שאנשים כמונו שנמצאים שם גם יכולים לקדם אתכם מבחינה מקצועית, אנשים כמונו שנמצאים שם ועוזרים, תורמים ומתנדבים בשביל המטרה התרבותית חברתית.

<מלכה מנגיסטו: תודה.

<אייל קהלני: בפורום אנחנו רואים שמרחיבים את המכנה המשותף בקרב אזרחים תושבי העיר ומצמצמים את השונות, אפשר לשמור על זהות אישית ולהביא אותה לתוך הפורום, להכיר ולקבל גם שונים.

<אייל קהלני: רואים שיש מטרה משותפת לכולם.

<אייל קהלני: אגב, לצד הפורום בישוב סכסוכים יש סכסוכים מסורתיים, אנחנו פועלים בתוך קהילות מסורתיות, לא ארחיב על כך כאן.

<אייל קהלני: המענה בעצם גם וגם.

<אייל קהלני: תודה רבה.

דב ליפמן: תודה רבה.

דב ליפמן: אני אבקש להסביר שלא מובן מאליו שחברי כנסת מגיעים ומסתובבים בוועדות לאורך כל היום, חלק מחברי הכנסת הגיעו לכאן ומוותרים על זכות הדיבור כדי לשמוע אתכם.

דב ליפמן: חשוב לדעת שהם הגיעו.

דב ליפמן: בבקשה שרה כהן ממשרד העלייה והקליטה.

<שרה כהן: צהריים טובים, שרה כהן, עובדת סוציאלית, מנהלת שירות הרווחה במשרד העלייה והקליטה.

<שרה כהן: ועדות העלייה והקליטה של הכנסת היא אכסניה שאני מגיעה אליה בהחלט בתדירות גבוהה.

<שרה כהן: היום אני שמחה לבוא ולהציג פיתוח שמבחינתו משקף את תהליך זיהוי צורך ויצירת שותפות עם גורמים נוספים, עם משרדי ממשלה נוספים יחד עם עמותת "אפשר" שמטפלת בנושא נפגעי אלכוהול במדינת ישראל.

<שרה כהן: התכנית שאני עומדת להציג נקראת "מתבגרים בעלייה"- זה שם שניתן בשלב מאוחר יותר.

<שרה כהן: בשלב הראשון נתנו לה שם ארוך "תכנית רגישת תרבות למניעת שימוש לרעה באלכוהול וסמים בקרב בני נוער".

<שרה כהן: התכנית נולדה בשנת 2000 כשאנחנו התחלנו לקבל נתונים ראשוניים לגבי העלייה על שיעור השימוש באלכוהול בקרב אוכלוסיית ילדים ובני נוער, בעיקר בני נוער עולים.

<שרה כהן: הנתונים הללו חייבו התגייסות משותפת כדי לנסות ולמצוא כיוונים, פתרונות ומענים שמכוונים בגישה שהיא גישה רגישת תרבות לטובת הקשר עם אוכלוסיית בני הנוער.

<שרה כהן: תוך כדי פיתוח התכנית זיהנו שהעבודה בנפרד רק עם בני נוער היא עבודה שאינה מניבה את התוצאות המקסימאליות הרצויות.

<שרה כהן: במקביל יצרנו מבנה של תכנית מכוונת לאוכלוסייה של הורי בני הנוער שמשתתפים בתכנית.

<שרה כהן: אני חושבת שזה אחד מהרכיבים היותר ייחודיים של התכנית.

<שרה כהן: התכנית מכוונת גם לבני הנוער וגם להורים.

<שרה כהן: ישנם מפגשים שנעשים בנפרד עם בני הנוער, מפגשים שנעשים בנפרד עם ההורים ואחר כך מפגשים משותפים.

<שרה כהן: לדעתי ייחוד התכנית נובע כתוצאה מכך שזיהנו צורך וייצרו תהליך של פיתוח שבסופו של דבר הוביל לרמה של תכנית שהיא תכנית שהשתלבה במערך השירותים של מדינת ישראל, גם במשרד הקליטה גם במשרד הרווחה והיא נכנסה למסגרת התכנית הלאומית לצמצום השימוש באלכוהול.

<שרה כהן: היום היא מזוהה כתכנית המרכזית שמניבה גם תוצאות בנושא של שינוי עמדות ושינוי התנהגות של בני נוער.

<שרה כהן: התכנית עברה שני מחקרי הערכה, אחד מהם בראשית הדרך בקרב אוכלוסיית יוצאי אתיופיה ומחקר שני שנעשה על ידי מכון ברוקדיל בעת שהתכנית פעלה יחד עם הפרויקט הלאומי לעולי אתיופיה.

<שרה כהן: למה התכנית מיועדת?

<שרה כהן: - מטרת העל של התכנית היא הפחתת התנהגויות סיכון תוך חיזוק האמונה של בני הנוער בעצמם ויכולתם לבחור כיצד יראו חייהם.

<שרה כהן: הדגש המרכזי של התכנית הוא פיתוח מודעות אישית והגברת מוקד שליטה פנימי שיוביל באמת אחר כך לשינוי המתבקש בהתנהגות.

<שרה כהן: במקביל העבודה עם ההורים על חיזוק היכולת ההורית על ידי הקניית דרכי חינוך שמותאמות לגיל ההתבגרות בישראל וחיזוק הקשר בין בני הנוער עם ההורים.

<שרה כהן: אנחנו רואים בכל המחקרים שזו אחת הסוגיות או אחת הבעיות הקשות ביותר שנגרמות בעקבות מעבר ובעקבות תהליך של עלייה.

<שרה כהן: המקום של ההורים והסמכות של ההורים מתרופפת.

<שרה כהן: לא תמיד ההורים יודעים כיצד להתמודד עם הקשים והצרכים שבני הנוער מביאים איתם במדינה החדשה.

<שרה כהן: היה ברור שהיה צריך לייצר כאן משהו שמייצר את הדיאלוג ואת השיח בין ההורים ובין הילדים.

<שרה כהן: השקף הזה אמור להיות משולש, הדגש שלו במניעת שימוש לרעה באלכוהול וסמים והוא בנוי על שלושה מוקדים.

<שרה כהן: האחד בנושא של העצמה של בני נוער וחיזוק שליטה והתמודדות, השני בנושא של ידע ומידע בנושא של אלכוהול וסמים והשלישי בכל הקשור לקשר בין ההורים לבין הילדים.

<שרה כהן: במסגרת התכנית אנחנו מפעילים קבוצות מניעה טיפוליות כי אנחנו רואים בשימוש באלכוהול ובסמים משבר של עלייה בגיל ההתבגרות.

<שרה כהן: כפי שציינתי הוא מיועד לפעילות בו זמנית בקרב בני הנוער וההורים.

<שרה כהן: התכנית פועלת היום בקרב 20 ישובים.

<שרה כהן: תוך כדי פיתוח התכנית אנחנו יכולים יותר ויותר לתת זרקור ליכולת שלה לפעול בהלימה למאפיינים התרבותיים של אוכלוסיית בני הנוער שמשתתפים בה.

<שרה כהן: התכנית בראשית הדרך פותחה לאוכלוסיית יוצאי אתיופיה.

<שרה כהן: במסגרת התכנית פועלים שני מדריכים, מדריך שהוא בן קהילת המוצא ביחד עם מדריך מומחה בתחום מניעת השימוש באלכוהול וסמים.

<שרה כהן: צמד המדריכים עובד במשותף עם הקבוצה וגם עם ההורים ואחר כך ביחד.

<שרה כהן: התכנית בראשית הדרך, כשם שציינתי, פעלה בקרב אוכלוסיית יוצאי אתיופיה ותוך כדי פיתוח התכנית ראינו שעולה יותר ויותר צורך בעבודה גם אוכלוסיות נוספות.

<שרה כהן: התכנית פועלת היום בקרב אוכלוסיית יוצאי חבר המדינות לשעבר.

<שרה כהן: במסגרת התכנית פועלים מדריכים שהם דוברי רוסית יחד עם המדריך שהוא ממוחה בתחום מניעת אלכוהול.

<שרה כהן: התכנית החלה להתרחב יותר ויותר, לדוגמה, לפני שנתיים פתחנו קבוצה בקריית ארבע שמיועדת לאוכלוסיית "בני מנשה" לאחר שעלו עדויות מתוך השטח שמדובר כאן באוכלוסייה שרואים בה עלייה בשימוש באלכוהול בקרב בני הנוער.

<שרה כהן: הקבוצות הנוכחיות שפועלות היום כוללות גם קבוצות חדשות בקרב אוכלוסייה של דוברי אנגלית.

<שרה כהן: בשנה שעברה התחלנו בעיר מודיעין, השנה אנחנו מתכננים קבוצות בקרב דוברי צרפתית.

<שרה כהן: נמצא איתי כאן נחום מיכאלי שהוא מנהל היחידה לטיפול בהתמכרויות בעמותת "אפשר".

<שרה כהן: אני אבקש שנחום יציג את המרכיב שהוא מרכיב התוכן של התכנית.

<שרה כהן: לסיום חלק שלי, אנחנו מלווים בוועדת היגוי ארצית שכוללת את איריס פלורנטין מנהלת שירות ההתמכרויות במשרד הרווחה.

<שרה כהן: צירפנו גם את הנציגים של הרשות למלחמה בסמים כי חשוב לנו שהתאום ברמת השטח יעשה תוך עבודה משותפת של המפקחים והעובדים של היחידות לנפגעי אלכוהול במשרד הרווחה ומתאם של הרשות למלחמה בסמים ואלכוהול.

<שרה כהן: לאור העובדה שראינו יותר צורך גם בשיח שהוא במקום החינוכי ביקשנו גם מקרן איטח מנהלת המחלקה להתמכרויות במשרד החינוך לחבור לתהליך המשותף איתנו.

<שרה כהן: יותר ויותר אנחנו משקפים כרגע, לפחות מבחינתנו, את המסר שהתהליכים כרגע הם תהליכים שמחייבים עבודה שהיא עבודה משולבת ומתואמת.

<שרה כהן: אנחנו חושבים שהתורה והחכמה לא נמצאים רק במקום אחד ושיח משותף של עובדים סוציאליים, אבל גם של אנשי מקצוע נוספים מניב תוצאה שהיא הרבה יותר משמעותית ממה שהיינו יכולים לעשות כל אחד בנפרד.

<שרה כהן: אשמח שנחום יוסיף.

דב ליפמן: אני אבקש בקצרה, יש לנו רק עשר דקות וזהו ויש עוד כמה דוברים.

דב ליפמן: תודה.

<נחום מיכאלי: אני אעשה את זה בקצרה וגם אקצר עוד יותר כדי לתת אפשרות ביסרט שיושבת כאן לספר כמי שחוותה את החוויה.

<נחום מיכאלי: הפעילות עצמה נמשכת כחצי שנה, זו לא קבוצה קטנה.

<נחום מיכאלי: אני רוצה להדגיש שלושה דברים עיקריים.

<נחום מיכאלי: האחד, כיוון שהמצגת לא כל כך זזה אני אומר אותם.

<נחום מיכאלי: גולת הכותרת של התכנית היא השילוב של הורים, אתם דיברתם כמובן על אשדוד, על שילוב של ההורים.

<נחום מיכאלי: זו חוויה מאוד מיוחדת.

<נחום מיכאלי: מי שלא מכיר לא כל כך יודע את, אתה הרי דיברת על פערים ועל שוני, על השוני החברתי שקיים בין לבל ההורים שלפעמים משמרים את המסורת ובין הצעירים שחיים לפעמים בעולם אחר - לעיתים יש נתק.

<נחום מיכאלי: כשאנחנו נפגשים עם יוצאי אתיופיה מסתבר לנו שיש צעירים שלא יודעים בכלל אמהרית ואנחנו היינו בטוחים שהם מדברים עם ההורים – יש נתק גדול.

<נחום מיכאלי: בתכנית התעקשנו שיהיה שילוב בין ההורים והילדים.

<נחום מיכאלי: תמיד אמרו 'מה פתאום לא רוצים'.

<נחום מיכאלי: מסתבר שהחוויה החזקה ביותר היא השילוב בין ההורים לבין הצעירים בתוך התהליך, וזה תהליך.

<נחום מיכאלי: חצי שנה 25 מפגשים, זה לא זמני.

<נחום מיכאלי: הדבר השני, התכנית לא באה לסגור דברים אלא לפתוח.

<נחום מיכאלי: חשוב לי לציין שבכל קבוצה יש שני מנחים, אחד עובד סוציאלי מתחום ההתמכרויות ואחד איש הקהילה עובד סוציאלי או מדריך שנמצא בתוך הקהילה.

<נחום מיכאלי: אין מצב שקבוצה כזאת לא מתקיימת כאשר תוך כדי הפעילות עולים דברים.

<נחום מיכאלי: מסתבר לנו שבבני הנוער סוחבים איתם הרבה מאוד בעיות.

<נחום מיכאלי: ועדת ההיגוי ששרה ציינה, היא אחד הדברים המאוד מאוד חשובים כי בוועדת ההיגוי יושבים כל נציגי הגורמים המעורבים.

<נחום מיכאלי: מתוך הקבוצה אפשר להתחיל לעבוד גם עם כאלה שאולי לא פנו.

<נחום מיכאלי: הדבר השלישי שחשוב לי לומר גם כעובד סוציאלי וגם כמי שמעורב בהרבה מאוד פרויקטים.

<נחום מיכאלי: לפעמים ישנה תחושה שאם עובדים סוציאליים עושים פעולה אז בואו ניתן להם תקציב קטן, פעילות והם כבר יסתדרו עם זה.

<נחום מיכאלי: פרויקט "מתבגרים בעלייה", עליו אני יכול לומר שהוא פרויקט מאוד מאוד מושקע, הוא מאוד יקר.

<נחום מיכאלי: אני אומר את זה בכבוד גם למשרד העלייה והקליטה וגם לכל מי שמעורב בו.

<נחום מיכאלי: זה פרויקט יקר אז אפשר לקחת עובדים סוציאליים ומטפלים שהם ראויים, אפשר לתת הדרכה צמודה, אפשר לתת את כל מה שצריך והתוצאות גם בהתאם.

<נחום מיכאלי: אני חושב שזו דוגמה טובה לכך שאם רוצים להצליח צריך גם להשקיע ולא להגיד 'טוב אלו העובדים הסוציאליים והם כבר יסתדרו'.

<נחום מיכאלי: ממש לא.

<נחום מיכאלי: הזמנו את ביסרט ואני אתן לה את הדקות האחרונות כמי שהשתתפה בתכנית מנתניה וחוותה ונמצאת היום במקום אחר.

<נחום מיכאלי: בבקשה.

<ביסרט שמחה מטוקו: שלום רב, אני מנתניה.

<ביסרט שמחה מטוקו: השתתפתי בתכנית לפני שלוש שנים.

<ביסרט שמחה מטוקו: כמו שנחום אמר זו באמת תכנית שתורמת והחיבור של הנוער עם ההורים באמת חשוב.

<ביסרט שמחה מטוקו: כמו שהוא אמר, כשהם אמרו הרבה פעמים 'תביאו את ההורים כדי שתשתלבו ביחד' דחינו ודחינו ולא הסתכלנו ולא חשבנו על התוצאות.

<ביסרט שמחה מטוקו: באמת החיבור בינינו לבין ההורים השתנה.

<ביסרט שמחה מטוקו: זה לכבד יותר ואם אנחנו רוצים משהו זה להסביר יותר ולא להסביר בזלזול ואם הוא לא מבין לא ללכת, זה להתעקש שהוא יבין וידע מה חווים.

<ביסרט שמחה מטוקו: בכללי, התכנית הזאת תורמת, היא מלווה אותי לאורך שלוש השנים שעברתי מאז.

<ביסרט שמחה מטוקו: בזכות התכנית הזאת אני עושה עכשיו שנת שירות.

<ביסרט שמחה מטוקו: מה שאני חוויתי באלכוהול והדברים שראיתי דרך העיניים שלי מה טוב ומה לא טוב את זה אני מעבירה הלאה לנוער שנמצא בצפון, בגליל העליון איפה שאני עושה את שנת השירות.

<ביסרט שמחה מטוקו: יש לשים דגש שהנוער לא ייקח את זה כמשהו שהוא הגנה ומשהו שיספק אותו אם ההורים לא מבינים אותו ואם לא תהייה לו את ההגנה, את החום ואת הייעוץ.

<ביסרט שמחה מטוקו: תודה רבה.

<נחום מיכאלי: אבקש לומר תודה לביסרט שלקחה היום יום חופש מהצפון כדי לבוא לכאן במיוחד.

דב ליפמן: תודה וכל הכבוד.

דב ליפמן: עורך דין בת חן משינסיסקי בבקשה.

<בת חן משינסיסקי אבן: אני עורכת דין בעמותת טבקה – עמותה שמספקת סיוע משפטי לעולי אתיופיה.

<בת חן משינסיסקי אבן: ראשית אני רוצה לברך אתכם על החג שייצר חבר הכנסת שמעון סולומון ואני רוצה לברך על כל התכניות ששמענו עליהן היום.

<בת חן משינסיסקי אבן: אני לא רוצה לקלקל את החגיגה, אבל לצערי יש דרך מאוד מאוד ארוכה עדיין ברמה הפרטנית, של טיפול פרטני.

<בת חן משינסיסקי אבן: אני מדברת על טיפול שאני רואה וחווה אותו בקרב יוצאי אתיופיה.

<בת חן משינסיסקי אבן: לצערי עדין יש לנו מקרים של פקידת סעד שמרשה לעצמה לומר לפרוטוקול שתינוקת לא יכולה לחזור לביתה כי הסבתא היא אתיופית פרימיטיבית, לפרוטוקול בבית המשפט.

<בת חן משינסיסקי אבן: יש כאן גם מקום לביקורת - - -

<צפרא דוויק: את שמעת את זה במו אוזנייך?

<צפרא דוויק: את יודעת אם זה היה בתוך הקונטקסט או לא היה בתוך הקונטקסט?

<צפרא דוויק: בשביל מה לעלות את זה עכשיו?

<צפרא דוויק: זה לא לעניין.

<בת חן משינסיסקי אבן: קיבלתם כאן הרבה שבחים, אני מברכת על התכניות ויש מקום לביקורת.

<צפרא דוויק: אנחנו לא זקוקים לביקורת שלך עכשיו.

<צפרא דוויק: <קריאה> זאת פרובוקציה, זאת לא ביקורת.

<בת חן משינסיסקי אבן: ממש לא פרובוקציה.

שמעון סולומון: אני מבקש להיות - - -

<בת חן משינסיסקי אבן: אם לא תדעו מה הבעיה איך תדעו להתמודד איתה?

<צפרא דוויק: זה מה ששאלתי אותך.

<בת חן משינסיסקי אבן: אני מבקשת לומר שברמה הפרטנית יש עוד הרבה עבודה.

<בת חן משינסיסקי אבן: רגישות תרבותית זה משהו שמאוד חשוב.

<בת חן משינסיסקי אבן: חבר הכנסת שמעון סולומון דיבר על השימוש בשפה, בין לומר פערים תרבותיים לבין לומר שוני תרבותי, לדעתי כאן צריך להיות הדגש.

<בת חן משינסיסקי אבן: שוני הוא שוני שצריך לכבד ולעבוד איתו, לעבוד ביחד ולא לעבוד בניגוד אליו.

<בת חן משינסיסקי אבן: פתחתי את דבריי בברכות, אין שום סיבה להתנפלות, אלו דברים אמיתיים שקורים שצריך להתמודד גם איתם עד כמה שזה לא נעים.

דב ליפמן: תודה.

דב ליפמן: מרינה זמסקי בבקשה.

שמעון סולומון: למה אתם רגישים.

שמעון סולומון: חברים, אתם 17 אלף עובדים סוציאליים, מן הסתם יש כאלה ששורכים, רבותיי, לא להיות יותר מדי רגישים.

<בן ציון ולוטקר: אני חושב שיש כאן מקרה שולי שלא היה צריך להיאמר.

<בן ציון ולוטקר: אני עובד סוציאלי כבר 20 שנה, אני עובד הרבה עם הקהילה.

<בן ציון ולוטקר: כל העובדים הסוציאליים מאוד רגישים.

<בן ציון ולוטקר: יש גם הכשרות.

<בן ציון ולוטקר: זה מקרה שולי שלא היה צריך להיאמר וחבל שביום כזה את מספרת את הסיפור הזה.

<בן ציון ולוטקר: זה מקרה קיצון והוא מחתים את כל העובדים הסוציאליים וחבל שאמרת את זה.

דב ליפמן: בבקשה.

דב ליפמן: ישבנו כאן שעה וחצי, אנחנו משבחים אתכם, מצדיעים לכם.

דב ליפמן: אין בעיה אם מישהו רוצה גם להעביר קצת ביקורת, או שאנחנו חברי הכנסת נאמר שצריכים להיות ערים למשהו.

דב ליפמן: זה בסדר.

דב ליפמן: בבקשה מרינה.

<מרינה זמסקי: שלום.

<מרינה זמסקי: אני עובדת סוציאלית.

<מרינה זמסקי: אני בעצם מייצגת אלפי עובדים סוציאליים שעובדים בארגונים חברתיים שלא שייכים למערכת רשמית ולא רשומים באיגוד עובדים סוציאליים, לצערנו.

<מרינה זמסקי: קודם כל אני מברכת על עצם העבודה שהמקצוע עובד סוציאלי מקבל היום תשובת לב בכנסת.

<מרינה זמסקי: אני מברכת כל כך ומברכת את איגוד העובדים הסוציאליים שיזם את זה.

<מרינה זמסקי: אני אבקש להביא פן נוסף של רגישות תרבותית איתה אנחנו מתמודדים.

<מרינה זמסקי: העמותה שלנו, פורום למען משפחות עולים קמה למען הנגשת שירותים לעולים ולמען צמצום פערים.

<מרינה זמסקי: כאן אני מדברת על פערים כי אני מדברת לא רק על הנגשה לשונית, אני מדברת על הנגשה תרבותית.

<מרינה זמסקי: לא פלא, אני לא רוצה להתנפל על אף אחד, אבל, אנחנו מפעילים קו פתוח לדוברי רוסית בענייני רווחה, חינוך, בריאות וכדומה.

<מרינה זמסקי: כל אחד יכול להתקשר ולהתייעץ איך מתנהגים מול מערכת.

<מרינה זמסקי: אני חייבת לומר שלא מעט סטריאוטיפים עדיין חיים וקיימים בקרב עובדים סוציאליים בשטח.

<מרינה זמסקי: סטריאוטיפים שחשבנו שאחרי 20 שנה של עלייה אפשר להתפטר מהם, אבל הם עדיין חיים.

<מרינה זמסקי: מה שמדאיג מאוד הוא לא תזכיר כזה או אחר שכתבה עובדת סוציאלית כזאת או אחרת, בעצם זו רגישות תרבותית שקיבלה תשומת לב היום בקרב קובעי מדיניות במשרד הרווחה וגם במשרדים אחרים.

<מרינה זמסקי: המודעות לחשיבות הנושא עדיין לא חלחלה עד השטח, את זה אני אומרת בצער רב, יש לי בכתב תיעוד על זה.

<מרינה זמסקי: אני פונה לעובדים הסוציאליים ופונה לתשומת לבכם שבקהילה קיים משאב ענק שעדיין לא מנוצל ולא מקבל התייחסות הולמת והוא ארגונים קהילתיים אותנטיים של אותן קהילות.

<מרינה זמסקי: אני מבקשת כאן להגיד, לא מדובר בכוח עזר לא מקצועי.

<מרינה זמסקי: ראיתי הרבה פרויקטים שמתכננת מחלקת הרווחה שרואה את הארגון הקהילתי מקומי ככוח עזר לא מקצועי שמקסימום הוא יכול לתת שירות כמו תרגום, תיווך או כל עבודה לא מקצועית אחרת.

<מרינה זמסקי: אני מבקשת לשים תשומת לב לכך שזה כוח עזר מקצועי, נכון שלא תמיד מתחום העבודה הסוציאלית, אבל בהחלט הארגונים האלה הם בעלי ניסיון, ידע ומיומנויות בצמצום פערים בין-תרבותיים.

<מרינה זמסקי: כשאני אומרת פער אני מתכוונת של שני הצדדים, כל צד, גם הקהילה וגם שירותי הרווחה אמורים להתקרב האחד לשני.

<מרינה זמסקי: לתשומת לבכם ארגונים קהילתיים קיימים והם משאב.

<מרינה זמסקי: תודה רבה.

דב ליפמן: תודה רבה.

דב ליפמן: אמה אברבוך בבקשה.

<אמה אברבוך: אני נציגת משרד הבריאות.

<אמה אברבוך: אני מתחברת לכל הברכות שנאמרו כאן.

<אמה אברבוך: יש פן חשוב לכל הדיון הזה שאבקש להוסיף.

<אמה אברבוך: כולנו במשרדי הממשלה מצפים שהעובד במקום ייתן שירות ויתחשב באמונות, מסורת, ערכים משפחתיים וקהילתיים דתיים של אותו יחיד.

<אמה אברבוך: איך עושים את זה?

<אמה אברבוך: איך מכשירים את העובד?

<אמה אברבוך: מהם הפתרונות?

<אמה אברבוך: מהם הכלים שמהערכת נותנת?

<אמה אברבוך: – אנחנו במשרד הבריאות, אני אנסה לקצר ככל שניתן, עשינו מהפכה בתחום הזה.

<אמה אברבוך: ראשית - - -

מרדכי יוגב: ברשותך, אני מבקש סליחה.

מרדכי יוגב: הכול עובד כאן במקביל, יש כאן ילדים בסיכון, יש כאן מדינה בסיכון, יש כאן גם איזה חוק שוויון קצת עקום.

מרדכי יוגב: אני ממש מתנצל, הנשמה שלי כאן ועכשיו קראו לי ואני צריך שם להסתייגות וצריכים את ההצבעה שלי.

מרדכי יוגב: סליחה ובהצלחה.

<מרינה זמסקי: כמה נקודות חשובות.

<מרינה זמסקי: משרד הבריאות הוציא חוזר מנכ"ל שמחייב כל ארגון בריאות לתת שירות מותאם תרבותית ולשונית לאוכלוסיית המטופלים.

<מרינה זמסקי: אני חושבת שחוזר כזה או דומה לו אפשר להוציא גם על ידי משרד הרווחה.

<מרינה זמסקי: אציין כמה דוגמאות למה שהמשרד עשה ואפשר ללמוד מהן - - -

<צפרא דוויק: סליחה, אנחנו חייבים לסיים כי ועדת זכויות הילד שאנחנו מופעים בה מתחילה הרגע והם מחכים לנו.

דב ליפמן: בבקשה משפט סיום.

<מרינה זמסקי: מוקד תרגום ארצי שבנה משרד הבריאות נותן שירותי תרגום בשפות: רוסית, ערבית, אמהרית בכל הארץ.

<מרינה זמסקי: כל רופא, אחות או עובד אחר יכול להשתמש בשירותי תרגום.

<מרינה זמסקי: אני מציינת שיש כאן ניסיון מאוד יפה של כמה שנים שאפשר להשתמש בו ואנחנו מזמינים אנשים ממשרד הרווחה ומכל המערכת הזאת להגיע לשיתופי פעולה וללמוד מאיתנו איך עושים ואיך מכשירים עובדים לתת שירות מותאם תרבותית.

<מרינה זמסקי: תודה.

דב ליפמן: תודה רבה.

דב ליפמן: מיכל יאסו.

<מיכל יאסו: אני עובדת סוציאלית, אני עובדת עם נערות בבית חם.

<מיכל יאסו: אני כאן לייצג את הקול שלהן, הן גם מחבר העמים לשעבר.

<מיכל יאסו: יש מצוקה שם של הנערות מחבר העמים ועולה הנושא של גילוי המצוקות, של שוטטות.

<מיכל יאסו: התכניות האלה וההשקעה בהן הם סופר חשובים להציל אותן.

<מיכל יאסו: ממש כך.

דב ליפמן: תודה רבה.

דב ליפמן: צפרא בבקשה ואחר כך סיכום של חבר הכנסת.

<צפרא דוויק: רק להוסיף לדבריה של מיכל, מה שחסר כבוד היושב ראש וכל הוועדה הוא נושא של הדיור הציבורי.

<צפרא דוויק: אני חושבת שהמצוקה המאוד מאוד מאוד רבה שיש בקרב משפחות עולים זה בגלל ההיעדרות הורית.

<צפרא דוויק: ההיעדרות הורית נובעת מכך שהורים צריכים לעבוד משרה, משרה וחצי וגם זה לא מספיק להם לשלם את שכר הדירה.

<צפרא דוויק: אין דיור ציבורי מספק בארץ.

<צפרא דוויק: הילדים ברחובות, הילדים נטושים וזה חלק מאוד גדול מהפרויקטים שלנו.

<צפרא דוויק: אני יושבת בוועדת אלאלוף, בוועדת משנה דיור דיברנו על זה רבות, מדברים על זה רבות.

<צפרא דוויק: אם לא תצא מכאן קריאה ותקנון לדיור ציבורי לעולים, בכלל לאוכלוסייה במצוקה ולעולים בפרט, נמשיך לראות את המצוקות האלה לאורך שנים רבות מאוד.

<צפרא דוויק: עולי אתיופיה ועולי חבר העמים שהוגדרו בשנת 1990 כעולים, בשנת 2014 הם עדיין עולים והם ימשיכו להיות גם עולים בשנת 2025 לצערנו.

דב ליפמן: תודה רבה.

דב ליפמן: חבר הכנסת שמעון סולומון בבקשה.

שמעון סולומון: תודה רבה.

שמעון סולומון: ראשית צריך לציין כאן שעולים חדשים, בעיקר יוצאי אתיופיה נמצאים במשרד הרווחה והשירותים החברתיים משולבים בו הכי הרבה ובדרגים ראויים, זאת לפי הנתונים.

שמעון סולומון: כלומר בהשוואה למקומות אחרים כולל אחיות ורופאים במשרד הבריאות.

שמעון סולומון: את זה צריך לציין ובכלל את העבודה כוללת וזה יפה.

שמעון סולומון: הנה אנחנו רואים כאן ייצוג הולם.

שמעון סולומון: לא נמצא כאן מעוזיה, צריך להודות לו על כך שהוא עמד בראש ועדה, וועדת הפרסים.

שמעון סולומון: בשעה 16:00 אנחנו מתכנסים.

שמעון סולומון: הוא עשה עובדה טובה, הוא לא כאן.

שמעון סולומון: התכנית הביתית עליה דיברתם, אני חייב לומר משפט כדי להשלים את התמונה שלכם.

שמעון סולומון: חסיה לוין ז"ל שהקימה את התכנית הזאת לראשונה בשנת 1991, נמצאת כאן נעמי שהייתה יד ימינה ועבדה איתה ביחד, הייתה לי הזכות להיות בין מייסדי העמותה שהתחילה בבאר שבע ואחר כך התפרסה, נדמה לי שהיום ב- 31 ערים ועושה עבודה טובה.

שמעון סולומון: שפו לכם אשדוד שיישמתם את זה הרבה יותר.

שמעון סולומון: תודה רבה.

דב ליפמן: התחלתי ואמרתי שאני מצדיע לחבר הכנסת שמעון סולומון, עכשיו אני יכול לומר שאני מצדיע לכל העובדים הסוציאליים.

דב ליפמן: שמעתי דברים נפלאים.

דב ליפמן: אנחנו ננסה לעזור ככל שביכולתנו.

דב ליפמן: תודה רבה.