הוועדה המיוחדת לבחינת בעיית העובדים הזרים, כנסת 19, פרוטוקול מספר 35, 2014-03-19 09:30

מיכל רוזין: בוקר טוב.

מיכל רוזין: אנחנו נפתח את הישיבה.

מיכל רוזין: אנחנו רוצים לנסות היום באמת לדבר על נושא העסקה של מבקשי המקלט.

מיכל רוזין: בעבר בוועדה הזאת נאמר בצורה חד משמעית ממר אדלשטיין, שהממשלה ובמיוחד רשות ההגירה, לא אוכפת את אי העסקה של מבקשי המקלט, כפי שהמדינה התחייבה לבג"ץ, ולאחרונה אנחנו שומעים על יותר ויותר מקרים שבהם אותם מבקשי מקלט שמגיעים ועומדים בתורים כדי לחדש את הויזות, ואני מקווה שנשמע על זה היום, אני יודעת שיש שיפור קל בנושא של התורים, בעיקר ברחוב תובל בתל אביב.

מיכל רוזין: הבנתי שהייתה בעיה קשה מאד של תורים, שאפילו נגררו שם לאלימות, היה קושי ולחץ ונשים וילדים נדחפו על הברזלים, אבל אני מבינה שהמצב השתפר.

מיכל רוזין: אני אשמח לשמוע על כך היום.

מיכל רוזין: אנחנו חזרנו שוב ושוב פה בוועדה על העובדה שכל עוד האנשים האלה לא מורחקים לחולות, על פי מדיניות הממשלה, כל עוד הם נמצאים עדיין במדינה ישראל ואינם מורחקים, כל עוד הם לא עוזבים מרצון, כפי שנקבע בהליך חזרה מרצון, אזי המדינה לא תאכוף את אי העסקה, לא כלפי המעסיקים ולא כלפי מבקשי המקלט.

מיכל רוזין: אנחנו שומעים בפועל שבעצם יש אכיפה כזאת.

מיכל רוזין: מתקשרים אלינו הרבה מאד מעסיקים, שואלים מה לעשות, טוענים שהרישום על הויזות השתנה, לא יודעים מה לעשות ב-30 יום - גם אם מישהו קיבל זימון לחולות – ב-30 יום, האם הוא יכול להיות מועסק, הוא לא יכול להיות מועסק, האם הוא מפוטר לאלתר.

מיכל רוזין: אנחנו גם לא רוצים שיהיו מקרים מכוערים, כפי שהכרנו בעבר, שמעסיקים נמנעו מלשלם את החובות שלהם כלפי העובדים, רק בגלל שהם הורחקו.

מיכל רוזין: אז אנחנו נרצה לשמוע גם על הנושא של התורים ועל האפשרות לחדש את הויזות, למי שמחדשים לו את הויזות, ולמי שלא מחדשים לו את הויזות והוא מוזמן לחולות, מה המצב לגבי תעסוקה.

מיכל רוזין: אנחנו גם נרצה לשמוע היום את כל הנושא של דוגמאות מהשטח ונמצאת פה אושרת ממכון רופין, שבאמת נשמע על העניין של אפשרות להעסקת מבקשי המקלט, שוב אני אומרת במסגרת המדיניות של הממשלה כל עוד הם נמצאים כאן.

מיכל רוזין: כרגע הורחקו, ואני לא יודעת אם כבר מילאו לחלוטין את חולות, אבל אנחנו מבינים שכרגע לא ממלאים יותר מ-3,300, וגם אם מעבירים יותר, עדיין יש עשרות אלפים בחוץ; מה לגבי מדיניות העסקה כלפיהם, האם אפשר לשלב אותם בחקלאות, בבניין, כפי שכבר דיברנו על כך בוועדה, כפי שהגיעו לכאן מעסיקים וביקשו להכשיר אותם ולהעסיק אותם.

מיכל רוזין: נרצה לשמוע על הנושא הזה.

מיכל רוזין: אני רוצה להגיד בגדול, אני אומרת את זה מדי פעם כשאנחנו עוסקים בנושא הזה: יש מדיניות של הממשלה, כולם מכירים את עמדתי, יודעים שאני מתנגדת למדיניות הזאת, אבל מהרגע שיש מדיניות ברורה של הממשלה לגבי מבקשי מקלט, פליטים, מסתננים, כפי שקובע החוק, והם מורחקים או לחולות או באמת עוזבים מרצון על פי נוהל חזרה מרצון, זו מדיניות הממשלה.

מיכל רוזין: השאלה מה קורה בינתיים.

מיכל רוזין: מה קורה עם עשרות האלפים בינתיים.

מיכל רוזין: אתמול העריכה עורכת הדין יוכי גנסין ממשרד המשפטים, שייקח בין 5 ל-10 שנים, היא אמרה משהו כמו 7-8 שנים כדי שכולם יעזבו.

מיכל רוזין: מה קורה בשנים האלה.

מיכל רוזין: זה לא נותן פיתרון כרגע לתושבי דרום תל אביב במצוקה, זה לא נותן פתרון למבקשי המקלט שנמצאים כאן.

מיכל רוזין: כשהם לא מועסקים הם נמצאים ברחובות, כשהם נמצאים ברחובות הפשיעה עולה, ההפקרות עולה.

מיכל רוזין: אנחנו יודעים את זה, זה לא מיוחד לאוכלוסייה הזאת, זה כל אוכלוסיה.

מיכל רוזין: אנחנו יודעים מקרימינולוגיה שאנשים שהכי מועדים לפשיעה זה אנשים שאין להם מה להפסיד: שאין להם פרנסה, שאין להם משפחה, שאין להם בית, אין להם מה להפסיד ואנחנו לא רוצים שזה יהיה המצב.

מיכל רוזין: כל עוד הם נמצאים כאן, אנחנו גם צריכים מצד אחד לדאוג לזכויות שלהם, ומצד שני באמת לתת להם את האפשרות לפרנס את עצמם, על מנת שלא נמצא אנשים ישנים ברחובות, מסתובבים חסרי מעש.

מיכל רוזין: אני לא רואה כיצד זה עדיף על פי מדיניות הממשלה.

מיכל רוזין: אז אנחנו נתחיל עם רשות האוכלוסין ונשמע מצב עדכני מה קורה מבחינת התורים, גם מבחינת כמה מועברים לחולות, כמה מתכוונים להעביר, איזו שהיא פרספקטיבה של המצב נכון להיום.

איילת שקד: וכמה עזבו מרצון במרץ.

מיכל רוזין: כן.

מיכל רוזין: אני קיבלתי את זה אתמול דווקא.

מיכל רוזין: אוקיי, בבקשה.

<מוטי ברקוביץ: כמה עזבו במרץ, את זוכרת את המספר נכון לעכשיו במדויק?

<מוטי ברקוביץ: אנחנו מעבירים דיווח.

מיכל רוזין: היא אמרה לי אתמול את המספרים המדויקים, רשמתי את זה ותיכף אני אדאג שהנתונים יגיעו.

מיכל רוזין: היא אמרה לי בדיוק גם כמה סודנים וכמה אריתראים.

מיכל רוזין: אני אגיד לחברת הכנסת שקד, ממה שאני מבינה גם מנתוני משרד הפנים וגם מה שאמרה אתמול עורכת הדין גנסין, זה שרוב העוזבים מרצון הם מסודן, מכיוון שיש פחות בעיה להחזיר אותם.

מיכל רוזין: זה מתקיים גם דרך מדינה שלישית, ולכן מבחינת אריתראים כמעט ואין חזרה מרצון, שם יש יותר בעיה.

מיכל רוזין: כן, בבקשה.

<מוטי ברקוביץ: את המספר המדויק נכון למרץ אני לא זוכר.

מיכל רוזין: משהו כמו 900 מול 300, אבל אני לא רוצה - - -

<מוטי ברקוביץ: כן, זה משהו כמו 1,200 או 1,300 בסך הכל.

איילת שקד: 1,200-1,300 במרץ, עד עכשיו?

<מוטי ברקוביץ: כן, אבל אני לא ממש זוכר את המספר המדויק.

מיכל רוזין: 900 מול 300.

איילת שקד: 300 לאריתריאה?

מיכל רוזין: לא, לא לאריתריאה.

מיכל רוזין: אף אחד לא לאריתריאה.

<מוטי ברקוביץ: כולם חוזרים מרצון, רובם סודנים וחלקם אריתראים.

<מוטי ברקוביץ: אני חושב שהיחס כמו שיושבת הראש אמרה, בערך 900 – 300, אבל אני לא זוכר נתון מדויק.

<מוטי ברקוביץ: לגבי התורים: אז כפי שיושבת הראש אמרה, מאז שמתקן תובל נפתח, הלחץ על הלשכות ירד - - -

מיכל רוזין: לא, בתובל עד 8 עוד היה לחץ מאד גדול.

מיכל רוזין: אני מבינה שתוגברו השעות והימים.

<מוטי ברקוביץ: כן, כן, כשאני אומר הלחץ ירד אני מדבר על כאלה שבסוף היום לא מקבלים שירות.

<מוטי ברקוביץ: הוא הצטמצם מאד, מספר הפונים שלא מקבלים שירות, שמגיעים, מחכים יום שלם ולא מקבלים שירות - - -

מיכל רוזין: שכולם הוזמנו לאותו יום, חייבים לומר.

מיכל רוזין: הם לא באים על דעת עצמם.

מיכל רוזין: הם הוזמנו לאותו יום.

<מוטי ברקוביץ: כן, כן, הם באים כי נגמרה להם האשרה.

<מוטי ברקוביץ: אין לנו איזו שהיא מערכת הזמנות.

<מוטי ברקוביץ: ההזמנה היא מן הסתם סיום האשרה הקודמת שניתנה.

<מוטי ברקוביץ: מספר האנשים שחוזרים בלא כלום קטן מאד, כמעט אפסי.

<מוטי ברקוביץ: אנחנו עומדים לקראת פתיחה של מתקן נוסף בחדרה ועוד מתקן באזור רמת גן.

<מוטי ברקוביץ: שלושת המתקנים האלה – תובל, חדרה ורמת גן – יתנו לנו מענה מלא ויביאו אותנו למצב - - -

מיכל רוזין: מתי הם יתחילו לפעול?

<מוטי ברקוביץ: אני מניח שתוך חודשיים שני המתקנים.

<מוטי ברקוביץ: כן, כי תוך חודש עד שזה ייסגר רישומית ועוד חודש התאמות שנעשה למתקן.

מיכל רוזין: מה קורה בינתיים?

מיכל רוזין: אני רוצה שנייה לספר לך כמה מקרים שהגיעו אלי.

מיכל רוזין: למשל, אדם שעבד בבית קפה ברעננה ועקב אי חידוש הוויזה, ולא שהוא לא הלך לעמוד בתור כדי לחדש את הוויזה, ולא שהוא קיבל זימון לחולות או משהו כזה, גם במקרה הזה מדובר גם בגבר שמקבל טיפולים רפואיים עקב פציעת ירי, אבל לא חשוב, והוא לא זכה לחדש את הוויזה והוא איבד את מקום עבודתו.

מיכל רוזין: אדם נוסף גם, שעקב אי חידוש הוויזה איבד את עבודתו.

מיכל רוזין: אם חד הורית לשני ילדים הגיעה לחדש את הוויזה, ביקשו ממנה להביא מסמכים, נאלצה להגיע מספר פעמים, פיטרו אותה מעבודתה כמנקה.

מיכל רוזין: אדם נוסף - יש לי פה את כל השמות דרך אגב – ניסה שלוש פעמים לחדש את הוויזה, התורים היו ארוכים והוא לא הצליח, המעסיק פשוט - המעסיקים חוששים - אותו מעסיק גם פיטר אותו.

מיכל רוזין: המעסיקים חוששים.

מיכל רוזין: אני יכולה להבין את המעסיקים, הם מקבלים מסרים סותרים, הם מקבלים מסרים משר הפנים של – אנחנו לא רוצים שהם יעבדו, אנחנו לא רוצים שהם יהיו מועסקים, חוששים להעסיק אותם.

מיכל רוזין: אני לא באה בטענות למעסיקים, אבל בסופו של דבר האנשים האלה – מה אנחנו רוצים שיקרה איתם?

מיכל רוזין: אפילו אם לא איכפת לנו מזכויות האדם שלהם, מה אנחנו רוצים שיקרה?

מיכל רוזין: שהם יהיו ברחוב?

מיכל רוזין: שהם לא יוכלו לפרנס את עצמם?

מיכל רוזין: שאנחנו נצטרך לפרנס?

מיכל רוזין: האם החד הורית עם שני הילדים תיפול על הרווחה של תל אביב.

<מוטי ברקוביץ: אני נותן את דעתי על חידוש האשרות ועל אכיפה בזמן חידוש האשרות.

<מוטי ברקוביץ: נשים רגע בצד את מה שאמרת – פוטרו או לא פוטרו.

מיכל רוזין: צריך לתת לזה פיתרון.

<מוטי ברקוביץ: לגבי חידוש האשרות, אנחנו מכירים את זה שיש כאלה שהגיעו ללשכות ולא קיבלו מענה.

<מוטי ברקוביץ: כפי שאמרתי כאן לפני מספר דקות, זה לקראת פתרון מלא.

<מוטי ברקוביץ: זה יגיע לפתרונו בזמן הקרוב.

<מוטי ברקוביץ: עד אז, כל מי שהגיע לקבל שירות ולא קיבל שירות, כל מקרה ייבחן כמובן לגופו, אבל לא יקרה מצב שתבוצע אכיפה כלפיו, אם באמת הוא הגיע לקבל שירות ולא קיבל שירות.

<יואב בכר: אבל הוא לא ה-ISSUE, ה-ISSUE זה המעסיק.

מיכל רוזין: בדיוק.

<יואב בכר: אתה יכול להבטיח למעסיק שלא תהיה אכיפה אצלו?

<מוטי ברקוביץ: מה זאת אומרת לא תהיה אכיפה?

מיכל רוזין: איך הוא יודע, המעסיק?

מיכל רוזין: מה כתוב?

מיכל רוזין: איזה פתק יש לו להראות למעסיק?

מיכל רוזין: הנה, המעסיקים פה בשביל להשמיע את קולם.

מיכל רוזין: זה חשוב.

<מוטי ברקוביץ: אם אנחנו לא אוכפים כנגד העובד, כמובן שאנחנו גם לא אוכפים כנגד המעסיק.

<מוטי ברקוביץ: אם אנחנו נגיע לעסק ויש שם עובד שהאשרה שלו הסתיימה והוא לא חידש את האשרה כי הוא עמד בתור ולא קיבל שירות, כפי שאמרתי כאן עכשיו, אנחנו לא נבצע אכיפה כנגד העובד ומן הסתם אם לא נבצע אכיפה כנגד העובד, גם לא נבצע אכיפה כנגד המעסיק.

<מוטי ברקוביץ: שוב, כל מקרה כמובן לגופו.

<מוטי ברקוביץ: אנחנו לקראת סיום של הסאגה הזאת של כאלה שהגיעו לקבל שירות ולא קיבלו שירות.

מיכל רוזין: אבל אתה אומר שייקח חודשיים, אז מה קורה - - -

<מוטי ברקוביץ: אני לא אומר שייקח חודשים.

<מוטי ברקוביץ: אני אומר שייקח חודשים עד שנפתח את כל המתקנים.

<מוטי ברקוביץ: אני מניח שמתקן תובל - - -

מיכל רוזין: אוקיי, אז אני שואלת אותך - - -

<מוטי ברקוביץ: אני מניח שמתקן תובל ייתן לנו גם הוא, סביר להניח שאנחנו נגיע לפתרון תוך חודשיים.

מיכל רוזין: בוא נגיד שיהיו מקרים בודדים.

מיכל רוזין: אני לא חושבת שיהיו עשרות מקרים - - -

<מוטי ברקוביץ: לא נבצע אכיפה.

<יואב בכר: הם מקבלים איזה שהוא אישור שהם היו שם?

מיכל רוזין: בדיוק.

מיכל רוזין: איזה אישור הם מקבלים, הרי בוויזה שלהם רשום שפג התוקף ואין להם ויזה חדשה.

מיכל רוזין: מה הם מקבלים?

מיכל רוזין: הם יוצאים מהתור בלי כלום.

מיכל רוזין: אתה נותן להם איזה שהוא פתק – תבוא בעוד חודש, תבוא בעוד שבוע, תבוא בעוד יומיים?

<מוטי ברקוביץ: אנחנו לא נותנים להם פתק של תבוא בעוד שבוע, בעוד חודשיים, בעוד יומיים.

מיכל רוזין: אז מה הם אמורים לעשות?

<מוטי ברקוביץ: מצד שני גם, אנחנו כפי שאמרתי לא נבצע אכיפה כלפיהם.

מיכל רוזין: אבל יש להם ויזה לא בתוקף.

<מוטי ברקוביץ: אנחנו נקבל את העמדה שלהם שהם הגיעו, למרות שהוויזה שלהם לא בתוקף, שהם הגיעו וחיכו בתור - - -

מיכל רוזין: זה מבחינת מעצר, אני מבינה.

<מוטי ברקוביץ: ומבחינת אכיפה כנגד המעסיק כמובן.

מיכל רוזין: אבל אתה מבין שמבחינת המעסיק, מהרגע שהוא חזר ממשרד הפנים והוויזה שלו לא בתוקף, המעסיק אומר – אני לא יכול להעסיק אותך.

מיכל רוזין: זה לא שהוא לא בא ורצה לחדש את הוויזה, או לא שאתה החלטת לקחת אותו לחולות, הוא נמצא בואקום.

מיכל רוזין: בכלום.

מיכל רוזין: אנשים יכולים להיות ככה חודש-חודשיים.

<דבורה בלום: למה בעצם לא נותנים להם אישור – הוא היה, התור נגמר, הוא הלך הביתה?

<ענת פישר-צין: אנחנו לא נותנים אישורים.

<ענת פישר-צין: הייתה תקופה שנתנו אישורים ובסופו של דבר האישורים האלה הם פתקים, הם ניתנים לזיוף, לאיבוד.

<ענת פישר-צין: אנחנו מנסים לתת פתרון שהוא קצת יותר אמיתי ולא לתקן-, נקרא לזה לא להוסיף חטא על פשע, אלא באמת לתת פתרון לנושא התורים.

<ענת פישר-צין: נכון לעכשיו יש התקדמות רצינית מאד, והבנתי שנכון לאתמול לא היו מקרים שבהם אנשים הגיעו לקבל שירות ולא - - -

<דבורה בלום: לא היה אף אחד?

<מוטי ברקוביץ: לא.

<מוטי ברקוביץ: נכון לאתמול כל מי שהגיע, בכל המקומות הפתוחים בארץ, יש לנו כפי שאתם יודעים מקומות שאנחנו עובדים בהם שלוש פעמים בשבוע: ראשון, שלישי וחמישי אחרי צהריים, בשעות שאין קבלת קהל בלשכה, ויש לנו את מתקן תובל, שעובד 16 שעות ביום.

מיכל רוזין: אני רוצה להקריא לך את התשובה של אמנון בן עמי, שקיבלנו אותה.

מיכל רוזין: באמת תשובה שמבינה את העניין: "אנחנו מודעים לבעיה אשר את מעלה בפנייתך, שנובעת משינוי באופן הטיפול שערכנו לאחרונה, ופועלים במרץ למען שיפור השירות אשר ניתן למסתננים מסודן ואריתריאה הבאים לחדש את רישיונות הישיבה.

מיכל רוזין: לאחרונה נפתח מוקד נוסף" וכו'.

מיכל רוזין: "אנחנו מאמינים כי בתוך זמן קצר נוכל לתת מענה".

מיכל רוזין: "כמובן", וזה המשפט החשוב: "שבתקופת הביניים אנחנו נפעיל שיקול דעת בטרם ביצוע פעולת אכיפה, במצב בו יימצא כי אי חידוש הרישיון לא היה באשמת הפונה".

מיכל רוזין: זה לא נותן ביטחון לאף אחד.

מיכל רוזין: עכשיו, אני מבינה שמדיניות הממשלה היא לא לתת להם ביטחון ושירצו ללכת מפה.

מיכל רוזין: השאלה מה אנחנו עושים עם אלה שלא הולכים מפה ואנחנו מדברים פה על אלפים ועשרות אלפים, שקמים בבוקר, אין להם עבודה, יאבדו את הדירה שלהם וימצאו את עצמם ישנים ברחוב ובגינת לוינסקי.

מיכל רוזין: זה מה שיקרה.

<מוטי ברקוביץ: אני מבין שברור לכולנו שאנחנו מדברים פה על פרק זמן קצר של מספר שבועות.

איילת שקד: כמה יש היום בחולות?

<מוטי ברקוביץ: בחולות יש היום קרוב ל-1,200-1,300.

איילת שקד: ובסהרונים?

מיכל רוזין: משם עוזבים.

איילת שקד: כן, וכמה יש בסהרונים?

<מוטי ברקוביץ: בסביבות ה-700.

מיכל רוזין: אני רק רוצה לציין, חברת הכנסת שקד, לסהרונים לא ניתן להכניס, אלא אם כן מישהו עכשיו נכנס.

מיכל רוזין: אי אפשר.

מיכל רוזין: אלא אם כן אם הוא עובר עבירה מחולות, מפר את החוק, אבל אני מניחה שיש בחולות 1,200 מכיוון שהעוזבים הם מחולות.

איילת שקד: לא, העוזבים הם לתל אביב רובם.

מיכל רוזין: אבל קודם כל הם מועברים לחולות ו - - - -

איילת שקד: לא, לא, לא.

<מוטי ברקוביץ: לא, לא, לא.

<ענת פישר-צין: מרבית היוצאים לא יצאו ממתקן חולות.

<מוטי ברקוביץ: ממתקן חולות יצאו - - -

<ענת פישר-צין: ....

<ענת פישר-צין: קיבלו זימונים.

<מוטי ברקוביץ: ממתקן חולות יצאו בודדים.

<מוטי ברקוביץ: רוב היוצאים יוצאים מהרחוב.

<מוטי ברקוביץ: סהרונים הוא מתקן משמורת, הוא לא חולות.

מיכל רוזין: אז נראה לי שלחברת הכנסת שקד יש המשך.

מיכל רוזין: לא שאלתי, אבל שאלת ההמשך שלה.

איילת שקד: לא, לא.

מיכל רוזין: אה, לא?

מיכל רוזין: בטח את רוצה לשאול למה רק 1,200.

איילת שקד: לא.

מיכל רוזין: כן.

מיכל רוזין: אני קוראת מחשבות.

<מוטי ברקוביץ: יש את החודש שאנחנו מפנים מהרגע שהם מגיעים.

<מוטי ברקוביץ: בחודש הה יש עוד איזה שהוא 1,000 ומשהו שצריכים להגיע, יש קרוב ל - - -

איילת שקד: לא, מכיוון ששמעתי שהם עוזבים בעיקר ממרכזי הערים.

<מוטי ברקוביץ: יש קרוב ל-500 או 600 שלא התייצבו.

<יואב בכר: רגע, אבל אלה שעוזבים ממרכזי הערים, סליחה שאני שואל, זה כאלה עם זימונים, שהיה להם זימון.

<ענת פישר-צין: לא בהכרח, לא.

<יואב בכר: מה, יש כאלה מתנדבים לצאת שהם יכולים לעבוד?

מיכל רוזין: כן, מהלחץ, מהחשש.

<דבורה בלום: השאלה היא שוב מספרים.

מיכל רוזין: זה בעיקר סודנים.

איילת שקד: יש משהו שאת דיברת עליו, כל הזמן שואלים אותי והאמת שאני מגמגמת.

איילת שקד: למה לא מנסים כן לשלב אריתראים וסודנים במקצועות הבנייה והחקלאות, והאם היו ניסיונות כאלה שכשלו, כי אני משיחות שהיו לי עם חקלאים, הבנתי שהיו ניסיונות כאלה שכשלו.

איילת שקד: אז מישהו כאן יודע את התשובה?

מיכל רוזין: הנה, יש פה שתי דוגמאות, בבקשה.

איילת שקד: אתה יודע את התשובה?

איילת שקד: כי זה חשוב לי, אני לא מצליחה להבין את זה כבר איזה שנה.

מיכל רוזין: שלום זרי.

מיכל רוזין: כן, יש פה כמה דוגמאות שבהחלט מהשטח.

מיכל רוזין: תשמעי, חלק מהדוגמאות הן של כישלון וחלק של הצלחה.

מיכל רוזין: כן, בבקשה, אני איתך.

<יואב בכר: קוראים לי יואב, אני מהתאחדות המלונות.

<יואב בכר: קודם כל אני אענה לשאלתך, שוב, שזה אמנם לא העסק שלי, אבל אני במקרה בקיא בחומר הזה ויודע ורואה מה קורה וכו'.

<יואב בכר: אז הסיפור של החקלאות לדעתי, כשהתחילו מבקשי המקלט להגיע לארץ, בשלב ראשון ביקשו מאיתנו להעסיק אותם ואז באו גם החקלאים.

<יואב בכר: ממה שאני יודע מאז, והייתי בתוך הישיבות האלה, אנחנו סייענו בעניין הזה והם באו ועבדו ותיכף אני אדבר על המצב כיום.

<יואב בכר: חלק הלכו לחקלאות, בהתחלה ולדעתי רובם נפלטו שם.

<יואב בכר: הם לא רצו לעבוד שם.

איילת שקד: למה?

איילת שקד: כי הם לא רצו?

איילת שקד: זה מה שהחקלאים אומרים.

<יואב בכר: תראי, הם לא רצו כי בתקופה ההיא, ושוב, אני לא נכנס פה לויכוחים אם זה כן מסתננים או כן, איך אומרים - באו לפה לעבוד או כל הדברים האלה.

<יואב בכר: בתקופה ההיא רוב האנשים האלה כנראה באמת עברו, בגלל המצוקה שלהם, והקטע של העבודה, החקלאות לא, הם לא הצליחו להשתלב שם - - -

מיכל רוזין: זה אנשים שהגיעו אחרי עינויים בסיני, זה מה שאתה מנסה להגיד, במצב מאד קשה.

<יואב בכר: הם ירדו לשם לערבה, וזה לא הסתדר.

<יואב בכר: לגבי הבנייה, שמענו את זה פה בוועדה, אז זה דברים ששמענו מהם ואני שומע את הקבלנים, ואחרי זה תיכף נחבר אתכם לבעיה של המלונות.

<יואב בכר: לקבלנים יש אישור לעובדים זרים.

<יואב בכר: דרך אגב גם לחקלאים, כך שזה גם קצת מתחבר.

<יואב בכר: הם מאד יש להם אינטרס לשמור על העניין הזה של עובדים זרים שבאים רק למען עבודה, ולכאורה הם טוענים - - -

איילת שקד: למה, כי הם יותר טובים?

<יואב בכר: הם טוענים שהם מוכשרים לעבודה הזאת, ולכן ממה שאני יודע, וזה עלה פה בוועדה, הם התנגדו גם שהם ייכנסו לעבוד בבנייה, בזמנו.

<יואב בכר: לא יודע מה המצב כרגע, נכון לעכשיו - - -

<דבורה בלום: בבנייה.

<יואב בכר: כן, בבנייה, בדיוק, בבנייה.

מיכל רוזין: בחקלאות הביעו פה בוועדה רצון לשלב אותם.

<יואב בכר: בבנייה לא.

<דבורה בלום: הסיפור של החקלאות, אם אפשר רק לציין, שהרי רצית לדעת את הסיבות למה הם נפלטו.

<דבורה בלום: הסיבות שהם נפלטו, אלף, וצריך לזכור שזה היה עוד בתקופה שכל הנושא של זכויות, גם של העובדים הזרים אצל החקלאים, היו במצב מאד מאד קשה.

<דבורה בלום: התנאים היו שם קשים, לא הייתה שום הכנה, לא הייתה שום הכנה למפגש הזה, החקלאים לקחו אותם כאילו בעל כורחם לאיזו שהיא תקופה.

<דבורה בלום: שני הצדדים לא הוכנו.

<דבורה בלום: בעצם הפרויקט הזה שהיה פיילוט, העדיפות גם של מבקשי המקלט הייתה במלונות, שזה היה בעיר, שהיה להם נוח יותר וכו', בין אם זה ערד ובין אם זה - - -

איילת שקד: האם ניסו נגיד בשנתיים האחרונות עוד פעם?

<דבורה בלום: לא.

מיכל רוזין: לא, לא, לא, היה פה ניסיון.

מיכל רוזין: היה פה דורון שדיבר על כך שהיה ניסיון לשלב.

מיכל רוזין: הייתה לו קבוצה של סודנים שהוא היה מאד מבסוט מהם.

מיכל רוזין: ד"ר אושרת הוכמן מכון רופין חקרה את הנושא הזה, וגם הכינה הצעה לפיילוט למדינה בנושא חקלאות, לשלב אותם בחקלאות, אז בואי נשמע אותך.

<אשרת הוכמן: שלום.

<אשרת הוכמן: שמי ד"ר אשרת הוכמן.

<אשרת הוכמן: אני עובדת במכון להגירה ושילוב חברתי.

<אשרת הוכמן: ד"ר דבורה בלום מנהלת את המכון הזה, ואנחנו הצגנו והמסמך כבר הופיע באחת הפגישות של הוועדה.

<אשרת הוכמן: הטיוטא שלפני היא מאוקטובר 2013, זאת אומרת זה משהו שכבר ישנו ואנחנו מאד נשמח לתת לו קול, כי כמו שגם חברת הכנסת שקד מבינה, צריך למצוא פתרון לפחות לזמן הביניים.

<אשרת הוכמן: ואם יוכי גנסין מניחה שמדובר בשבע שנים, אז הנה, יש לנו אולי איזה שהוא אופק.

<אשרת הוכמן: כדי עוד שנייה אחת להתייחס לשבע השנים האלה, חשוב לומר - - -

מיכל רוזין: אני רק אגיד בהערה, אשרת, שאחד הדברים שהפריע לחקלאים, זה עניין האופק.

מיכל רוזין: כלומר, הם לא ידעו.

מיכל רוזין: כשאתה מביא עובד זר, אתה יודע חמש שנים הוא פה, אני יודע שהוא פה.

מיכל רוזין: הם לא ידעו, הם אמרו – אנחנו לא יודעים אם עוד שנה יסלקו אותם, ילכו, לא שווה לנו להשקיע בהם.

<אשרת הוכמן: בדיוק, וזה בדיוק מה שרציתי להוסיף.

<אשרת הוכמן: זאת אומרת, משיחות שלנו עם החקלאים הכיצד ניתן כן לשלב את אותם מבקשי המקלט בעבודה חקלאית, כי יש צורך בידיים עובדות, מדברים על בין 16,000 ל-20,000 ואולי יותר ידיים שחסרות, וזה גם עובדים עונתיים וגם בשוטף.

<אשרת הוכמן: אחת הבעיות שהם הציגו זה שלוקח קצת זמן להכשיר אותם.

<אשרת הוכמן: זה לא הכשרה מורכבת.

<אשרת הוכמן: אמרו לנו באיגוד מגדלי הירקות – לקטוף תפוחי אדמה לא צריך דיפלומה, אבל צריך ללמוד כמה דברים ועד שהם מתרגלים ומלמדים, אם בתוך יומיים חוטפים לי אותו לחולות, אז לא שווה להשקיע.

<אשרת הוכמן: אבל אם יתנו להם איזה שהוא אופק של שלוש שנים, של חמש שנים, בוודאי שהחקלאים יוכלו להיעזר באנשים האלה, והזכירה חברת הכנסת רוזין, יושבת הראש - - -

איילת שקד: החקלאים אומרים שהם לא רוצים, שכאילו - - -

<יואב בכר: יש להם עובדים זרים, הם רוצים לשמור - - -

מיכל רוזין: אז הנה, חיים דגן - - -

<דבורה בלום: לא, לא, לא, אנחנו פגשנו אותם.

מיכל רוזין: איילת, נמצא פה חיים דגן, הוא ידבר אחרי אשרת.

מיכל רוזין: הוא רפתן מקיבוץ רבדים, ותיכף הוא יגיד לך בדיוק אם רוצים או לא רוצים.

מיכל רוזין: היה פה דרך אגב גם אבשלום וילן, אבו, שהיה חבר כנסת, שאמר בשם התאחדות ה - - -

איילת שקד: לא, שהעובדים לא רוצים לעבוד בחקלאות.

<דבורה בלום: לא, יש כיום למשל באזור חדרה אנחנו יודעים על מקום עבודה שמעסיק בין 40 ל-60 אריתראים- סודנים בקטיף למשל.

<דבורה בלום: שם זה מתחלק אצלם, אני זוכרת – חלק פלסטינאים, חלק עובדים זרים, חלק אריתראים, סודנים.

<דבורה בלום: אנחנו יודעים על מקרים שעובדים כבר.

<דבורה בלום: אבל כמו שאומרת אשרת - - -

מיכל רוזין: זו שאלה של אופציות.

<דבורה בלום: מה שהם בעצם, החקלאים, כמעט כל החקלאים, ואתה תתקן אותי כי אתה בטח בא יותר ממני מהתחום.

<דבורה בלום: כשאנחנו נפגשנו, אמרו כן אנחנו רוצים, מעבר לתאילנדים, שכולם מאוהבים בהם, אנחנו זקוקים לעוד ידיים עובדות.

<דבורה בלום: לנו ברור, אבל אשרת תיכף תדבר גם על ההצעה אני מניחה, שצריך לתת גם איזו שהיא מוטיבציה גם לחקלאים וגם למבקשי המקלט עצמם, כדי שבאמת זה יקרה ולעקוב אחריהם.

<דבורה בלום: אנחנו מציעים איזה שהוא פיילוט של הממשלה בסיפור הזה, אבל אשרת אולי תגיד שתי מילים על זה.

מיכל רוזין: כן, בבקשה אשרת.

<אשרת הוכמן: אז באופן עקרוני מה שחשבנו זה להתחיל מפיילוט בסדר גודל של 2,500 מבקשי מקלט, לשלב אותם בעבודה בחקלאות, וכרגע אנחנו מתמקדים בעיקר בחקלאות אגב, לא מפני שאנחנו רוצים להקריב את ענף המלונאות, אלא בגלל שאנחנו חושבים שיש פוטנציאל בחקלאות גם לסייע בחלוקת הנטל בין הרשויות, בין האזורים השונים בארץ, ובעיקר, כמו שאנחנו יודעים, להקל מעט על הנטל בדרום תל אביב.

<אשרת הוכמן: החקלאות מפוזרת, ויש יתרון גדול בהוצאה של האנשים האלה החוצה, למקומות שזקוקים להם שם, וגם טיפה להרפות ממה שקורה בדרום תל אביב.

<אשרת הוכמן: אנחנו יודעים שהתמונה שם היא קשה.

<אשרת הוכמן: מדובר על בערך 70,000 זרים בימות השבוע, קרוב ל-100,000 ומעלה 100,000 בסופי השבוע, כשאז מגיעים עוד מהתפוצות, מה שנקרא.

מיכל רוזין: 62,000 דרך אגב, תיירים שהאשרה שלהם פגה, נמצאים פה.

מיכל רוזין: זה חוץ מהעובדים הזרים?

<אשרת הוכמן: כן, זה ללא שום קשר אליהם.

<אשרת הוכמן: ב-300 שהזכרת קודם, ליד ה-900, מדובר בחלק מהמקרים על כאלה, אבל בהם אנחנו לא מתעסקים כרגע, כי שם, גם אמר כאן נציג רשות ההגירה והאוכלוסין, אותם תופסים ועל פי החוק ניתן לגרש אותם.

<אשרת הוכמן: הבעיה היא מה עושים עם אלה שכרגע לא ניתן לגרש, ואני לא נכנסת בכלל לטרמינולוגיה של חזרה מרצון.

<אשרת הוכמן: אז הפיילוט שלנו בעצם מציע לקחת 2,500 כאלה ולנסות לשלב אותם אצל חקלאים.

<אשרת הוכמן: יש לנו גם מערכת של עזרה מכל מיני ארגונים שבקיאים ומכירים את השדה, ויודעים להיכן כדאי לשלב אותם, מתוך ניסיון חיובי שהיה עם חקלאים שמתייחסים באופן נאות לאנשים, לעובדים שלהם.

<אשרת הוכמן: אנחנו יודעים שיש בקרב החקלאים גם כאלה, כדי לנסות - - -

מיכל רוזין: נגיד הפוך: הרוב כאלה, יש כאלה שלא.

<אשרת הוכמן: בוודאי, נכון.

<אשרת הוכמן: תודה על התיקון.

<אשרת הוכמן: ואנחנו רוצים באמת לתת לדבר הזה סיכוי להצליח, ולכן נפנה לחקלאים שמייצגים את הרוב, שיודעים מה התנאים הנאותים.

<אשרת הוכמן: המכון שלנו כמובן גם מציע לעשות הערכה דרך הפרויקט הזה, כדי לבדוק איפה הם נתקלים בקשיים וכיצד ניתן לעקוף, לסדר, לתקן את הקשיים.

<אשרת הוכמן: בתור התחלה אנחנו מציעים להיצמד לנוסח של אישור עבודה ב/1 של עובדים זרים.

<אשרת הוכמן: יחד עם זאת, וזה גם מופיע בהצעה, צריך לזכור שלא מדובר באותה אוכלוסייה.

<אשרת הוכמן: אחד הדברים שעלולים להיות לקושי, זה כל הסיפור של הסדרי הבריאות, מפני שכיום אם עובד זר נפצע באורח קשה, אפשר תמיד למלא את החלק שהמבטח מחויב לו בחוק, אבל אחר כך להגיד - טוב, אתה לא יכול לעבוד יותר – סע לשלום.

<אשרת הוכמן: במבקשי מקלט לא ניתן למלא את החלק של סע לשלום.

<אשרת הוכמן: זו סתם דוגמא למקום שבו נצטרך לחשוב על קונסטלציה אחרת, אבל נצטרך בוודאי למצוא עוד מקומות כאלה, ולכן גם חשוב שתיערך הערכה, ונעשה עימות של איפה זה עובד ואיפה הקושי.

<אשרת הוכמן: היתרון של פיילוט זה שננסה בקטן, עם 2,500 איש, ונלמד מהניסיון וכך נוכל להרחיב.

<אשרת הוכמן: מאחר שמדובר כאמור על אופק שהוא אולי שבע שנים ואולי יותר, פשוט חבל על הזמן הזה.

<אשרת הוכמן: בחולות כרגע אין מקום.

<אשרת הוכמן: גם אם יהיו שם 10,000 מקומות, שזה אחד המספרים שנזרקים, מדובר באוכלוסייה שכרגע עומדת על 50,000, אולי יותר, אז בכל מקרה תהיה כאן קבוצה מאד גדולה של אנשים, שחבל לבזבז את הפוטנציאל שלהם, ואני בכוונה מדברת במונחים של פוטנציאל, כי אין ספק שיש כזה.

<דבורה בלום: רק תיקון קטן.

<דבורה בלום: כשאשרת אומרת אנחנו נעשה פיילוט, הכוונה היא לא אנחנו.

<דבורה בלום: הכוונה היא בעצם שמשרדי ממשלה, יחד בין משרד הכלכלה, משרד האוצר, החקלאות וכו', יקימו איזו שהיא ועדה, ינהלו את הפרויקט הזה.

<דבורה בלום: אנחנו כמובן נשמח לסייע, אבל שזה בעצם יהיה פרויקט ממשלתי.

<דבורה בלום: אנחנו ממליצים שה-UNHCR, ייקח חלק בזה בידע שלו, ובהשוואה הבין לאומית, אבל אין הכוונה היא שארגוני הסיוע ינהלו את הפרויקט הזה, אלא הממשלה.

<דבורה בלום: מה שאנחנו במכון להגירה מציעים, זה ללא תשלום כי אנחנו רוצים שזה יהיה נקי לגמרי, לבצע הערכה ו... לאדפטציות.

<דבורה בלום: כמובן שאתם פתוחים לקחת את מי שאתם רוצים להערכה.

מיכל רוזין: תודה אשרת.

מיכל רוזין: כן, חיים דגן.

מיכל רוזין: אין עוד הרבה רפתנים, נכון?

מיכל רוזין: זה כבר מתחיל להיות תואר מתכלה.

<חיים דגן: שלום, שמי חיים דגן, אני מנהל את רפת קיבוץ רבדים.

<חיים דגן: אני בא לוועדה בפנייה בכיוון טיפה שונה.

<חיים דגן: אצלנו בקיבוץ גרים שלושה מבקשי מקלט מאריתריאה מספר שנים, הם עובדים במקום.

<חיים דגן: אני יודע על קיבוצים סמוכים לנו שיש מצב דומה, בכפר מנחם, בקיבוץ גת.

<חיים דגן: עכשיו, האנשים האלה, כפי שאנחנו מכירים אותם ונתקלים בהם ביום יום, הם לא כאלה שנראה שהם מהווים סיכון לקיומה של מדינת ישראל.

<חיים דגן: אנשים משכילים, חרוצים, עובדים.

<חיים דגן: הם לא מהווים גם איזה שהוא מוקד חיכוך בקהילה שהם נמצאים.

<חיים דגן: ההיפך - אנשים אוהדים אותם, מתייחסים אליהם בכבוד.

<חיים דגן: הם עובדים, הם מתפרנסים.

<חיים דגן: הפנייה שלי לוועדה, שבעקבותיה זומנתי לישיבה הזאת, זה בגלל מציאות שהם חווים באזור מחברים שלהם, שגם כן גרים בפריפריה, גם מועסקים בחקלאות, ומקבלים זימון לחולות.

<חיים דגן: זה היה במושב קדרון, וזה אנשים שכמו שאמרתי, לא מהווים שום איום על קיומה של מדינת ישראל.

<חיים דגן: הם עובדים, מתפרנסים, הם לא מהווים מוקדי חיכוך עם הקהילה שהם נמצאים בה, ההיפך, כמו שאמרתי הם מעורכים.

<חיים דגן: למרות זאת, הם מקבלים זימון ממתקן חולות.

<חיים דגן: הם מועסקים בפריפריה, הם מועסקים בחקלאות וזה לא נותן להם שום חסינות במובן הזה.

<חיים דגן: זו הפנייה שלי לוועדה ובאמצעותה לרשות להגירה.

מיכל רוזין: אין ספק שיש פה אבסורד.

<חיים דגן: שיניחו לאנשים האלה לנפשם.

<חיים דגן: הם לא אלה שמהווים את הבעיה.

<חיים דגן: זו הפנייה שלנו, כי אני יודע שהם כמו שאמרתי מתפרנסים, הם מוערכים.

<חיים דגן: יש גם ברפתות, אני לא יודע אם אתם מודעים לזה, יש איזו שהיא נישה, המחלבות הגדולות – טרה ותנובה – דורשות היום מהרפתות, כדי לעמוד בדרישות כשרות הולכות וגוברות, שמי שמועסק בסופי שבוע ושבתות לא יהיו יהודים.

<חיים דגן: יש סיפור שלם סביב זה.

<חיים דגן: יש מצלמות שעוקבות אחרי זה, שאנחנו לא מסבנים אותם, שזה רק לא יהודים מועסקים שם.

<חיים דגן: יש נישה היום ש - - -

מיכל רוזין: כן, כן, אני ביקרתי בכמה רפתות וראיתי.

<חיים דגן: יש צורך גדול בלא יהודים שיעבדו.

מיכל רוזין: חיים, בוא נסביר למי שלא מבין.

מיכל רוזין: חייבים לחלוב את הפרות.

מיכל רוזין: אי אפשר שישי-שבת שלא.

מיכל רוזין: אתה אומר את זה כאילו common knowledge.

מיכל רוזין: חייבים לחלוב פרות גם בשישי-שבת, אי אפשר להפסיק לחלוב, אבל מה שבעבר היה מקובל בקיבוצים, במושבים, שחולבים את הפרות בשישי-שבת, עכשיו הוחלט על ידי הרבנות והכשרות, שאסור.

<דבורה בלום: ממתי זה?

<חיים דגן: זה תהליך שהולך ומתגבר.

מיכל רוזין: יש הקצנה בנושא הכשרות במדינת ישראל.

מיכל רוזין: בזה אילת תטפל בוועדה אחרת, אני בטוחה.

<חיים דגן: לא, אין מה לעשות, זו דרישה של הציבור.

<חיים דגן: אין מה לעשות.

מיכל רוזין: אני לא יודעת אם זו דרישה של הציבור.

מיכל רוזין: זו דרישה של הממסד, אבל לא חשוב.

מיכל רוזין: לא ניכנס לזה פה.

מיכל רוזין: עכשיו הרפתות חייבות לעבוד בשישי-שבת, אבל אסור להם שיהודים, קיבוצניקים, מושבניקים, יעבדו.

מיכל רוזין: ולכן הם צריכים להעסיק - - -

<חיים דגן: זה צריך להיות עובדים שהם לא יהודים.

<חיים דגן: הם מצלמים אותם, עם כל הגזענות שזה, הם יודעים להבדיל בין יהודים ללא יהודים שעובדים, ואם פעם משהו מתפספס אז הם באים להעיר.

<חיים דגן: אז אני אומר עוד פעם, הנישה הזאת של - - -

מיכל רוזין: אני כבר שמעתי שאם מתפספס שופכים את כל מה שנאסף בשישי-שבת.

מיכל רוזין: אני כבר שמעתי גם על מקרה כזה, שפשוט שפכו את כל החלב, כי גילו שהיה יהודי שהועסק בשבת.

<חיים דגן: יש כמה קטגוריות של כשרות.

מיכל רוזין: חלב בשבת בוודאות.

<חיים דגן: יש כמה קטגוריות של כשרות, אבל אם רוצים היום מה שנקרא לייצר כשרות מהדרין, אז חייבים שזה לא יהודים יעבדו בסופי שבוע – שישי בערב ושבת.

<חיים דגן: אבל אני אומר עוד פעם, אנחנו מעסיקים אנשים - - -

מיכל רוזין: זו כמות אדירה של חלב.

<חיים דגן: שהם אנשים חיוביים, הם אנשים תורמים, הם משתלבים בקהילה שלהם.

<חיים דגן: תניחו להם לנפשם.

<חיים דגן: אל תרדפו אותם.

<חיים דגן: זו הבקשה שלנו.

<חיים דגן: אני מניח שאם זה יתבצע, יהיו עוד כאלה שיוכלו כמותם גם להיקלט.

מיכל רוזין: מוטי, מה באמת האפשרות להעביר לכם רשימה של אותם אנשים, קודם כל שעבודתם נדרשת, שמועסקים, עובדים.

מיכל רוזין: אני יודעת שאתם דורשים לקבל ממי שמגיע אליכם גם הוכחה על עבודה וגם הוכחה לתשלום חשבונות ודברים כאלה, גם את זה שמעתי, וגם עם זה יש בעיות.

<מוטי ברקוביץ: לא, זה ממש לא נכון.

<מוטי ברקוביץ: קודם כל מדיניות שר הפנים נקבעה ופורסמה לגבי מי מופנה למתקן חולות, על פי תאריך כניסה לישראל.

<מוטי ברקוביץ: אין איזו שהיא מדיניות של מי שמועסק או מי שלא מועסק.

<מוטי ברקוביץ: מי שנכנס עד תאריך מסוים לישראל – מופנה לחולות.

<מוטי ברקוביץ: זה בהתאם ל - - -

מיכל רוזין: אני שואלת אותך לנוכח מה שהוא מספר, אם אתה לא רואה את האבסורד שבדבר.

<מוטי ברקוביץ: שנייה, שנייה, זה בהתאם.

<מוטי ברקוביץ: כמו שאמרתי, ההפניות לחולות הם בהתאם לתפוסת המקום ובהתאם לכניסה לישראל.

<מוטי ברקוביץ: זה לגבי מי מופנה לחולות.

<מוטי ברקוביץ: במקביל, מדיניות שר הפנים היא כמובן לא לתת אשרות עבודה למבקשי מקלט.

איילת שקד: גמרו לבדוק את בקשות המקלט של - - -

מיכל רוזין: של מי?

מיכל רוזין: רק אלה שמגיעים לחולות.

איילת שקד: נו?

מיכל רוזין: רק אלה שמגיעים לחולות.

<מוטי ברקוביץ: מי שהגיש – את רובן סיימו, לא את כולן, נשאר עוד.

מיכל רוזין: עוד לא, יוכי אמרה אתמול שרואיינו, אבל - - -

<ענת פישר-צין: רובם רואיינו ויש עבודה מאומצת מאד על זה.

מיכל רוזין: האחוזים נמוכים של בדיקה, הם עוד לא הגיעו, אבל זה רק מי שמגיע לחולות.

<אשרת הוכמן: רק עוד הערה לגבי הלוגיקה של מי שנלקח לחולות.

<אשרת הוכמן: אם באמת הלוגיקה היא כפי שפורסם, סליחה, הופנה, סליחה על הטרמינולוגיה - - -

מיכל רוזין: מוזמן.

מיכל רוזין: זו הזמנה.

<אשרת הוכמן: בדיוק, אלה שמוזמנים לחולות.

מיכל רוזין: זו הזמנה פתוחה.

מיכל רוזין: אתה יכול להחליט אם אתה בא או לא.

מיכל רוזין: זה היה בציניות, אגב.

<אשרת הוכמן: רק נקודה אחת חשובה, אני מבינה שזה עובד לפי מי שהגיע עד תאריך מסוים.

<אשרת הוכמן: זאת אומרת שלוקחים דווקא את הוותיקים, אלה שכן הצליחו לפתח איזה שהוא דפוס של השתלבות בתוך התנאים הקשים גם ככה - - -

מיכל רוזין: שזה אבסורד כבר מעיני מראש.

<אשרת הוכמן: לכן אני חושבת שגם ההערה של חיים דגן היא במקומה, כי גם - - -

מיכל רוזין: אני חייבת לומר שזה גם אבסורד וזה גם - - -

איילת שקד: לא, זה כדי שמי שחסך כסף יוכל לנסוע לחו"ל עם כסף.

מיכל רוזין: אני הכל מבינה, אבל בסופו של דבר אנחנו היינו בחולות וראינו שדווקא אלה העיקשים ושיותר קשה להם בחולות לקלוט, זה דווקא הוותיקים שהם יודעים עברית והם מכירים ויודעים להתקשר החוצה וכדומה.

מיכל רוזין: זאת אומרת גם מבחינת מדיניות הממשלה, אני לא מצליחה להבין את ההיגיון, אבל בטח לא כאשר אומרים שיש פה אנשים שמועסקים, שבאמת מהווים כרגע חלק מקבוצה שהיא שקטה, שהיא מתפקדת, שהיא לא פוגעת בציבור, ההיפך.

מיכל רוזין: הטענות על קושי בדרום תל אביב הן לא תקפות לגביהם, אנחנו רוצים להוציא אותם ממרכז הערים הגדולות.

מיכל רוזין: יש פה דרך לעשות את זה ובמקום זה, אותם דווקא מזמנים לחולות.

מיכל רוזין: זה נשמע לי לא הגיוני, אבל אני מבינה מה שאתה אומר: זו מדיניות השר.

מיכל רוזין: אני חושבת שבעניין הזה צריך לפנות לשר עם רשימה מדויקת של האנשים האלה.

<זרי חזן: רשות האוכלוסין היא זרוע מבצעת, יגידו לו לעשות X הוא יעשה X.

<זרי חזן: יגידו לו Y, זה Y.

מיכל רוזין: בוודאי, אבל אני מצפה ממנו גם להעלות מול השר את הקושי או את האבסורדים שעולים פה, ולהגיד אין היגיון בכך שאני אזמן אנשים שהם פחות עכשיו בוא נגיד בתוך הפצצה המתקתקת של דרום תל אביב, עם הלחץ, עם הזה.

מיכל רוזין: שוב, אתם יודעים מה דעותיי האידיאולוגיות בנושא הזה, אבל אני אומרת – לא יתכן דווקא לקחת את מי שמועסק, את מי שמסודר, את מי שיכול להיות שנמצא פה הרבה שנים, אבל הוא דווקא זה שפחות מסתובב ברחובות ומפריע לציבור.

איילת שקד: מיכל, מה המסקנה שלך מהדיון הזה על החקלאים?

איילת שקד: למה הם לא עובדים איתם, לא הבנתי?

איילת שקד: אני כבר שנתיים מנסה להבין את זה.

מיכל רוזין: שתי סיבות.

<חיים דגן: אני מכיר כאלה שכן עובדים בחקלאות.

איילת שקד: מי החקלאים שאמרו שהם לא רוצים לעבוד?

מיכל רוזין: אני לא יודעת איזה חקלאים, כי אצלי בוועדה הגיעו גם מהתאחדות החקלאים, הגיעו גם חקלאים עצמם כמה פעמים ואמרו - - -

<קריאה: מתאים להם לעבוד בערבה.

מיכל רוזין: כן, הערבה, תקשיבי, זה 40 מעלות חום, בקושי התאילנדים שורדים.

<זרי חזן: לא, אבל גם שם אם יהיה אינטרס, יש פה מפגש אינטרסים בסך הכל, גם של החקלאי, גם של העובד וגם של המדינה.

<זרי חזן: זו פעם ראשונה שיש את מפגש האינטרסים הזה, ואם יחדדו את זה, אז הם ישמחו לעבוד בערבה מאשר להיות זרוקים בדרום תל אביב או בחולות.

מיכל רוזין: אני מזכירה לכם שגם השר אהרונוביץ, כשהוקם מתקן חולות הוא בא לשם והוא אמר לתקשורת, הוא לא אמר את זה בסתר ובחשאי, הוא אמר חייבים לדאוג להם לתעסוקה.

מיכל רוזין: הוא אמר – לא רק בתוך המתקן, אלא מחוץ למתקן.

מיכל רוזין: חייבים לתת להם את האפשרות להיות מועסקים, כי אי אפשר שאנשים ישבו ככה וגם בלי לדעת עד מתי לשבת חסרי מעש.

מיכל רוזין: הוא אמר את זה.

<דבורה בלום: לא הבנתי מי את אומרת שלא רוצה, החקלאים או העובדים?

מיכל רוזין: היא שמעה מחקלאים בערבה.

איילת שקד: לא, העובדים.

איילת שקד: מהחקלאים, שהעובדים לא רוצים לעבוד שם בתנאים - - -

<דבורה בלום: שהעובדים לא רוצים.

<נועה קאופמן: אם אפשר, יש בעיה במתקן חולות, בעיה גדולה.

<נועה קאופמן: קודם כל אני מאד מתנצלת על האיחור.

<נועה קאופמן: אני נועה קאופמן מקו לעובד.

<נועה קאופמן: אחת הבעיות כרגע במתקן חולות - - -

מיכל רוזין: כן, שאתם מלווים הרבה את החקלאים.

<נועה קאופמן: אנחנו לא מלווים את החקלאים, אנחנו מלווים את העובדים.

מיכל רוזין: את העובדים הזרים, ברור, אבל אני אומרת אתם נפגשים הרבה עם החקלאים ומגיעים לשטח.

<נועה קאופמן: כן.

מיכל רוזין: בסדר, זה ללוות את החקלאים גם, לבדוק אותם גם.

<נועה קאופמן: אני עובדת עם הקהילה המדוברת פה, ובעצם כל מי שלא מוזמן כרגע לחולות.

<נועה קאופמן: העמדה שלנו לגבי חולות ידועה, אנחנו מעורבים בבג"ץ ונחכה להכרעה שם, אבל יש קבוצה עצומה של אנשים שלא קיבלו זימונים לחולות.

<נועה קאופמן: אני לא יודעת אם דובר פה על מה שקרה במשרד הפנים בחודשיים-שלושה האחרונים, שבהם - - -

מיכל רוזין: דיברנו על התורים.

<נועה קאופמן: אז אנשים שלא מקבלים זימון לחולות וגם לא מצליחים לחדש את האשרה שלהם, בעצם נמצאים באיזה שהוא לימבו.

<נועה קאופמן: עמנואל כאן, אם תרשו לו לומר כמה מילים, הוא יוכל להסביר הרבה יותר טוב ממני.

<נועה קאופמן: הוא נשוי עם שני ילדים, כלומר הוא לא מהאנשים שעומדים להיות מוזמנים לחולות בזמן הקרוב, לפחות לפי נהלי משרד הפנים והוא לא עובד.

<נועה קאופמן: כלומר, הוא נאלץ לעזוב את העבודה שלו, שהוא עבד בה שלוש שנים.

<נועה קאופמן: הוא לא גר בדרום תל אביב, הוא עזב את דרום תל אביב.

מיכל רוזין: במה עבדת?

<עמנואל ברהנה: קודם כל שמי עמנואל, עבדתי בארומה, להכין קפה, גם טבח.

<עמנואל ברהנה: אין לי בעיות לקרוא ולכתוב.

<עמנואל ברהנה: אז קודם כל הייתי בברסרי, שהיא מתחילת ההפגנה.

<עמנואל ברהנה: אחרי שהפגנו שלושה ימים – פיטרו אותי.

<עמנואל ברהנה: ביקשתי לחזור, אומרים לי כאילו לא רוצים.

<עמנואל ברהנה: אם אני נכנס למטבח, אז מתביישים.

<עמנואל ברהנה: לא היו כמו קודם.

<עמנואל ברהנה: אז לא חזרתי לשם.

איילת שקד: איפה אתה גר?

<עמנואל ברהנה: בפרדס כץ.

<עמנואל ברהנה: אז אחרי זה נגמרה לי הוויזה.

<עמנואל ברהנה: הלכתי להחליף את הוויזה.

<עמנואל ברהנה: כמה ימים הולך, מחכים אנשים להחליף ויזה, 700-800.

<עמנואל ברהנה: אז חיכיתי חודש.

<עמנואל ברהנה: לא החלפתי אותה עדיין.

<עמנואל ברהנה: קיבלתי אתמול, אחרי כמה ימים.

<יואב בכר: לכמה זמן קיבלת אותה?

<עמנואל ברהנה: לחודש.

<יואב בכר: זה גם חלק מהבעיה.

מיכל רוזין: כן, כי אף אחד לא רוצה להעסיק אותו, כי חודש הוא לא יודע אם הוא יישאר.

<יואב בכר: לא שהוא לא יודע, המעסיק לא יודע.

מיכל רוזין: כן, כן, המעסיק, לכך התכוונתי.

<זרי חזן: המעסיק לא רוצה אותו, שפעם בחודש הוא צריך לנסוע לשבוע, הלוך חזור לתל אביב, עד שהוא מקבל את האשרה.

איילת שקד: היית רוצה לעסוק גם בחקלאות?

<מוטי ברקוביץ: חודש אני לא מכיר.

<מוטי ברקוביץ: חודשיים.

<עמנואל ברהנה: חודש, חושד.

<קריאה: לא, אני מכירה אנשים שקיבלו לחודש.

<נועה קאופמן: חודש כי הוא לא הביא את אשתו ואת הילדים, אבל אי אפשר - - -

<מוטי ברקוביץ: אה, אוקיי.

<נועה קאופמן: אבל אי אפשר לעמוד עם הילדים 10 שעות בחוץ.

<עמנואל ברהנה: לאשתי נתנו לשישה חודשים, לי נתנו לחודש.

<מוטי ברקוביץ: אתמול הלכת גם כן?

<עמנואל ברהנה: מה?

<מוטי ברקוביץ: אמרת קודם שאתמול גם הלכת.

<עמנואל ברהנה: כן, גם אתמול הלכתי.

<מוטי ברקוביץ: לאיפה בארץ?

<עמנואל ברהנה: יש מקום חדש ליד ישראלי.

<מוטי ברקוביץ: בתל אביב?

<עמנואל ברהנה: כן.

<עמנואל ברהנה: אז קיבלתי חודש.

<עמנואל ברהנה: לאשתי נתנו שישה חודשים.

<מוטי ברקוביץ: זאת אומרת אתמול הגעת וקיבלו אותך?

<עמנואל ברהנה: קיבלו אותי אתמול.

מיכל רוזין: יש כאלה שלא הצליחו להיכנס?

<עמנואל ברהנה: כן.

<עמנואל ברהנה: אז לחודש נתנו לי.

<עמנואל ברהנה: שאלתי אותו למה הוא נתן לי לחודש, אז הוא אמר לי להביא מסמכים לילדים.

<עמנואל ברהנה: הלכתי לבקש את המסמכים מאיכילוב.

<עמנואל ברהנה: באיכילוב אמרו לי שצריך לשלם 16,000 שקלים למסמך.

מיכל רוזין: על מה?

<נועה קאופמן: על תעודת לידה.

<נועה קאופמן: אם יש חוב, עושים בעיות עם המסמכים.

מיכל רוזין: אבל במילא האבא לא רשום בתעודת הלידה.

<עמנואל ברהנה: אבא לא רשום, כן.

<עמנואל ברהנה: אמא רשומה.

מיכל רוזין: הרי זו הייתה הבעיה, דיברנו פה בוועדה.

מיכל רוזין: אמרו שוב ושוב, כולל רשות ההגירה אמרה – כן, אנחנו לא רושמים את האבא בתעודת הלידה.

<נועה קאופמן: בעצם, השאלה היחידה בעיני המעסיקים, מהפניות שאנחנו מקבלים, זה האם מעסיק כמו שלו, אם הוא היה ממשיך את העבודה שלו, חשוף לקנס בתקופה שבה הוא מנסה להוציא ויזה או לא, כי זו השאלה העיקרית.

<מוטי ברקוביץ: ברשותך, יושבת הראש, הוא העלה פה טענה שקודם כל דיברנו עליה מקודם, על זה שהיו תורים ואתמול הוא הגיע, הוא התקבל.

<מוטי ברקוביץ: זה מוכיח שבאמת אנחנו לקראת סיום הסאגה הזאת של אנשים שמחכים בתור.

<מוטי ברקוביץ: הוא הגיע בפעם הקודמת, הוא קיבל חודש ימים - - -

מיכל רוזין: לקראת סיום אמרת זה ייקח חודש חודשיים, אני רוצה להזכיר לך.

<מוטי ברקוביץ: אני אמרתי שאנחנו נשתדל מאד שזה ייקח - - -

מיכל רוזין: אבל אני רוצה לדעת מה קורה בינתיים.

מיכל רוזין: זאת הבעיה שלנו, מה קורה בינתיים.

מיכל רוזין: הוא התקבל, מישהו אחר לא התקבל.

<מוטי ברקוביץ: תראי, נכון לאתמול אף אחד לא עמד בתור.

<מוטי ברקוביץ: בואי נראה, יכול להיות שבאמת אנחנו כבר פותרים את זה.

<שי ברמן: לא, אבל זה קורה חדשות לבקרים.

<שי ברמן: מגיעים אלינו - - -

<מוטי ברקוביץ: לא, רגע, חכה, אמרתי, אתה גם לא היית כאן שאמרתי, שמאז נפתח מתקן תובל אנחנו מקבלים מאות אנשים ביום במתקן תובל, אנחנו מצמצמים את הפער בקצב מהיר מאד.

מיכל רוזין: פותחים עוד שני מרכזים בחדרה ו - - -

<מוטי ברקוביץ: אנחנו נפתח עוד שני מרכזים בחדרה ובמרכז, זה יפתור את הבעיה.

<מוטי ברקוביץ: יכול להיות שכבר שעות הפתיחה הארוכות בתובל כבר יפתרו לנו את הבעיה.

<מוטי ברקוביץ: בימים הקרובים אנחנו נדע לכמת את זה, כמה זמן ייקח לנו לפתור את הבעיה, אבל הוא הגיע בפעם הקודמת, הוא קיבל חודש ימים כדי להוכיח שבאמת יש לו משפחה.

<מוטי ברקוביץ: הוא לא עשה את זה, הגיע אתמול עוד הפעם, שוב הוא קיבל חודש ימים.

מיכל רוזין: איך הוא יכול להוכיח?

מיכל רוזין: להביא 16,000 שקלים בשביל להוציא תעודה?

<עמנואל ברהנה: לא קיבלתי, הלכתי וחזרתי חודש.

<עמנואל ברהנה: וההפגנה מתחילה, נגמרה לי הוויזה, פיטרו אותי מהעבודה.

<עמנואל ברהנה: עד אתמול הלכתי חזרתי כמה פעמים.

<עמנואל ברהנה: לפחות חודש.

<עמנואל ברהנה: לא הצלחתי.

<עמנואל ברהנה: בסוף החודש הצלחתי לקבל ויזה.

<שי ברמן: למה פיטרו אותך מהברסרי?

מיכל רוזין: סליחה, בואו לא ננהל ביניכם דיון.

<עמנואל ברהנה: בגלל שהייתי שלושה ימים בהפגנה.

מיכל רוזין: בהפגנה, אנחנו יודעים שפיטרו הרבה.

מיכל רוזין: כן, עורך דין זרי חזן, לשכת עורכי הדין.

<זרי חזן: אני רוצה לומר משהו.

<זרי חזן: יש לי תחושה - - -

מיכל רוזין: יש פה תחושה פמיליארית, אבל אנחנו צריכים להגיד לפרוטוקול שם ותפקיד.

<זרי חזן: אוקיי.

<זרי חזן: זרי חזן, יושב ראש ועדת הגירה בלשכת עורכי הדין.

<זרי חזן: צריך להבין את זה, יש פה מצוקה מאד גדולה כן של חקלאים, כי אני נמצא פה בוועדה וכל פעם זה עולה מחדש, וגם עכשיו רק אישרו, אני חושב, 20,000 כניסות של עובדים זרים.

<זרי חזן: אני חושב שהבעיה היא בזרוע המבצעת, שזה פה רשות האוכלוסין, וצריכים להגיד את האמת.

<זרי חזן: זו מדיניות להמאיס את החיים על העובדים, מבקשי המקלט.

<זרי חזן: אפשר לקרוא להם מסתננים, אפשר לקרוא להם איך שאתם רוצים, אבל להמאיס את החיים עליהם.

<זרי חזן: עכשיו, הבן אדם הזה יחזור עוד 10 פעמים.

<זרי חזן: הוא לא יכול להביא את הילדים שלו שיעמדו שם 10 שעות.

<זרי חזן: לא יעזור כלום.

<זרי חזן: אתם תתנו לו עוד פעם חודש, חודש, חודש, והוא לא ירצה להעסיק אותו, ובטח הוא לא ירצה ברבדים להעסיק אותו.

איילת שקד: יש לו רק לחודש?

<זרי חזן: ברור, כי יומיים הוא עומד שם.

איילת שקד: ממתי אתה בארץ?

<עמנואל ברהנה: משנת 2007.

איילת שקד: אז אנשים כמוהו לא מורחקים בגלל שהם עם אישה וילדים?

מיכל רוזין: אז למה לא לתת לו כבר יותר זמן?

מיכל רוזין: אה, כי הוא צריך להוכיח עם התעודה, עם ה-16,000 שקלים.

<זרי חזן: תראו, אם יש מדיניות ממשלה, בטח הלשכה לא נגד מדיניות הממשלה.

<זרי חזן: יש מדיניות – תבצעו אותה, אבל אי אפשר לעשות מדיניות ממשלה, וכך התחושה, כאילו אנחנו עושים איזו שהיא מלחמת מאסף, להמאיס את החיים על החברה האלה, על מבקשי המקלט, שהם עדיין מוגדרים כמבקשי מקלט ואתם צריכים לנהוג בהם לפי האמנה.

<זרי חזן: ולפי האמנה גם צריכים לספק להם עבודה ואת כל הצרכים האישיים ובריאות והכל.

<זרי חזן: עכשיו, מה שאני אומר זה דבר פשוט: יש פה מפגש אינטרסים ברור שעולה כל פעם בוועדה הזאת וגם בוועדה המקבילה של חברת הכנסת רגב, של חקלאים שדורשים ידיים עובדות.

<זרי חזן: יש אינטרס מאד גדול, וזה לא אתם, יש אינטרס מאד גדול לעובדים האלה לעבור לאותם מקומות, לצאת מדרום תל אביב ולהתפרנס בכבוד.

<זרי חזן: אפשר לעשות את זה.

<זרי חזן: אחד.

<זרי חזן: שניים, ממך אני מבקש, אתה יודע, אם זו מדיניות – תגידו אותה.

<זרי חזן: המדיניות שלכם היא להמאיס את החיים עליהם - שהם יעזבו כמה שיותר מהר, יקבלו את ה-3,500 דולר ויטוסו מפה – תגידו את זה.

<זרי חזן: תגידו את זה לפחות שנדע כולם להתמודד שזו ההגדרה שלכם של התפקיד, כי זו התחושה.

<זרי חזן: עכשיו, תשמע, זה שאתה מתייעל ומרגיש מאד טוב עם זה בתור אזרח, שאתה בא ואומר חברה, אני מתייעל, אני פותח עוד אזורים, אבל שנינו יודעים שזה לא רק זה.

<זרי חזן: אחרי שהם מגיעים לחולות הם מותשים, אחרי שהתשתם אותם פה הם מגיעים לחולות, יושבים איתם ומסבירים להם כמה זה טוב לעזוב.

<זרי חזן: עכשיו, זה ברור שמבקש מקלט בכל העולם, מבקש מקלט אמיתי, לא מבקש עבודה, מקלט עבודה לא יעזוב.

<זרי חזן: אין לו לאן לחזור.

<זרי חזן: בחור מדארפור שכל משפחתו מתה, בחיים הוא לא יחזור.

<זרי חזן: לא 3,000 ולא 10,000 דולר.

<זרי חזן: אם אתם עושים, אני מבקש דבר אחד, ואני אומר את זה מטעם הלשכה, שאם אתם כבר מבצעים את המדיניות, אל תעשו מדיניות של המאסת החיים על אותם אנשים.

<זרי חזן: הם השרשרת הכי חלשה באוכלוסייה, הכי מסכנה.

<זרי חזן: הפרנסה, אתה שומע, זורקים אותם מכל העבודות.

<זרי חזן: אני הבנתי שזה חלק ושזה לטובת המדיניות שלכם, אבל עדיין צריכים לנהוג בהם בכבוד של בני אדם.

<זרי חזן: אי אפשר להמאיס עליהם את החיים.

<זרי חזן: נקודה.

מיכל רוזין: זרי, תודה.

<יואב בכר: אני מבקש את רשות הדיבור.

מיכל רוזין: כן, אני כבר אתן לך.

מיכל רוזין: אני רק אגיד שוב, המדיניות, כמו שאני אומרת כל הזמן, לצערי יש מדיניות, אתם מבצעים את המדיניות.

מיכל רוזין: השאלה, תפקידכם גם להעיר חלק מהמציאות בשטח לקובעי המדיניות, ולהגיד תקשיבו, יכול להיות שאין היגיון להוציא דווקא את אלה שהגיעו ראשונים, יכול להיות שאין היגיון להוציא את אלה שבטח הם בעלי משפחות.

מיכל רוזין: אין היגיון להוציא את אלה שנמצאים עכשיו בחקלאות, מועסקים, לא יושבים בצנטרום של תל אביב עם כל הקושי וחבית הנפץ.

מיכל רוזין: יכול להיות שחשוב שאתם, אנחנו לא באים אליכם בטענות, אבל אנחנו מצפים מכם להעלות את הדברים גם למעלה ולהגיד רגע, בואו נשקול בחכמה.

מיכל רוזין: כמו שאמרתי למפקד מתקן חולות, יכול להיות שגם הוא צריך להגיד – חברה, אל תביאו לי דווקא את הוותיקים, או תאזנו לי, כי יש לי קושי פה.

מיכל רוזין: אתם חייבים להיות גם אלה שמעבירים את המציאות בשטח למעלה, ולהגיד גם את האמירה שלכם ואני חושבת שחשוב שפה נשמעת אמירה שהיא שונה.

מיכל רוזין: כן, בבקשה, יואב.

<יואב בכר: אני אתחיל ואומר כך, כל הזמן אומרים פה חקלאות, חקלאות.

<יואב בכר: אז יש כמה ענפים שיש להם רישיונות לעובדים זרים.

<יואב בכר: לנו היה גם.

<יואב בכר: במלונות היה עד שנת 2006 ואז באו אלינו, אפרופו מדיניות ממשלה, אמרו לנו חברה, הולכים להוציא את כל האישורים הזרים לכולם - - -

מיכל רוזין: בהסכמה.

<יואב בכר: אז בואו תהיה אתם הראשונים.

<יואב בכר: תהיו נחמדים, תהיו הראשונים ותקבלו גם תמריצים להביא עובדים ישראלים.

<יואב בכר: דרך אגב, מה שאני מדבר כרגע זה על עבודות בעיקר בתחום השירותים של הניקיון, שטיפת כלים, חדרנות.

<יואב בכר: ואני אגיד עוד מילה, אנחנו יכולים להעסיק בכל הארץ, כי כשפה הדגש על בוא נמצא מקומות שיבקשו שהם יעבדו אצלם, שתהיה להם תעסוקה, אז חברה, חבל להתאמץ.

<יואב בכר: היום יש אבטלה חיכוכית במדינת ישראל, ברמות שבתפקידי השירות, בעבודות הניקיון והשירות, אין עובדים.

<יואב בכר: חסרים עובדים.

<יואב בכר: ולצערנו, אנחנו רואים, עם כל זה שתמיד אומרים לנו תכניסו את היד לכיס, אז אנחנו מכניסים את היד לכיס, והיום משלמים לעובדי ניקיון ישראלים גם 30 שקלים לשעה, כשאני אזכיר לכם, שכר המינימום הוא 23 שקלים לשעה, ו-32 שקלים לשעה.

<יואב בכר: תסתכלו במודעות בעיתונים שגם מפרסמים אצלנו ותראו את זה, ולא באים לעבוד בעבודות האלה.

<יואב בכר: ולכן אני אומר, הבעיה זה לא שאין עבודות.

<יואב בכר: יש עבודות, כי יש אפס אבטלה במקצועות השירות האלה, במקצועות הניקיון.

<יואב בכר: אז לכן הקטע איפה שיש עובדים זרים, אין ספק שהיה מאד טוב שיהיה מינון יותר נמוך של עובדים זרים שמביאים אותם, ויתנו עבודה לכאלה שנמצאים פה.

<יואב בכר: לנו אין אישור בכלל עכשיו לעובדים זרים.

<יואב בכר: אז מקום יש.

<יואב בכר: עכשיו, איפה המצוקה היא קולוסאלית?

<יואב בכר: בוודאי במקומות יותר פריפריאליים.

<יואב בכר: באילת אין לנו עורף אורבאני, ולכן אין שם עובדים.

<יואב בכר: בים המלח כנ"ל.

<יואב בכר: הראשונים שנכנסו לעבוד כאן בארץ, ממבקשי המקלט, פנו אלינו, ביקשו מאיתנו להוציא אותם מתל אביב, לקחת אותם לשם.

<יואב בכר: אני אז אמרתי לכם, הייתי וראיתי עם החקלאים שזה לא כל כך הסתדר, ואצלנו פתחנו את הדלת ונתנו עבודה ועבודה הוגנת, וכל מה שאתם - - -

מיכל רוזין: אני רק אומר שהוועדה הייתה בחולות ובדיוק הגיעה משלחת, או משלוח, אני לא יודעת איך לקרוא להם, סליחה, מאילת, מהמלונות לחולות.

<יואב בכר: בואו נעשה סדר.

<יואב בכר: עוד פעם, אין לי שום דבר נגד הממשלה ונגד מדיניות.

<יואב בכר: אני לא שם.

<יואב בכר: אם היו יכולים לתת לנו היום את אותם 2,000,2,500 אישורים לעובדים זרים, כמו שהיה לנו קודם – לבוא, לעבוד, ללכת, הכל בסדר מבחינתנו, כי זו המצוקה שלנו.

<יואב בכר: אבל אני גם אזרח, נכון?

<יואב בכר: אז תראו, אכן במדיניות, את הוותיקים.

<יואב בכר: איפה היו כל הוותיקים, אתם יודעים?

<יואב בכר: במלונות באילת ובים המלח.

<יואב בכר: אז היום אנחנו בהתרסקות בקטע הזה.

<יואב בכר: כי ככה, פעם אחת לחולות הרחיקו מאיתנו את רובם.

<יואב בכר: לא רובם, אבל חלק מאד גדול.

<יואב בכר: שתיים, אני שמחתי ושמח על מה שאמרת כאן ואני מקווה שאתם מסדירים את העניין, אבל תיכף בטח שי יספר ממצוקות הענף אצלו.

<יואב בכר: בחודשים האחרונים רבותי, ה-לך-תבוא-לך-תבוא והדוגמא של הבחור הראוי פה שדיבר, נוצר מצב שבמכפלה – כמו ששלחו לחולות – אותה כמות הסתובבו בין רישיונות.

<יואב בכר: עכשיו תבינו, עוד המלונות יש להם את התאחדות המלונות, אנחנו מסבירים להם, אנחנו נותנים להם אינפורמציה.

<יואב בכר: איפה כל המעסיקים הקטנים שלא יודעים מה קורה?

<יואב בכר: הם בכלל לא יודעים מה זה ס/2/א/5, מה זה האישור, איזה אישור, מה מותר, מה אסור?

<יואב בכר: אז בהטיה הזאת, הכמויות של המעסיקים שנמצאים במצב שפעם אחת חלק הרחיקו להם ופעם שנייה, בין האישורים האלה, הם לא משחקים, בטח לא המלונות שהם אנשים שומרי חוק.

<יואב בכר: בא להם מישהו שעכשיו האישור שלו יום וחצי לא בתוקף – הוא לא עובד.

<יואב בכר: ועכשיו הם במצב שהם מבינים - הם הרי לא טיפשים – הם מבינים את כל מה שקורה, את המדיניות ואת ה - - -

מיכל רוזין: שר הפנים ישמח לשמוע את המשפט הזה, כי זה בדיוק מה שהוא רוצה.

<יואב בכר: אנחנו הולכים לפגוש אותו.

מיכל רוזין: אבל זה בדיוק מה שהוא רוצה.

<יואב בכר: נכון, נכון.

מיכל רוזין: הוא רוצה שמעסיקים יפטרו אותם, שלא תהיה להם פרנסה ולא תהיה להם ברירה אלא לעזוב.

מיכל רוזין: זו המדיניות.

<יואב בכר: נכון, יפה.

<יואב בכר: אז לידיעת

<יואב בכר: כם, אני מוכרח לומר, תראי, לאור המתמטיקה, כשאני באתי ושמעתי את המתמטיקה לפני כמה חודשים, שאמרו לי יש 54,000, 60,000, what ever, ויש בחולות 3,000 או what ever, אז אמרתי במתמטיקה הזאת, איך אמר לי יוסי אדלשטיין בזמנו, הם לא נכנסו ביום אחד, הם לא יצאו ביום אחד, אבל בשטח המדיניות שם סופר מצליחה.

<יואב בכר: הופתעתי מהאפקטיביות שקורית כרגע בשטח.

<יואב בכר: בשטח קורה מצב שהמעסיקים אלף במבוכה, הם לא יודעים מה קורה, הם מתחילים לחפש כל מיני פתרונות ולא כל כך מוצאים, אבל בינתיים החברה האלה ניזוקים.

<יואב בכר: זאת אומרת שלדעתי כן מסתובבים אנשים שלא מוצאים אותם.

<יואב בכר: עכשיו, יוסי אמר לי עוד משפט, הוא אמר לי תשמע, לקחו לי אחד, כי שאלתי אותו מה שאת שאלת, יושבת הראש שאלה, אם שואלים אותם כשהם מגיעים אם הם עובדים או לא עובדים.

<יואב בכר: אז הוא אמר לי בפירוש, זה לא מעניין אותנו בכלל, זו מדיניות של לפי זמנים וכאלה.

<יואב בכר: ולכן, חלק גדול שנשלחו לחולות הם כאלה שעבדו ועבדו זמן יחסית די רב, והכל היה שם בסדר גמור.

<יואב בכר: ובתוך זה דרך אגב, יש עוד מבוכות.

<יואב בכר: אני אתן לכם שתי דוגמאות.

<יואב בכר: יש כאלה שעושים ביטוח רפואי, כשחלק אמרו לא רוצים לעשות יותר ביטוח רפואי, אנחנו לא יודעים מה המצב וזה, אז זה כבר עוד קושי.

<יואב בכר: יש בעיות של נקודות זיכוי שאף פעם לא דיברנו עליהן פה, אבל זה דברים שהעובדים האלה נפגעים, שזה פשוט לא יאומן.

<יואב בכר: כי הרי מצד אחד תראו, פעם אחת אומרים למעסיקים שצריך לשלם עליהם היטל כי הם עובדים זרים לכל דבר ועניין.

<יואב בכר: פעם שנייה אומרים – אל תשלם לו נקודת זיכוי, כי הוא לא חוקי.

<יואב בכר: עוד פעם, זה הכל בקטע של מבוכה על מבולקה.

<יואב בכר: זה יוצר בעיות למעסיקים ושלא לדבר על פגיעה בעובדים הללו.

<יואב בכר: ולכן, כשבמתמטיקה עדיין הם כאן, אז כן יש מקום לעשות סדר, להגיד אוקיי, יש כרגע, הרי עוד לא נתנו לנו אישור לעובדים זרים.

<יואב בכר: הם פה.

<יואב בכר: אין עובדים שיעשו את העבודה הזאת, יש לזה צורך, לא מרמים אותם, אז צריך.

<יואב בכר: אנחנו בעד הסדרה, וכמו שאמרו פה – פיילוט על החקלאים.

<יואב בכר: חברה, יותר מפיילוט על מקום שזה עובד?

<יואב בכר: בואו נסדיר את זה כאן, אצלנו בינתיים.

<יואב בכר: דבר אחרון, אני רוצה לציין לסיום עניין נוסף.

<יואב בכר: אני אומר, יש היום דוגמא בקטע של לעשות להם לא טוב או כן טוב.

<יואב בכר: תראו, הקטע שהרחיקו אותם לחולות, נתנו חודש הודעה.

<יואב בכר: אף אחד לא בא והגדיר ואמר מה עם חודש ההודעה הזאת.

<יואב בכר: כי אתם יודעים איך זה הולך?

<יואב בכר: כתוב ככה, תבוא עוד חודש לחולות ובאישור יש חותמת שכתוב.

<יואב בכר: לא כתוב כמו קודם אישור זה אינו מהווה אישור עבודה, כתוב – אסור לעבוד.

<יואב בכר: מישהו מצפה ממעסיק שייקח?

<יואב בכר: אני שואלים אותי מה לעשות, אז אני אומר תראו, יש פה פרשנויות.

<יואב בכר: אנחנו לא יודעים להגיד להם חד משמעית, כי מצד אחד אומרים כנראה שלא יאכפו בחודש הזה, מצד שני אם יבואו ויכנסו ויאכפו?

מיכל רוזין: כתוב אסור לעבוד.

<יואב בכר: אסור לעבוד.

<דבורה בלום: לא, אם כתוב, לפחות לפי האתר של רשות האוכלוסין, אם כתוב אסור לעבוד – אסור להעסיק.

<יואב בכר: כן, חד משמעית.

מיכל רוזין: מוטי, זה סותר את מה שאמרת מקודם.

<מוטי ברקוביץ: האשרה שמקבלים היא אותה אשרה.

<יואב בכר: לא נכון.

מיכל רוזין: יואב, תסיים, כי אני רוצה להבין, מוטי אמר שזה לא קיים.

<יואב בכר: כתוב: אסור לעבוד.

<יואב בכר: עכשיו, לסיום העניין ולראות עוד איזה קוריוז, זה לא קוריוז המילה, זה אבסורד.

<יואב בכר: עכשיו, בא עובד כזה, הביא – אסור לעבוד.

<יואב בכר: אתם יודעים, צריכים לעשות לו שימוע היום, יש פה גם עניינים של חוקי עבודה, דברים שאנחנו צריכים לעסוק בהם כמעסיקים.

<יואב בכר: יצא האיש, עכשיו נשאלת השאלה – צריך לתת לו פיצויים או לא צריך לתת לו פיצויים.

<יואב בכר: זה מעניין אתכם?

<יואב בכר: רק שתדעו.

מיכל רוזין: משרד הכלכלה ידרשו מכם.

<יואב בכר: יבוא מאן דהוא יגיד – צריך לתת לו פיצויים.

<יואב בכר: אני אומר לכם, הציניות כאן יוצרת מצב שבגלל כל אי הבהירות והמדיניות המקשה הזאת והרעה הזאת, יכול מעסיק לקום ולהגיד, ודרך אגב, זה בניגוד למה שאני מנחה, כי אני אומר למלונות – חברה, האיש עבד אצלכם 3-4 שנים, הוא לא אשם, תהיה אליו כמו שצריך והכל, ורוב החברה שלנו עושים את זה, אבל יקום מעסיק, ויש על זה דרך אגב תקדימים מהלבנונים של פעם, מהחברה שהיו מדרום לבנון, שהמדינה הוציאה אותם.

<יואב בכר: יקום מעסיק ויגיד, המדינה הוציאה אותו, שהמדינה תשלם לו פיצויים.

<יואב בכר: ובמצב הזה, רבותי, אני מודיע לכם, זה ילך לבתי משפט ושם העובדים יינזקו.

<יואב בכר: בבתי המשפט העובדים ייפגעו וחבל, זה לא צריך להיות ככה, אפשר לעשות את זה אחרת וזו השורה התחתונה.

<נועה קאופמן: כבר אומרים מעסיקים.

מיכל רוזין: שילוב של רוע וטמטום זה הדבר הכי נורא.

מיכל רוזין: מוטי, אמרת לנו פה, הצהרת שאין - - -

<מוטי ברקוביץ: אני לא מכיר את המקרה הספציפי הזה שהוא אמר.

מיכל רוזין: מה זה מקרה ספציפי?

<יואב בכר: זה לא ספציפי.

מיכל רוזין: אנחנו שומעים את זה מהשטח.

<מוטי ברקוביץ: רגע, מי שמופנה לחולות מקבל שני מסמכים – מסמך הפניה לחולות ואשרה לחודש ימים האלה.

<יואב בכר: אני לא מכיר שום אשרה לחודש ימים הזה.

<מוטי ברקוביץ: האשרה שהוא מקבל לחודש ימים היא אותה אשרה בדיוק ש - - -

מיכל רוזין: מוטי, אתה שומע פה עדויות מהשטח.

<יואב בכר: יש חותמת שכתוב אסור לעבוד.

<מוטי ברקוביץ: אני מוכן, אני לוקח על עצמי איך שיוצאים מכאן, אני אסע לתובל ואני אבדוק את מה שאתם אומרים, למרות שאנחנו מכירים - - -

<יואב בכר: אני ראיתי בעין.

מיכל רוזין: אני אשמח שתעביר לנו את זה.

<מוטי ברקוביץ: אנחנו מכירים את זה שהם מקבלים את אותה אשרה בדיוק.

<מוטי ברקוביץ: אם יש לכם מישהו ספציפי, שאני אוכל להיצמד למקרה הזה ולבדוק למה זה קרה - - -

<יואב בכר: אני מעביר לכם.

<יואב בכר: מי שרוצה שאני אעביר לו, שכתוב על האישור – אישור זה אסור לעבוד.

מיכל רוזין: אנא תעביר גם לוועדה, בבקשה.

מיכל רוזין: כן, שי ברמן, בבקשה.

<שי ברמן: מנכ"ל איגוד המסעדות.

<שי ברמן: קודם כל סליחה על האיחור.

<שי ברמן: אנחנו מעסיקים כ-10,000 מבקשי מקלט במסעדות, מתוכם, על פי סקר שערכנו לאחרונה, כ-2,500 עד 3,000 הם עובדי מטבח.

<שי ברמן: אנחנו סובלים ממצוקה של - - -

מיכל רוזין: כמה, סליחה?

<שי ברמן: בין 2,500 ל-3,000 עובדי מטבח, כלומר הם עובדים כטבחים לכל דבר.

<שי ברמן: לנו יש מצוקה אדירה בתחום של המטבח, של בתי מטבח בלתי מקצועיים ומבקשי המקלט שהתחילו בהתחלה לעבוד בתור עובדי ניקיון, היום אנחנו כבר מעסיקים אותם גם במטבחים שלנו ולמעשה מה שהשביתה האחרונה המחישה לנו, אנחנו תלויים בהם לחלוטין.

<שי ברמן: יש כמה נקודות שיואב העלה את חלקן, שאנחנו לא יודעים איך להתמודד איתם כמעסיקים.

<שי ברמן: אנחנו מבינים שיש מדיניות של הממשלה, אנחנו אזרחים שומרי חוק, אבל אנחנו מרגישים שהמדינה גורמת לנו להיות עבריינים.

<שי ברמן: נושא אחד זה הנושא של מה שיואב הזכיר, זה הנושא של הביטוח הרפואי.

<שי ברמן: אנחנו עכשיו התבשרנו שחברת כלל הפסיקה לבטח מבקשי מקלט החל מ-1 באפריל הם מפסיקים לבטח אותם.

<שי ברמן: זה גורם כבר לעליית מחירים של 25-30% החל מ-1 באפריל.

<שי ברמן: אם היה מדובר על מחירים של 1.5 דולר ליום לביטוח, היום מדברים איתנו על 1.8 דולר, 2 דולר ולמעלה מזה.

מיכל רוזין: מי מבטח?

<שי ברמן: מבטחים חברת איילון וחברת הראל, כשחברת הראל יש לה בעיה עם כל הנושא של מבקשי מקלט, גם עם כל נושא אשרות העבודה, בטח עם כל הנושא של הצ'טלה.

<שי ברמן: הצ'טלה זה משהו שאני לא יכול להבין אותו, זה שבאים ואומרים לך תבוא עם המספר של קופת החולים וזה אישור העבודה.

<שי ברמן: חברת הביטוח לא בהכרח מקבלת את זה, מטבע הדברים.

<שי ברמן: לכן זה משהו שצריך לחשוב עליו.

<שי ברמן: זה לא הגיוני שבמדינת ישראל, בשנת 2014, אנחנו נשלח אנשים עם פתק ואנחנו נגיד להם זה מה ש - - -

מיכל רוזין: שי, אני אתן לך להמשיך, אבל אני רק רוצה להגיד שזה עוד אבסורד, מכיוון שבסופו של דבר האנשים האלה, אם אין להם את הביטוח והם לא יכולים לראות רופא, הם יגיעו לבתי חולים.

מיכל רוזין: הם יגיעו לבתי חולים, יהיו חובות אבודים לבתי החולים, שהמדינה ממילא תספוג ותשלם עליהם.

מיכל רוזין: יש פה אבסורדים שבמקום שמועסק, והמעסיק משלם עליו את ביטוח הבריאות, על מנת שבאמת יהיה מבוטח וזה לא ייפול על המדינה, אנחנו כאילו עושים פה יד אחת שפוגעת ביד שנייה ואנחנו פוגעים בעצמנו.

<ארנון וולוסקי-פרידמן: סליחה, את יודעת שהתחביב שלי זה הבריאות.

מיכל רוזין: עוד רגע, רק תן לו לסיים.

<ארנון וולוסקי-פרידמן: זה לא מדויק מה שנאמר.

מיכל רוזין: אז עוד שנייה אני אתן לך, אני הפרעתי לשי והוא ימשיך.

<שי ברמן: עכשיו, מה שקורה בשטח: אנחנו זקוקים לחברים האלה, למבקשי המקלט.

<שי ברמן: אנחנו צריכים אותם אצלנו בעסקים.

<שי ברמן: ישראלים לא עומדים בתור לעבוד בעבודות ניקיון ולנקות שירותים, לצערנו הרב.

<שי ברמן: חברת הכנסת שקד, שלצערי הלכה מפה כבר, שחשבה שאולי בני מיעוטים וערבים ישראלים ובדואים - - -

מיכל רוזין: כפי שהיא כתבה בפוסט שלה – עניי עירך קודמים – על הפלסטינים.

<דבורה בלום: יש מדרג.

<דבורה בלום: גם בנושא הזה יש מדרג של מרחק.

<שי ברמן: הפתרון הזה, מכיוון שאני נמצא בקשר עם משרד הכלכלה ועם מרכזי הכוון, בייחוד באזור המשולש הדרומי, לעשות איזה שהוא פרויקט באמת כדי להכניס אותם לעבודה.

<שי ברמן: הפרויקט הזה לא קורם עור וגידים.

<שי ברמן: מדובר בסופו של דבר בכמה עשרות בודדים של אנשים, שבאמת מוכנים לעבוד ורוצים לעבוד.

<שי ברמן: ודרך אגב, כמו שיואב הזכיר, המשכורות הן בהחלט לא שכר מינימום.

<שי ברמן: פה מדובר על משכורות של 30 שקלים לשעה ויותר מזה, ואין פתרון מקומי פה לצערי הרב, לבעיית התעסוקה במקצועות האלה.

<שי ברמן: הנושא האחרון זה שאני רוצה לדבר באמת, מעבר לזה שזה מפריע לי בתור אזרח, היחס ומה שהאנשים האלה צריכים לעבור, אני רוצה לדבר מפרספקטיבה שלי כמעסיק, מפרספקטיבה של המעסיקים.

<שי ברמן: אנחנו לא צריכים להיות עבריינים.

מיכל רוזין: לכלכלה הישראלית, בוא נודה.

<שי ברמן: הכלכלה הישראלית, ברור שהיא נפגעת, אבל אנחנו גורמים לנו להיות עבריינים.

<שי ברמן: המדינה שלנו גומרת לנו לעבור על החוק, אחד בנושא של החודש הזה, שאנחנו לא יודעים מה המדיניות לגבי החודש הזה.

<שי ברמן: אף אחד לא עונה לנו, כולל רשות האוכלוסין וההגירה ולא נותן לנו תשובה לגבי זה.

<שי ברמן: הנושא השני זה הנושא של הביטוח הרפואי שלהם, והנושא השלישי זה כמו שהוזכר פה, הנושא של הפיצויים, שלא ברור מה עושים פה.

<שי ברמן: אני כל יום מקבל 10-15 פניות של מעסיקים, שאומרים לי תשמע, אני צריך לשלם להם או אני לא צריך לשלם להם?

<שי ברמן: אני מדבר עם לפחות, יש לי קונסורציום של 10 עורכי דין של דיני עבודה, אף אחד מהם לא יודע להגיד מה צריך לעשות.

<שי ברמן: כולם עורכי דין מצוינים, כולם עוסקים בזה שנים רבות, לאף אחד מהם אין תשובה משפטית לעניין הזה.

<מוטי ברקוביץ: ברשותך, אפשר רק תשובה אחת לשאלה שהוא העלה?

מיכל רוזין: אני אתן לך, רק נשמע את ארנון וולוסקי-פרידמן, מארגון הגג של המסעדות האתניות בישראל.

מיכל רוזין: כן, בבקשה.

<ארנון וולוסקי-פרידמן: אני רק רוצה להגיד שהמחיר עלה לא בגלל מבקשי המקלט, הוא עלה בכלל.

מיכל רוזין: בכלל, גם לעובדים הזרים.

<ארנון וולוסקי-פרידמן: אין בעיה לבטח במנורה ובהראל, ויש את איילון נדמה לי.

מיכל רוזין: כן, זה מה שהוא אמר.

<ארנון וולוסקי-פרידמן: אפשר לבטח גם מבקשי מקלט.

<ארנון וולוסקי-פרידמן: הם לא דורשים את אישור השהייה בתור תנאי.

<שי ברמן: אני חושב שאתה לא מכיר את זה טוב.

<שי ברמן: אנחנו נתקלים בזה הרבה, הם עושים הרבה פעמים בעיות עם הצ'טלה.

<שי ברמן: הם לא יכולים לראות את הצ'טלה הזה, הם רוצים לראות אישור, הם רוצים לראות ויזה תקפה בזמן, לפחות בפעם הראשונה שאתה מבטח אותם.

<שי ברמן: הם רוצים לראות ויזה תקפה, ואם אין לך ויזה תקפה כשאתה מקבל אותו לעבודה, אז יש לך בעיה.

<ארנון וולוסקי-פרידמן: אני הסכמתי עם כל מה שאמרת חוץ מזה, אבל אם יש לך בעיה בתחום הזה - - -

מיכל רוזין: בסדר, אז אלף בואו נדבר על זה.

מיכל רוזין: גם הזמנו לפה בפעם הקודמת את חברות הביטוח ואם יש צורך נזמין אותן שוב.

מיכל רוזין: כן מוטי, בבקשה.

<מוטי ברקוביץ: רק נקודה אחת, כפי שכבר אמרנו, בחודש הזה, שהוא מדבר כל הזמן על החודש, שאמרנו זה לפני שהוא נכנס, החודש הזה הוא כמו כל התקופות האחרות, כפי שפעלנו בתקופה שלפני, כך אנחנו פועלים בחודש הזה, עד שהוא אמור להגיע לחולות.

<שי ברמן: כלומר, אתה אומר את זה עכשיו, מוטי, סליחה שאני זה, אתה אומר את זה לפרוטוקול שבחודש הזה - אני פשוט רוצה לחדד את הדברים – בחודש הזה שהם מקבלים את ההוראה להגיע למתקן השהייה, בחודש הזה אנחנו יכולים להמשיך להעסיק אותם?

<ענת פישר-צין: הם אמורים לקבל את אותה אשרה שהייתה להם קודם.

<שי ברמן: יכולים להעסיק אותם או לא יכולים להעסיק אותם?

מיכל רוזין: כן או לא?

<מוטי ברקוביץ: לא תתבצע אכיפה כנגד העובד וכנגד המעסיק בחודש הזה.

<נועה קאופמן: אבל למה זה לא מפורסם?

<נועה קאופמן: אנחנו רק 20 איש פה שעשינו דוקטורט.

<מוטי ברקוביץ: זה אשרה רגילה.

<נועה קאופמן: אבל, קודם כל-.

<נועה קאופמן: טוב.

<נועה קאופמן: אתה יודע מה, לא נריב על האשרה.

<נועה קאופמן: אם תתקנו את זה, כי כן נותנים להם אשרות בעייתיות.

<מוטי ברקוביץ: כפי שאמרתי - - -

מיכל רוזין: קודם כל אנחנו נעביר אליך את האשרות הבעייתיות לראות - - -

<שי ברמן: תכתבו את זה.

<שי ברמן: חשוב שזה יהיה בפרוטוקול.

<נועה קאופמן: אני רוצה להגיד, הרי בקו לעובד אנחנו מקבלים הרבה פניות ואנחנו פוגשים גם עובדים יותר מוחלשים, ויש מעסיקים שבאמת לא מעניין אותם, לא נותנים תלושים, לא משלמים שכר מינימום, ויושבים כאן נציגים של מעסיקים שכן רוצים להיות הוגנים וכן מוציאים תלושים וכן משלמים את הזכויות, ואנחנו נפגשים בעוד מקומות, אבל אני באמת יכולה להגיד את זה, והם שרוצים לשמור על החוק נשארים מבולבלים ואומרים – תנו לי מענה.

<נועה קאופמן: ומי שמנצל את הסיטואציה הזו זה מעסיקים שמשלמים בשחור, וכשמדברים על זה שהם פוגעים בכלכלה הישראלית, המעסיקים שלא משלמים באופן הוגן פוגעים בכלכלה הישראלית, ומשרד הפנים, אני מצטערת, אבל אתם תורמים לזה כרגע, כי אין הבהרה.

<נועה קאופמן: לא ברור למעסיק, צריך לעשות דוקטורט בסוגי הויזות שנותנים במשרד הפנים, כדי לדעת את מי להעסיק ואיזה קנס יקבלו.

<נועה קאופמן: והוא, בחודש שהוא ניסה לחדש את הוויזה, לא ברור אם הוא יכול לעבוד או לא.

<נועה קאופמן: אני לא יודעת מה להגיד למעסיק.

<נועה קאופמן: אני לא רוצה לעבור על החוק, אני לא רוצה לדפוק את המעסיק , אבל אתם לא נותנים תשובות.

מיכל רוזין: גם אני לא תמיד יודעת מה לענות.

מיכל רוזין: משרד הכלכלה, הנציג נמצא כאן?

מיכל רוזין: טוב, אנחנו נגיד לפרוטוקול שאנחנו נוזפים בהם שהם לא הגיעו, למרות שהם אמורים להיות פה.

מיכל רוזין: כן, הדס מארגון מסיל"ה, בבקשה.

<הדס צוקרט: שלום, אני הדס, אני עובדת סוציאלית במסיל"ה – מרכז סיוע ומידע לקהילה הזרה.

<הדס צוקרט: זו יחידה של עיריית תל אביב לטיפול בקהילה הזרה.

<הדס צוקרט: אנחנו מטבע הדברים עובדים הרבה עם החלקים הפחות חזקים של הקהילה.

<הדס צוקרט: אני באופן אישי עובדת עם נשים וגברים שנמצאו כקורבנות סחר ועבדות, וזה באמת חולשה מאד חלשה בתוך הקהילה הזאת; אבל לא רק, אני מייצגת בעצם את כלל העובדות של מסיל"ה, ובאמת, אני רוצה להצטרף לדוגמאות שדיברו עליהן קודם, ולספר על עוד דוגמא של פונה שלי, שמאד רציתי שהוא יבוא, אבל הוא לא כל כך דובר עברית, ומאד התבייש להגיע, אז אני מספרת את סיפורו.

<הדס צוקרט: בחור בן 19-20 בסך הכל, הוכר כקורבן עבדות, זכאי להיכנס למקלט לשיקום קורבנות עבדות.

<הדס צוקרט: כרגע אין מקום אז הוא חי בקהילה ומטופל על ידי.

<הדס צוקרט: אותו בן אדם היה, ואם הייתם שואלים אותי לפני חודש, הוא היה אולי הבחור שהייתי הכי שקטה בקשר אליו, למרות כל הטראומות שהוא עבר ומצב פיזי ונפשי שאתם יכולים לתאר לעצמם שהיה לא פשוט.

<הדס צוקרט: בכל אופן, הוא מצא עבודה קבועה והתמיד בה וזה גם נתן לו את היכולת לשלם את השכירות ואת המחייה, להשתתף עם החברים שהוא גר איתם, וגם נתן לו סדר יום ואיזה שהוא פתח מילוט מכל המחשבות הפולשניות של הטראומה וכן הלאה, ובאמת מצבו היה טוב.

<הדס צוקרט: בסוף חודש פברואר נגמרה לו הוויזה.

<הדס צוקרט: הוא ניסה פעמיים, הפסיד ימי עבודה פעמיים כדי לנסות לחדש ופעמיים לא הצליח, וכמו שאתם יכולים לנחש – פיטרו אותו.

<הדס צוקרט: מהר מאד ההידרדרות התחילה בזה שהוא לא היה מסוגל כבר לשלם את השכירות, התחיל לעבור בין מכרים, הגיע לצערי אפילו לרחוב.

<הדס צוקרט: אני ראיתי אותו לפני שבועיים במצב שלא ראיתי אותו מעולם: בוכה, צועק, מתוסכל, כועס.

<הדס צוקרט: אני לא הכרתי את הבן אדם הזה באופן הזה, ולשמחתי הרבה, בשבוע שעבר הצלחנו ללכת באמת לסניף החדש ברחוב תובל, וחידשו לו את הוויזה.

<הדס צוקרט: זה ככה חצי סוף טוב, למרות שנכון לאתמול, כשדיברתי איתו, עדיין הוא לא מצא עבודה ועדיין הוא במצב לא פשוט וזו באמת דוגמא אחת, ואנחנו במסיל"ה שומעות עשרות דוגמאות כאלה, גם של בעלי משפחות וגם של אנשים שאינם בעלי משפחות, חברה צעירים.

<הדס צוקרט: אני רוצה להתייחס, דיברתם על זה שזה מאד אבסורד להכניס דווקא את האנשים הוותיקים, שכבר יודעים עברית, שכבר השתלבו.

<הדס צוקרט: זה לא רק אבסורד.

<הדס צוקרט: אני בטוחה שזה חלק ממדיניות מכוונת, כי מה שקורה שהרבה מהחברה החזקים הם בעצם תומכים בחברים שלהם החלשים, החברה שהם יותר אנשים שאני רואה.

<הדס צוקרט: כל אחד כזה שהגיע בשנת 2008, יכול מאד להיות שתומך בשלושה חברים שלו, שהגיעו בשנת 2012 דרך סיני וכן הלאה, ובעצם השבירה של האנשים החזקים שוברת ומדרדרת עוד יותר את המצב של החלשים, שהמצב שלהם גם ככה לא קל.

מיכל רוזין: עכשיו הבנתי מה ניסית להגיד בהתחלה.

<הדס צוקרט: כן, בדיוק.

<הדס צוקרט: ממש, אני רואה את זה על הפונים ש - - -

מיכל רוזין: כי משרד הפנים רואה את זה בדיוק הפוך ממך.

מיכל רוזין: כלומר החזקים יכולים לעזור לחלשים, אז בואו נעצור אותם, אז החלשים יהיו ממילא יותר חלשים, הם יעזבו.

<הדס צוקרט: בדיוק.

<הדס צוקרט: ואנשים היום איבדו דירות והיום אנשים שלא ישנו ברחוב לפני כן, היום ישנים ברחוב, חד משמעית אני אומרת את זה.

<הדס צוקרט: זה אנשים שאני מכירה.

<זרי חזן: בסדר, אבל זו המדיניות.

<זרי חזן: זה מה שהם רוצים שיקרה.

<זרי חזן: הבעיה שזה נופל על - - -

מיכל רוזין: אבל המדיניות הזאת פוגעת בנו בסופו של דבר, לא רק בהם.

מיכל רוזין: היא פוגעת גם בנו, ולכן זה אבסורד שלא מובן לי.

<הדס צוקרט: ושוב, אני מדברת גם, לא רק, אבל גם על אנשים שכבר הוכרו על ידי המדינה כקורבנות עבדות, אנשים שהמדינה כן לוקחת עליהם אחריות.

<הדס צוקרט: לא רק עליהם, המדינה גם פוגעת - - -

מיכל רוזין: וזה בניגוד לחוק, ממש.

<הדס צוקרט: אז זה דבר אחד, אבל שוב, גם אנשים שהם לא קורבנות עבדות, אמורים להתייחס אליהם בכבוד, ואין פה שום שאלה.

<הדס צוקרט: דבר נוסף, אני חושבת גם שיש איזה שהוא משהו מאד עמום במדיניות שכל הזמן משתנה, באמת בסוגי הוויזות ולכמה זמן נותנים אותן.

<הדס צוקרט: לפני בערך חודש - - -

מיכל רוזין: זה חלק מהשיטה.

<הדס צוקרט: כן.

מיכל רוזין: חלק מהשיטה: אי ודאות.

מיכל רוזין: אי ודאות יוצרת חוסר ביטחון תעסוקתי, חוסר ביטחון אישי ורצון לעזוב.

מיכל רוזין: זו, כמו שאומר עורך דין זרי חזן, זו המדיניות.

<הדס צוקרט: אני רוצה פשוט לתת עוד דוגמא.

<הדס צוקרט: אני הלכתי לפני כחודש עם שני פונים שלי, שבתיאום מראש, דרך קשרים אישיים, אחרי שהם ניסו שלוש וארבע פעמים ולא הצליחו, ונתנו לשני הגברים האלה לשמחתי ויזות לשלושה חודשים, טוב ויפה.

<הדס צוקרט: רק לפני שבוע, הבדל של שבועיים או שלושה, הלכתי עם חברה אחרים לרחוב תובל.

<הדס צוקרט: שאלו אותם את הכתובת שלהם, ומי שידע את הכתובת שלו קיבל ארבעה חודשים ומי שלא ידע את הכתובת שלו, קיבל בדומה לך, עמנואל, חודש אחד.

<הדס צוקרט: עכשיו תגידו – זה נראה לכם אבסורד שבן אדם לא יודע איפה הוא גר, אבל זה לא כזה יוצא דופן בקהילה, שאנשים עוברים דירות בתדירות מאד גבוהה, מחליפים שותפים בתדירות מאד גבוהה, והרבה פעמים לא בדיוק מכירים את שם הרחוב.

<הדס צוקרט: זה גם חברה שלא דוברים עברית, יש שם בעיה של נגישות שפתית.

<הדס צוקרט: אני במקרה הצצתי, כשדיברו עם אחד האנשים, ששוב, הוא קורבן עבדות מוכר: אז אתה מוכן לחזור מרצון?

<הדס צוקרט: כאילו?

<הדס צוקרט: והוא בכלל לא הבין מה הוא רוצה ממנו.

<הדס צוקרט: זה גם סיפור של הנגישות השפתית והנגישות של אנשי מקצוע, שבכל אופן מלווים את האנשים.

<הדס צוקרט: זה היה מאד מאד עגום.

<הדס צוקרט: ודבר אחרון שאני רוצה להגיד, פנו אלינו גם כמסיל"ה, כארגון רשמי בעצם שעובד עם הקהילה הרבה שנים, לבדוק אם אנחנו יכולים לעזור קצת לעשות סדר בגלל כל התורים וכל סכנת הנפשות של הדחיפות וכו'.

<הדס צוקרט: עכשיו, צריך להבין שאין לנו כל כך, זו הייתה בקשה קצת אבסורדית.

<הדס צוקרט: כאילו, מה אנחנו יכולים לבוא לקהילה ולהגיד – מי שהשם שלו מתחיל ב-א', תבוא ביום ראשון.

<הדס צוקרט: מי שהשם שלו מתחיל ב-ב' תבוא ביום שני?

<הדס צוקרט: תתאזרו בסבלנות?

<הדס צוקרט: כאילו, המצב הגיע לכזה מצב שאין לנו יכולת להגיע לאלפי אנשים ולסדר אותם.

מיכל רוזין: לא הבנתי, ביקשו מכם לעשות את הסדר?

<הדס צוקרט: ביקשו ממסיל"ה לעזור, כאילו, החברה של משרד הפנים ושל רשות ההגירה היו בלחץ - - -

מיכל רוזין: במצוקה.

<הדס צוקרט: במצוקה, וציפו שמסיל"ה יעשו להם את הסדר.

<הדס צוקרט: עכשיו, אנחנו מאד רוצים לעזור, גם לטובת כל ה - - -

מיכל רוזין: חבל שלא באו אלי, הייתי עושה להם סדר מיד.

<הדס צוקרט: אז זה דבר אחד, ואנחנו לא יכולים לעשות בזה סדר.

<הדס צוקרט: אני כן מברכת על פתיחת המתקן בתובל, מתקן זו מילה קצת קשה - אבל אתם אמרתם – של המתקן בתובל, שבאמת כן נותן מענה הרבה שעות.

<הדס צוקרט: אני חושבת שאמד חשוב להתכונן לעתיד, כי בעצם החברה קיבלו לחודש, לארבעה חודשים ובעצם יהיה אותו סיפור עוד חודש ועוד ארבעה חודשים.

מיכל רוזין: תודה.

מיכל רוזין: מוטי, אני רוצה לסיום לשאול אותך באמת שתי הבהרות חשובות, לפני שאני מסכמת.

מיכל רוזין: אחת, אני רוצה קצת שתבהיר לי את העניין של בעלי משפחות, האבות.

מיכל רוזין: דיברנו על זה גם בעבר ואני רוצה בכל זאת להבין.

מיכל רוזין: קודם כל, ברור מאליו שאם צריך לשלם 16,000 שקלים בשביל להוציא תעודה, אין מצב שמישהו יכול לעמוד בזה.

מיכל רוזין: זו נקודה אחת.

מיכל רוזין: נקודה שנייה, לכל ילד יש אבא אחד.

מיכל רוזין: אז גם אם מישהו הצהיר שהוא האבא שלו, זהו.

מיכל רוזין: אין לו עוד.

מיכל רוזין: לא יבואו עוד 20 ויגידו, ואם יבואו, כנראה מישהו יצטרך להחליט מי האבא.

מיכל רוזין: אני לא יודעת אם אתם נתקלים בכלל במצב הזה, שיש יותר מאחד שמצהיר שזה הילד שלו.

מיכל רוזין: זה דבר אחד, ואיך פותרים את זה.

מיכל רוזין: כי בסופו של דבר הילד הזה, סביר להניח, הוא בגן ילדים ויש גננת, יש סביבה שמכירה את ההורים, יודעת.

מיכל רוזין: חלק מהם אולי מוטבלים, אני לא יודעת.

מיכל רוזין: יש דרכים לדעת אם הילד שלך הוא שלך.

מיכל רוזין: ילד הוא לא בוואקום.

מיכל רוזין: זה דבר אחד, איך פותרים את זה, בקיצור, כי המדיניות המוצהרת היא גם שלא שולחים אבות לילדים בעלי משפחות.

מיכל רוזין: זה דבר אחד.

מיכל רוזין: דבר שני, אולי תנסה בכל זאת לתת לנו, כדי גם לשבור את זה שאנחנו אומרים שיש פה כוונה להתיש או כוונה לטרטר וכדומה, מה הם הכללים.

מיכל רוזין: מתי אדם מקבל לחודש אשרה נוספת?

מיכל רוזין: מתי הוא מקבל זימון לחולות?

מיכל רוזין: מתי הוא מקבל לשלושה חודשים, מתי הוא מקבל לחצי שנה, מתי הוא מקבל לשנה?

מיכל רוזין: אני לא יודעת.

מיכל רוזין: בוא תן לנו את הדרך בה זה עובד, כדי שנדע שזה לא ספוראדי, שיש פה מדיניות ברורה, יש חשיבה ולא אדם בא, מסתכלים עליו: תראה לי את הפרצוף שלך – חודש.

מיכל רוזין: תראי לי את הפרצוף שלך – שלושה חודשים.

<מוטי ברקוביץ: נתחיל בשאלה הראשונה לגבי המשפחות.

<מוטי ברקוביץ: כפי שפורסם, גם פורסם באתר של רשות האוכלוסין וההגירה, בשלב הזה מופנים לחולות גברים ללא משפחות, לפי שנת כניסה – סודנים ואריתראים – כפי שפורסם.

<מוטי ברקוביץ: בעלי משפחות לא מופנים לחולות, נקודה.

<מוטי ברקוביץ: מי בעל משפחה ומי לא בעל משפחה - - -

מיכל רוזין: שנייה, סליחה, תאריך כניסה: איך אתם יודעים?

מיכל רוזין: הרי חלק גדול אתם אומרים אנחנו בכלל לא יודעים.

<מוטי ברקוביץ: רובם ככולם מופיעים לנו במערכות, כי הם - - -

מיכל רוזין: תודה.

מיכל רוזין: אנחנו טענו את זה כמה שנים, אמרתם לא, אנחנו לא יודעים, אבל בסדר.

<מוטי ברקוביץ: רובם ככולם.

<מוטי ברקוביץ: עדיין יש כאלה ש - - -

מיכל רוזין: ברור, ברור, הם נרשמו בכניסה.

<מוטי ברקוביץ: אנחנו נתקלים בהם בפעם הראשונה, אבל רובם ככולם כן - - -

<דבורה בלום: והאם אתה גם יודע להגיד - - -

מיכל רוזין: רגע, לא דבורה, אני מצטערת.

מיכל רוזין: אני מפריעה לו.

מיכל רוזין: אני יכולה להפריע לו, אבל זהו.

מיכל רוזין: אנחנו בסיכומים.

מיכל רוזין: אתם יודעים, עבדתי קשה, נכנסתי לכנסת, יש לי את הזכות להפריע.

<מוטי ברקוביץ: מי בעל משפחה ומי לא בעל משפחה - זה נפתר באמצעות תשאול שמבוצע על ידי עובד שלנו בלשכה אל מול הפונה שנמצא מולו.

<מוטי ברקוביץ: אין לנו רשימת מסמכים סגורה, לא של תעודות נישואים, לא של תעודות לידה.

<מוטי ברקוביץ: אני מניח, אני לא מכיר את המקרה הספציפי שלו ואני לא יודע באיזה לשכה ואני לא יודע אצל מי מהעובדים שלי הוא היה, אבל אני מניח שבמסגרת השימוע שנעשה לו שם, אמרו לו תשמע, אתה צריך איזו שהיא הוכחה שיש לך ילדים.

<מוטי ברקוביץ: או שתביא את הילדים עם בת הזוג ונעשה תשאול לך, נעשה תשאול לה ונוודא שבאמת זה הילדים המשותפים שלכם.

<מוטי ברקוביץ: תראי, איזו שהיא הוכחה צריך.

מיכל רוזין: מוטי, כשהוא בא עם המשפחה והילדים אתה אומר לו לעמוד את כל התור מחדש, או שאתה אומר לו – תבוא בשעה זו וזו, אתה תיכנס.

<מוטי ברקוביץ: לא, לא, לא, לא.

<מוטי ברקוביץ: קודם כל אני לא רציתי להתערב לפני, כי שוב, אני לא מכיר את המקרה ואני לא יודע לאן הוא הגיע, אבל יש לנו מדיניות ברורה שילדים או נשים בהיריון, כמו בכל משרד ממשלתי, יש להם עדיפות בתור, ואם הוא היה מגיע עם ילדים קטינים, תינוקות, הייתה לו עדיפות בתור.

<מוטי ברקוביץ: הסדרנים בחוץ מכירים את העדיפות הזאת, אני לא מכיר מקרים של נשים בהיריון מתקדם - - -

מיכל רוזין: אני שמעתי שנשים עמדו עם ילדים בגשם, כשהיה הגשם האחרון בתל אביב, ולא הוכנסו.

<מוטי ברקוביץ: גברתי יושבת הראש, את זוכרת גם שדיברנו על הילדים שלמדו פה בפנימיות אמרתי – תביאו לי מקרים, אני אטפל בהם.

<מוטי ברקוביץ: הביאו מקרים וטיפלנו בהם.

מיכל רוזין: אוקיי, נכון, גם בעזרת שר החינוך, אני חייבת לומר.

<מוטי ברקוביץ: אני לא יודע בדיעבד לטפל במקרים.

<מוטי ברקוביץ: אם תדברו איתי או-ליין במקרים ספציפיים לטפל, את מכירה כבר את השיטה שלי.

מיכל רוזין: מצוין, כן.

<מוטי ברקוביץ: כשזה מגיע לשולחן און-ליין אנחנו מטפלים.

<מוטי ברקוביץ: אז לגבי המסמכים, כמובן שאם הוא יציג מסמך מבית חולים בארץ – מה טוב.

<מוטי ברקוביץ: יותר קל, יותר פשוט והכי מהיר.

<מוטי ברקוביץ: גם אם לא, יש לנו דרכים לאמת את הנתון הזה, וכמו שאת אומרת, לכל ילד יש אמא אחת ואבא אחד, אנחנו מקווים.

מיכל רוזין: ביולוגית.

מיכל רוזין: לא, האמת היא שהיום יש כבר הרבה אופציות אחרות, סליחה, אני חוזרת בי.

<מוטי ברקוביץ: אבל אין לנו רשימת מסמכים סגורה.

<מוטי ברקוביץ: כל דרך שיש להוכיח את ההורות על הילד מתקבלת אצלנו, גם אם בסופו של דבר לא יוצג אפילו לא מסמך אחד, אלא זה ייסגר בבסיס השימוע.

<מוטי ברקוביץ: זה מקובל עלינו.

<מוטי ברקוביץ: והורים לילדים, נכון לעכשיו, המדיניות היא לא לשלוח - - -

<הדס צוקרט: מה זה נכון לעכשיו?

<מוטי ברקוביץ: תשמעי, המדיניות היא מדיניות של שר הפנים, את מי מפנים לחולות.

<מוטי ברקוביץ: נכון לעכשיו פורסם באתר שהמדיניות היא להפנות גברים שנכנסו לארץ בשנת 2008 ובשנת 2010 - - -

מיכל רוזין: זו הייתה גם כוונת המחוקק בצורה חד משמעית, גם אם זה בחוק - - -

<הדס צוקרט: לא, אבל האמירה נכון לעכשיו היא קצת מטרידה.

מיכל רוזין: לא, לא, אין נכון לעכשיו.

מיכל רוזין: מהבחינה הזאת אני אומרת לך זה לא יקרה.

מיכל רוזין: אלף אנחנו עמדנו על זה בישיבה.

מיכל רוזין: נכון שבניסוח בסופו של דבר מדובר בכך שבניסוח כאילו לא יהיו משפחות, אפשר לשלוח אבות למשפחות, אבל זו לא הייתה הכוונה.

מיכל רוזין: כוונת המחוקק הייתה ברורה, יש פרוטוקולים של ועדת הפנים בנושא הזה, ואני חושבת שאפילו יושבת ראש ועדת הפנים עומדת על כך שזה לא יקרה.

<מוטי ברקוביץ: נכון.

<נועה קאופמן: אמורות להיפתח עוד לשכות עוד פעם?

<מוטי ברקוביץ: אמרתי.

מיכל רוזין: כן, כן, הוא אמר את זה בהתחלה.

<מוטי ברקוביץ: לגבי האשרות: מי שמופנה לחולות מקבל אשרה לחודש, אשרה רגילה לחלוטין.

<מוטי ברקוביץ: כמו שהוא קיבל לפני, הוא מקבל אשרה לחודש.

<מוטי ברקוביץ: זה מי שמופנה לחולות.

מיכל רוזין: שאלה, מה המטרה שכל חודש הם יעמדו בתור, אם ממילא - - -

<מוטי ברקוביץ: אלה שמופנים לחולות לא יעמדו בתור.

<מוטי ברקוביץ: נגמר החודש – הוא מופנה לחולות.

מיכל רוזין: לא מי שמופנה לחולות, סליחה, אתה צודק.

<מוטי ברקוביץ: לגבי מי שלא מופנה לחולות – אם הוא נמצא בהליך של שימוע, כמו שאמרתי מקודם – הוא בא וטוען שיש לו משפחה והוא נמצא עכשיו בהליך של שימוע, הוא יקבל אשרה לחודש.

<מוטי ברקוביץ: במהלך החודש הוא יגיע, יציג מסמכים, יערכו לו שימוע ויתנהל מול העובדים שלנו, עד שיוכח אם הוא בעל משפחה או לא בעל משפחה.

<מוטי ברקוביץ: זה האשרות שניתנות לחודש כל פעם.

מיכל רוזין: אוקיי, השאר?

<מוטי ברקוביץ: השאר מקבלים נכון לנקודת הזמן הזאת, אשרות לארבעה חודשים, ונשים לחצי שנה.

<הדס צוקרט: ומה הסיפור של הכתובת, כמו שאמרתי?

<מוטי ברקוביץ: שנייה.

<מוטי ברקוביץ: האשרות שמקבלים לא תלויות בשום דבר.

<מוטי ברקוביץ: לא תלויות.

<מוטי ברקוביץ: שוב, העובד שלנו שעורך שימוע, אם משהו לא נראה לו, אם הוא מבקש השלמות כלשהן וזה לא השלמות כיד הדמיון הטובה של העובד.

<מוטי ברקוביץ: הדברים הם ברורים, הדברים הם שקופים.

<מוטי ברקוביץ: אני לא מכיר מקרה ספציפי של עובד, וזה גם מה שהתייעצתי כאן עם ענת.

<מוטי ברקוביץ: לא מכירים מקרה של עובד ספציפי שלנו שנתן למישהו אשרה לחודש, רק בגלל שהוא לא ידע איפה הוא גר.

<מוטי ברקוביץ: אני לא מכיר.

<מוטי ברקוביץ: שוב, קשה לי - - -

מיכל רוזין: פונים, פונים, בואו, אנחנו נעשה תיכף סדר.

מיכל רוזין: אנחנו פונים, ואני אבקש שכל הפניות יהיו עם העתק לוועדה, כי אני עובדת.

<מוטי ברקוביץ: או לבוא ולהגיד העובד שגה והוא לא היה צריך, אבל שוב, אני לא מכיר את המקרה ואני לא יודע מי זה העובד, אז אני לא יודע גם לצאת להגנתו או לא לצאת להגנתו של העובד, אבל כעיקרון – נשים חצי שנה, גברים ארבעה חודשים.

<מוטי ברקוביץ: כמו שאמרתי, אנחנו מצמצמים את הפער הזה של החודש, של אלה שמסתובבים בלי אשרות כי לא קיבלו אותם.

<מוטי ברקוביץ: מאד מאד ברור – ארבעה חודשים, חצי שנה וחודש.

<אשרת הוכמן: אפשר שאלה אחת.

מיכל רוזין: שאלות קצרות.

<אשרת הוכמן: ראינו שיש אשרות שכתוב עליהן ללא אישור עבודה בתל אביב או אילת, ויש כאלה שכתוב – אישור זה אינו מהווה אישור עבודה.

<אשרת הוכמן: יש כל מיני נוסחים של הנושא הזה.

<אשרת הוכמן: איך מחליטים מי מקבל איזה ניסוח?

<אשרת הוכמן: או שלא קיימים יותר הבדלים בנוסחים?

<אשרת הוכמן: אולי אני לא מעודכנת.

<דבורה בלום: יש ארבעה נוסחים.

<מוטי ברקוביץ: אלה כבר דיונים קודמים וישנים, שלא קשורים לדיון הזה.

<מוטי ברקוביץ: באתר של רשות האוכלוסין וההגירה יש פירוט מסודר מה זה האשרות האלה, של אינו רשאי להימצא בתל אביב ובאילת.

<דבורה בלום: לא, רק לא כתוב מי מקבל את זה.

<דבורה בלום: זה מה שהיא שואלת.

<מוטי ברקוביץ: באילת כתוב גם מי מקבל את זה, כתוב למה מקבלים את זה.

<מוטי ברקוביץ: תפני אלינו בכתב.

<מוטי ברקוביץ: אם עדיין באתר לא תקבלי תשובה, אנחנו ניתן לך תשובה ארוכה, מפורטת.

<זרי חזן: צ'יק צ'ק.

<זרי חזן: תוך יום יומיים יתנו לך תשובה בכתב.

מיכל רוזין: ...

מיכל רוזין: זה ששוחרר מסהרונים אחרי הבג"ץ האחרון.

<דבורה בלום: שאלה, את אותם אנשים שמוכרים כנפגעי סחר בבני אדם, יש לכם רשימה שלהם?

<דבורה בלום: זאת אומרת זה מופיע אצלכם הנתונים עליהם?

<דבורה בלום: זאת אומרת אם אתה עוצר מישהו או משהו, האם יעלה - - -

מיכל רוזין: אני אענה לך על זה.

מיכל רוזין: הייתה פה מרב - - -

<דבורה בלום: אבל אני שאלתי אותו.

מיכל רוזין: עדיין דבורה, אני מנהלת פה את העניינים, מה לעשות?

מיכל רוזין: הייתה פה מרב שמואלי ממשרד המשפטים והיא אמרה במפורש – לנו יש רשימה סגורה, ברורה של אותם אנשים, ובמקרה כזה צריך להפנות למשרד המשפטים, למחלקה של מרב שמואלי שעוסקת בנושא של קורבנות סחר, והם מול משרד הפנים מסדירים את הדברים.

מיכל רוזין: זו הדרך הנכונה.

מיכל רוזין: הם בעצם מגנים על הקבוצה הזאת, או שומרים על זכויותיהם, וזה צריך להיות תפקידם ולא תפקיד משרד הפנים בעניין הזה.

<דבורה בלום: לא, רק שאלתי אם הנתונים אצלם.

מיכל רוזין: אז לא, אז זה מה שאני אומרת, שהנתונים במשרד המשפטים והם אלה שמנהלים מול משרד הפנים את המדיניות לגבי אותם אנשים.

מיכל רוזין: משהו נוסף, אחרון שמישהו רוצה להגיד לפני שאני מסמכת?

מיכל רוזין: טוב, אז קודם כל אני רוצה להודות לכולם ששוב באתם.

מיכל רוזין: כן, בבקשה.

<עמנואל ברהנה: אין אף נוהל בעלים.

<עמנואל ברהנה: נגיד אחד שלי נשוי, הוא קיבל זימון לחולות, הוא עדיין בחולות.

<עמנואל ברהנה: יש לו ילד אחד בן שלוש.

מיכל רוזין: אז תעביר לנו, אנחנו נטפל בזה.

מיכל רוזין: אנחנו מטפלים בכל הפניות שמגיעות אלינו, של אבות להורים שהוזמנו לחולות או הועברו לחולות בטעות ואנחנו מטפלים בזה.

מיכל רוזין: תעביר לנו את כל הפרטים.

<עמנואל ברהנה: בסדר.

<עמנואל ברהנה: יש לי שאלה.

<עמנואל ברהנה: הילדים נולדו פה והם עם אמא שלהם.

<עמנואל ברהנה: אז אני הלכתי לפני כמה ימים לאיכילוב, הילדה שלי חולה, אז אמרו לי מי אבא שלה.

<עמנואל ברהנה: היא בודקת את הוויזה שלי, כאילו לא היה רשום המשפחה שלי, אז היא אמרה לי כאילו זו לא הילדה שלך.

<עמנואל ברהנה: חזרתי.

מיכל רוזין: אנחנו נפנה את המקרה שלך, אני אלווה אותו אישית מול מוטי, אנחנו נבדוק את העניין הזה ואנחנו נראה.

מיכל רוזין: זה בטח לא צריך לעלות 16,000 שקלים, ואנחנו נבדוק את הנושא.

מיכל רוזין: אני רוצה לסכם, ברשותכם.

<קריאה: סליחה, רק בעניין הזה כדאי להעביר גם למנכ"ל - - -

מיכל רוזין: הם די במצוקה מול מדיניות משרד הפנים בנושא הזה.

מיכל רוזין: זה נורא קל, את יודעת, בדרך כלל בוועדה שלי מטילים אחריות ממשרד למשרד.

מיכל רוזין: בואי נשמור, אני מנסה לפחות לשמור על האחריות של כל משרד.

מיכל רוזין: לפעמים אני גורמת למשרדים לדבר ביניהם, לפעמים גם לשרים להצליח לדבר ביניהם.

מיכל רוזין: אני רוצה קודם כל לברך על כך שעומדות להיפתח לשכות נוספות ושהתורים התקצרו או נעלמו.

מיכל רוזין: אנחנו נמשיך לעקוב אחרי זה ובאמת להיות עם יד על הדופק ולבקר את העניין הזה.

מיכל רוזין: אני מציעה וממליצה שזמן פתיחת הסניפים התקצר.

מיכל רוזין: אני חייבת לומר לך בהערת סוגריים, שאני הייתי בפגישה עם ראש עיריית תל אביב, והוא איים להוציא אתכם גם מהסניף בתובל, בשל סיבות בירוקרטיות כאלה ואחרות.

מיכל רוזין: אני מקווה שזה לא יקרה, אבל בכל מקרה אתם צריכים להיערך בהקדם לתחלופות.

מיכל רוזין: לגבי האישורים, כמו ששמענו פה, הקשיים בקבלת אישורים, בין אם זה לבעלי משפחות בין אם זה שאלות כמו איפה אתה גר וכדומה, מקרים כאלה אני מבקשת, בין אם מפנים את זה ישירות לרשות ההגירה, לכתב אותי, לכתב את הוועדה.

מיכל רוזין: זו הדרך שלי גם לפנות עליהם בעניין, גם לעקוב אחרי הדברים.

מיכל רוזין: כמו שאתם רואים, אני מקבלת בינתיים תשובות בצורה ברורה.

מיכל רוזין: לא תמיד תשובות חד משמעיות, אבל לפחות מקבלים תשובות.

מיכל רוזין: וגם במידה ואתם רוצים, אני אשמח להפנות דרכי, ואני כמובן אפנה בצורה מרוכזת למוטי, גם את אלה שאני הקראתי אני אפנה בצורה מרוכזת, לגבי אלה שאיבדו את עבודתם ומדוע לא חודש האישור שלהם.

מיכל רוזין: אני כן מצפה מכם, למרות שאתם לא קובעי המדיניות, כן להעלות למעלה את המסקנות מהשטח, את המסקנות מהמציאות, את מה שעולה פה בוועדה כמעט מדי שבועיים, גם עם נציגי החקלאים וגם עם נציגי המלונאים והמסעדות, ואומרים לכם שוב ושוב – תנו לנו את האפשרות להמשיך להעסיק את האנשים האלה.

מיכל רוזין: באמת, אם רוצים לעשות מדיניות לארוכת טווח, וזו המטרה, המטרה היא להוציא את האנשים בטווח של 5 עד 10 שנים כפי שאמרתי, מן הראוי לחשוב קדימה.

מיכל רוזין: לחשוב גם מה קורה עם תושבי דרום תל אביב.

מיכל רוזין: זה לא הולך להיפתר מחר בבוקר.

מיכל רוזין: תחשבו קדימה, תראו מה נכון.

מיכל רוזין: אנשים שכבר מועסקים, אנשים שהם מסודרים, אנשים שנדרשת עבודתם, ממש נדרשת ברמה של אובדן מקום עבודה או אובדן תעודת כשרות, כל אחד מהמקרים תבחנו לעומק.

מיכל רוזין: מדובר פה על מספרים, רשמתי לי, דובר פה על 2,500 עד 3,000 עובדי מטבח במינימום ההכרחי, על 2,500 פיילוט לחקלאות, על 2,500 למלונות.

מיכל רוזין: תעשו חשיבה האם נכון ש-10,000-15,000 אנשים שמועסקים בצורה, כולם מועסקים כולם, או הרוב, עד שלא התחלתם עם התהליך החדש ואנשים מפוטרים, אבל תעשו חשיבה מחדש בהתאם למדיניות שלכם, לא לפי המדיניות שלי.

מיכל רוזין: תחשבו קדימה איך נכון לנהל את התהליך הזה, באופן שגם יהיה ראוי והוגן כלפי אותם אנשים, אבל גם חכם מבחינה הגיונית של כיצד אנחנו רוצים שהדברים ייראו בשנים הקרובות.

מיכל רוזין: זה דבר נוסף.

מיכל רוזין: דבר אחרון, אני רוצה לנזוף קשות בזה שנציגי משרד הכלכלה לא היו פה היום.

מיכל רוזין: אני חושבת שהם חייבים להיות פה.

מיכל רוזין: כל עוד על פי החוק מבקשי המקלט, החוק קובע שכל מה שנוגע להם נאכף על פי חוק עובדים זרים, הם צריכים להיות פה.

מיכל רוזין: הם צריכים לתת מענה למעסיקים.

מיכל רוזין: הם צריכים לתת תשובות.

מיכל רוזין: הם יודעים לעשות מבצעי אכיפה ולהגיע למעסיקים ולאכוף את הזכויות שמגיעות למבקשי המקלט, וטוב שכך.

מיכל רוזין: הם צריכים לאכוף גם את עצם העניין שלא נותנים למעסיקים ביטחון לגבי העסקתם.

מיכל רוזין: ויתרה מכך, הסיפור של הפיצויים.

מיכל רוזין: אנחנו נדרוש ממשרד הכלכלה תשובות בעניין הזה.

מיכל רוזין: אני חושבת שזה נושא בעייתי מאד, שבאמת בסופו של דבר המדינה תקבל הכרעה של בית משפט, כי לא יכול להיות שעובד יעבוד 3 שנים, 4 שנים במקום עבודה, המדינה תחליט שהיא מפסיקה את עבודתו, ובעצם המעסיק יגיד – אני לא משלם לו פיצויים כי הוא קם ועזב אותי.

מיכל רוזין: יש פה אבסורד.

מיכל רוזין: זה עוד אחד מהאבסורדים שדיברנו עליהם היום.

מיכל רוזין: אני מודה לכם ושתהיה לכולנו פגרה נעימה.