ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 62, 2014-03-03 10:30

יואל רזבוזוב: בוקר טוב לכולן.

יואל רזבוזוב: אנחנו מתחילים דיון ועדה בנושא: עולות משפיעות – ישיבה חגיגית לציון יום האישה הבינלאומי.

יואל רזבוזוב: ראשית אני רוצה לברך את כל הנמצאות כאן.

יואל רזבוזוב: זה יום מיוחד בכלל ולציבור העולים גם.

יואל רזבוזוב: זה יום האישה הבינלאומי, לאט לאט הפך היום להיות בינלאומי.

יואל רזבוזוב: אני גדלתי על היום הזה, החל מגיל קטן, מאז שאני זוכר את עצמי היו פרחים לאימא, לסבתא, לדודה ולגננת.

יואל רזבוזוב: היינו הולכים עם הפרחים.

יואל רזבוזוב: עד היום האימא שלי, מורה ומחנכת כאן, אצלה ביום הזה כל הבנים מהכיתה מגיעים עם חולצה לבנה ועם פרח ביד.

יואל רזבוזוב: זה משהו שהוא מסורת של הרבה שנים, בתחילה בבית הספר התנגדו לכך, אבל לאט הסכימו והבינו שזה משהו יפה.

יואל רזבוזוב: לדעתי זה יום מיוחד.

יואל רזבוזוב: אתמול חזרתי מרומניה, נסיעת שליחות, מפגישה עם הפרלמנט הרומני, להם יש שמחה כפולה כי יש להם חג כפול, ב-1 במרץ זה יום האישה שלהם ויש להם גם את ה- 8 במרץ, הם חוגגים פעמיים באותו שבוע.

יואל רזבוזוב: היום התכנסנו כאן אתכן, אתן שעליתן לארץ משנות ה-90 והלאה.

יואל רזבוזוב: כל אחתן מכן מהווה בדרכה ובתחומה סיפור הצלחה של עלייה, של תרומה רבה למדינת ישראל.

יואל רזבוזוב: אתן מהוות מודל להצלחה לכול העולות מכל התפוצות בקליטת העלייה ואנחנו מצדיעים לכן על השיגכן.

יואל רזבוזוב: מה המשמעות 'לכל העולות, לנשים מהתפוצות?

יואל רזבוזוב: ני יושב ראש ועדת התפוצות ואני מסתובב בעולם.

יואל רזבוזוב: בנושא התפוצות הרבה נשים מחו"ל שחושבות לעלות ארצה מסתכלות עליכן ורואות בכן מודל, רואות תקווה וראות שזו ארץ הזדמנויות.

יואל רזבוזוב: כל אחת שיושבת כאן הצליחה והשפיעה גם על הכלכלה וגם על החברה – זה מאוד חשוב.

יואל רזבוזוב: בישיבה זאת נשתדל לאפשר לרבות מכן, ככל האפשר, לספר בקצרה את סיפור העלייה האישי ועל ההתקדמות המקצועית האישית.

יואל רזבוזוב: לפני הכול אני אבקש להודות לכל מי שנרתם לעזור לנו לאתר את הנשים שנמצאות איתנו כאן, נשים מצליחות.

יואל רזבוזוב: יש לא מעט וישנן עוד הרבה ברחבי המדינה, לנו היה קשה להגיע לכולן מאז שהתקבלה ההחלטה וזה היה בפרק זמן קצר.

יואל רזבוזוב: תודה למנהלת הועדה דנה ולכל הצוות שעשה עבודה נפלאה.

יואל רזבוזוב: נבקש, כמו שציינתי, בקצרה לספר את הסיפור האישי.

יואל רזבוזוב: בבקשה שכל אחת מהדוברות תציג את עצמה לפרוטוקול.

יואל רזבוזוב: אבקש להתחיל בתודה ובהוקרה לגיבורות מלחמת העולם השנייה, הווטרניות והפרטיזניות שהצטרפו אלינו.

יואל רזבוזוב: היום הן זכאיות, לא רק היום, לתודה ולהערכה על גבורתן ותרומתן להצלת היהודים מפני הצורר הנאצי טרם עליתן לישראל.

יואל רזבוזוב: כבוד גדול שהגעתן לכאן וכבדתן אותנו.

יואל רזבוזוב: נמצאים כאן שניים מחבריי חברי הכנסת, דב ליפמן ורובי ריבלין, בהמשך יגיעו נוספים.

יואל רזבוזוב: בבקשה רובי ריבלין שהגעת אלינו מוועדת הכספים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ראשית אני מתנצל, אנחנו נמצאים בוועדת כספים בנושא חשוב ביותר לכלכלת ישראל, הדילמות שם גדולות בנוגע לסדרי העדיפויות כאשר אנחנו באים לקבוע את תקציב המדינה.

ראובן ריבלין: במדינה כמו שלנו כשה

ראובן ריבלין: ביטחון אוכל חלק מאוד מכריע, פעמים רבים אנחנו משתבשים בדאגה לאותן קבוצות שאנחנו צריכים לדאוג להן.

ראובן ריבלין: עזבתי את הוועדה כדי להשתתף בחלק הראשון של הישיבה הזאת מתוך הערכה אדירה ומוחלטת לתרומתם של העולים החדשים ב-20 השנה האחרונות ובוודאי לתרומתן של הנשים בתוך המערכת של העולים.

ראובן ריבלין: המשפחה שלי עלתה לארץ מוילנה ב-1809- הם העלו כי הגאון מוילנה אמר שהשנה תהייה שנת תק"ע, צריך לעלות כי משיח יגיע.

ראובן ריבלין: אנחנו הגענו למרות שהמצב בוילנה היה לא רע, ירושלים ד-ליטה.

ראובן ריבלין: מצאנו משפחות מעטות ובעיקר ספרדיות ומשפחות תימניות שבאו לארץ גם מהטעם שהן חשבו שהמשיח מגיע.

ראובן ריבלין: מאותם טעמים שאנחנו בוילנה חשבנו עליהם חשבו עליהם בצנע וכך גם משפחות מרוקאיות.

ראובן ריבלין: משפחת גמליאל התימנית, משפחת אוחנה המרוקאית וכולנו יחד התכנסנו כאן בירושלים שהיו בה בסך הכול 2,000 איש, 2,000 יהודים מתוך ה- 10,000.

ראובן ריבלין: ירושלים מעולם לא הייתה איזו בעיה פוליטית בעיני המוסלמים והערבים, היא הייתה די זנוחה.

ראובן ריבלין: במשך 40-50 שנה הגיעו 50,000 שמתוכם 30,000 לירושלים.

ראובן ריבלין: כך הגיעה עליית ראשונים שהגיעו בעיקר על בסיס של מיסטיקה, של ציוניות ואמונה שאנחנו צריכים לחזור לארצנו כי משיח בא.

ראובן ריבלין: לאחר 100 שנה קמה כמובן הציוניות הפוליטית והגיעו לארץ הרוסים והפולנים.

ראובן ריבלין: המאבק בתוך המערכת הציונית הפוליטית בין הרוסים לבין הפולנים הייתה לא פשוטה.

ראובן ריבלין: ז'בוטינסקי, בן גוריון, לאחר מכן שמעון פרס שעד היום איתנו ועוד לשנים רבות.

ראובן ריבלין: כל הדברים האלה הביאו למאבק שנפסק כאשר הגיעה העלייה השלישית, רביעית והחמישית של הגרמנים היאקים, אשר הביאו באמת מטען גדול של תרבות ושל אינטלקטואליות, הם הלכו ומכרו נקניקיות והיו שוטפי רצפות עד אשר הם הקימו את האוניברסיטה בירושלים.

ראובן ריבלין: פרופסורים מיועדים היו בראשית דרכם כאן בארץ, מתוך אמונה ומתוך אידיאולוגיה, אנשים אשר היו מוכנים לעשות כל עבודה ומבלד שהם יאחזו בארץ הזאת.

ראובן ריבלין: רבים הפכו להיות חקלאים כי האידיאולוגיה ההתיישבותית החקלאית, ומידה רבה הסוציאליסטית, חשבה בצורך של יהודים לעבוד אדמה איזו שהיא קדושה רבה.

ראובן ריבלין: לאחר מכן הגיעו פעם נוספת התימנים לאחר הקמת המדינה, הם הגיעו על כנפי נשרים.

ראובן ריבלין: לאחר מכן הגיעו כמובן כל הצפון אפריקאיים, עלייה אדירה ממרוקו, תוניס, לוב וכל אחד ואחד היה מקבל את זה שבא אחריו במידה רבה של פטרונות.

ראובן ריבלין: העליות היותר משמעותיות בביסוסה של מדינת ישראל היו שתי העליות שאנחנו חווינו אותן ב-30 השנים האחרונות, העלייה מברית המועצות לשעבר שהנציג שלנו באו"ם באותם ימים היה אומר 'עוד מעט יפתחו שערי ברית המועצות ומיליון יהודים יגיעו לארץ'.

ראובן ריבלין: בארץ היו אנשים שחשבו שמדבר איזה נביא שמדבר על דבר שהוא רוצה להאמין בו, אבל הוא לא יכול להאמין בו מבחינה עובדתית.

ראובן ריבלין: הנציג שלנו באו"ם היה ראש הממשלה שלנו דהיום, בנימין נתניהו.

ראובן ריבלין: החלום התגשם.

ראובן ריבלין: בד-בבד היהודים, אשר הם היהודים הוותיקים ביותר מזה 3,000 שנה, עלו לארץ מתוך אמונה מלאה שהחזיקו בה 3,000 שנה, שהמקום שלהם הוא ירושלים ואפילו לא ארץ ישראל.

ראובן ריבלין: שתי העליות האלה הן עליות נפלאות ומופלאות, כל אחת על פי דרכה, כל אחת על פי תרבותה, כל אחד על פיה הרקע שהגיע ממנו וכולם נזרקים יחד לחוויה הישראלית למצב לא פשוט.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר שאני אומר זאת בוודאות רבה כאחד הוטרנים בישראל היום, כי המשפחה שלי היא 205 שנים בארץ, שללא הנשים שום דבר לא היה עוזר.

ראובן ריבלין: שום דבר לא היה עוזר.

ראובן ריבלין: פעמים רבות הגברים היו נעלבים והיו אומרים 'היינו פרופסורים, היינו דוקטורים ומדוע שנלך ונשתקם'.

ראובן ריבלין: הנשים כולן באיזו עוצמה של הכרה והבנה שאנחנו צריכים להשתתף בחוויה חדשה ולהתחיל במידה רבה את כל הדברים מבחינה אישית מהתחלה – זה אות כבוד.

ראובן ריבלין: ביום האישה אני רוצה להצדיע לכולן.

ראובן ריבלין: היום זה כבר לא חכמה, עד היום היו לנו יותר מ-7 חברי כנסת מהעדה האתיופית ועוד ידם נטויה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה והיום שני חברי הכנסת שמכהנים איתנו יחד עם עוד חברי כנסת אחרים, כולם מצאו את מקומם.

ראובן ריבלין: אני בטוח שלא ירחק היום שכפי שיש לנו היום טייסים כך גם יהיו לנו מג"דים, מח"טים ושרים מצוינים בממשלה.

ראובן ריבלין: כל מי שהשתלב עושה את העבודה שלו בחן ובחסד וברחמים ושום שכל שאין למעלה ממנו.

ראובן ריבלין: כל הכבוד לכן.

ראובן ריבלין: לא באתן

ראובן ריבלין: מגלות פשוטה שבה האוניברסיטאות היו פתוחות.

ראובן ריבלין: לכן הנשים שהגיעו מברית המועצות לשעבר, היום אני כבר לא יודע מי מבניכן רואה את עצמה אוקראינית או רוסית, כולן רואות את עצמן אזרחיות מועילות למדינת ישראל.

ראובן ריבלין: ראש עירייה וסגנית ויש לנו היום שרה ויש לנו סגניות שרים, היא לא סגנית כי ראש העיר לא מבין שהיא צריך שהיא תהייה הסגנית.

ראובן ריבלין: אני לא אומר את זה פוליטית, אני אומר את זה מבחינה אישית.

ראובן ריבלין: היום יש לנו בכל המערכות של האקדמיה, בכל מערכות התרבות בישראל, התיאטרון, נשים נפלאות, שחקניות לעילא ולעילא מדרגה שלא נשמע.

ראובן ריבלין: כמובן התרומה הקולקטיבית למערכת כולה, גם של התרבות הישראלית וגם של היכולת הישראלית בנושאים שאנחנו דנים בהם כרגע בוועדת הכספים.

ראובן ריבלין: כשמדברים על התוצר הלאומי, התוצר הלאומי תלוי ביכולת של כל אחת ואחד מאיתנו.

ראובן ריבלין: אדוני היושב ראש, נדמה שגם הוספת לספורט בישראל רמות בינלאומיות שלא יתוארו, וזאת מלבד היותך חבר מועצת עיר, איש ציבור.

ראובן ריבלין: דב ליפמן שעשה עלייה, אני מקנא בו כי הוא ציוני אמיתי, אני נולדתי כאן, אני דור שביעי כאן ומה החכמה, אני נולדתי כאן.

ראובן ריבלין: הוא עלה מארה"ב, ממקום שאנשים שואלים את העולים לישראל, 'אתה משוגע'?

ראובן ריבלין: זה מראה את הציונות הגדולה.

ראובן ריבלין: כולכם מנהלים כאן ישיבה ביום האישה, באתי להצדיע לכן, אני מצדיע לכן, אני לא מדבר על הוטרניות שהצילו את העולם כולו מהפשע הפאשיסטי, היכולות שלהן, הנחישות שלהן, העוצמה שלהן יחד עם כולן, גם אלה שנולדו בברית המועצות על כל חלקיה כבר מרגישות ישראליות, יש כאלה שכבר נולדו בארץ ועדיין מדברות רוסית.

ראובן ריבלין: כל הכבוד לכן.

ראובן ריבלין: באתי הנה לומר לכן עד כמה יש לכן מעריץ כאן בכנסת.

ראובן ריבלין: אני מצדיע לכן לכולכן.

ראובן ריבלין: אני מודה לכולכן לא על מה שעשיתן אלא על מה שעוד תעשו.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

דב ליפמן: ממשפחה של 200 שנה בארץ לאחד שנמצא פחות מ-10 שנים בארץ.

דב ליפמן: תודה רבה כבוד היושב ראש על ההזדמנות להגיע היום למרות שיש המון וועדות בכל מיני נושאים חשובים.

דב ליפמן: לפעמים היכולת לשבת ולחגוג את ההצלחות, כחברי כנסת שנמצאים בוועדות עם בעיות ועם ויכוחים בינינו, אני יושב כאן היום וארצה לשמוע מכל הגיבורות את הסיפור שלהן.

דב ליפמן: אני חייב לומר שאני גאה להיות במפלגה ש- 50% מ-16 המקומות הם נשים.

דב ליפמן: אני רואה באופן יומיומי ובאופן שבועי את התרומה של הנשים למפלגה ולכנסת, במיוחד אני חייב לציין את העולות מאתיופיה, עולות מרוסיה וגם חברת הכנסת עליזה לביא שבאופן שבועי אני מרגיש שהיא מנסה לדחוף עוד נושאים ועוד נושאים ולהגיע למצב שוויון לנשים.

דב ליפמן: בשנה הראשונה שלי בכנסת, בכל מיני תחומים, בחינוך, באיכות סביבה, בנושא של צער בעלי החיים, במאבק העגונות ישבתי ופגשתי נשים מדהימות שעמדו ואמרו 'אנחנו צריכים לעשות משהו'.

דב ליפמן: כמעט כולן בהתנדבות.

דב ליפמן: המסירות שלהן לכל הנושאים האלה, לפעמים מנסים לומר 'כן, כן אני אנסה לעזור' ומתעלמים מהנושא, הנשים לא מוותרות, הן כל הזמן בקשר איתנו ודוחפות, דוחפות ודוחפות עד שאנחנו מגיעים למטרה שהן רוצות.

דב ליפמן: אני יכול לומר שבאמת אני רואה שהנשים המדהימות שפגשתי, בקרבי הן מעוררות השראה לעשות אפילו יותר בכל הנושאים האלה.

דב ליפמן: לדעתי הגיע הזמן שנעשה יותר הסברה על תרומתן של נשים בכלל בישראל ולפרסם את מה שהן עושות.

דב ליפמן: היום במיוחד נשמע מאלו שעלו ארצה.

דב ליפמן: אני מקווה שתצא מכאן קריאה לנשים יהודיות בכל העולם שהן יכולות להגיע לארץ, יכולות להשפיע בארץ ובאמת לכוון אותנו לכיוון הנכון.

דב ליפמן: תודה רבה ליושב ראש על ההזדמנות.

דב ליפמן: כעת אשב בכיף כדי לשמוע את כל הסיפורים הנפלאים של הנשים.

דב ליפמן: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב ליפמן.

יואל רזבוזוב: לפני שאנחנו עוברים להמשך.

יואל רזבוזוב: היום אי אפשר בלי פרחים לכולן.

יואל רזבוזוב: יש פה פרחים לכולכן.

יואל רזבוזוב: אנחנו שמחים לעשות את זה, הרי אמרתי שאי אפשר בלי פרחים.

יואל רזבוזוב: בזמן שמחלקים פרחים נתחיל לשמוע את הנוכחות.

יואל רזבוזוב: תחילה ראש העיר ערד, טלי פלוסקוב שמהווה מודל לחיקוי לא רק לנשים עולות אלא להרבה נשים בישראל.

יואל רזבוזוב: בבקשה גברתי.

טלי פלוסקוב: צהריים טובים.

טלי פלוסקוב: אני דווקא ארצה להתחיל ולברך את יושב ראש הוועדה בכלל על הרעיון לעלות נושא כזה, בעיניי חשוב, בוועדת הקליטה, כי כאן אתה תופס בעצם שתי ציפורים.

טלי פלוסקוב: האחת, כשנדבר על קליטה ושנית, כשנדבר על נשים.

טלי פלוסקוב: לדעתי מדינת ישראל התברכה באנשים מקסימים, אני מדברת על כלל העליות שהיו למדינה הזאת ובמיוחד על עליית שנות ה-90.

טלי פלוסקוב: אני גאה מאוד להיות כאן היום כנציגת העלייה של שנות ה-90.

טלי פלוסקוב: לדעתי אדוני היושב ראש גם אתה מהעלייה הזאת.

טלי פלוסקוב: בכל הזדמנות כשאני מדברת מול אנשים שחושבים אולי לעלות למדינה, או בכלל מול כאלה שרוצים לדעת יותר על מדינת ישראל, אני חושבת שאין עוד מדינה בעולם שנותנת הזדמנות לבן אדם תוך 20 שנה להפוך, במקרה שלי, מחדרנית במלון, כשהגעתי לארץ בשנת 1991 עם תואר שני בפסיכולוגיה התחלתי לעבוד שנה במלון ותוך 20 שנה הגעתי למעמד של ראש העיר.

טלי פלוסקוב: אני גאה מאוד במדינה שלי ובאמת אני חושבת שכל אחת מאיתנו מרגישה את זה.

טלי פלוסקוב: את זה צריך להעביר הלאה.

טלי פלוסקוב: אני באמת חושבת שאין הרבה מדינות שנותנות הזדמנויות כאלה.

טלי פלוסקוב: אבקש לומר כמה מילים בכלל על קליטה.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שכולנו צריכים לחשוב ולהבין, המדינה שלנו חייבת היום עוד עולים חדשים.

טלי פלוסקוב: אנחנו חייבים להמשיך ולעבוד חזק מאוד כדי להביא לכאן כמה שיותר עולים חדשים.

טלי פלוסקוב: ננצל את המצב של אוקראינה נכון להיום, יש מצב שאנשים רבים שם נמצאים היום במצוקה וימצאו לנכון כן להגיע למדינה.

טלי פלוסקוב: אנחנו יודעים מה העלייה תרמה למדינה שלנו ולדעתי היד עוד נטויה ואנחנו צריכים לעשות הכול כדי להמשיך ולהביא אנשים חדשים לכאן.

טלי פלוסקוב: הפן השני הוא הנשים.

טלי פלוסקוב: נמצאים איתנו כאן גברים בודדים, אבל אני רוצה לומר לכם שאנחנו הנשים המצליחות, הרוב כאן.

טלי פלוסקוב: אשמח להכיר את הנשים, ישנן כאן נשים שאני לא יודעת מה תפקידן בכוח, אבל אני מאמינה שאם הן נמצאות כאן כנראה שהן באמת עשו משהו מיוחד כאן.

טלי פלוסקוב: אני אישית וכל אחת מאיתנו רוצה להודות לגברים שלנו שתומכים בנו, שנותנים לנו באמת את ההזדמנויות לממש את הפוטנציאל שיש בנו ולעשות משהו שאנחנו אוהבות.

טלי פלוסקוב: זה לא מובן מאליו ולכן הגברים צריכים לדעת שאנחנו מעריכות אותם על זה.

טלי פלוסקוב: אנחנו הנשים חייבות לדאוג לכך שכמה שיותר נשים תכנסנה למעגלי תפקידי מפתח.

טלי פלוסקוב: כאן אני מדברת על התפקידים הביצועיים, אין מה לעשות, שם אנחנו טובות יותר מגברים וגם גברים אומרים את זה, וזה לא שאני אומרת.

טלי פלוסקוב: אני לא יודעת כמה ראו את הכתבה במוצ"ש האחרון על עיריית ערד ועל כל הנשים שמנהלות את עיריית ערד.

טלי פלוסקוב: אצלנו כ- 70% מתפקידי הניהול מבצעות נשים, תאמינו לי שזה כיף ענק שלי שזכיתי לעבוד במערכת הזאת עם נשים.

טלי פלוסקוב: למה?

טלי פלוסקוב: – את זה לא נפתח כאן.

טלי פלוסקוב: את מה שאני כן רוצה שנפתח כאן והוא לעשות את הכול, אנחנו אלה שכבר השגנו משהו, כדי שיותר נשים תכנסנה למעגל הזה.

טלי פלוסקוב: אדוני היושב ראש וגם חבר הכנסת הנכבד אני אבקש להציע, לדעתי כל אחת מאיתנו מוכנה לתרום מזמנה האישי ומניסיונה ומהידע שרכשה לפורומים של נשים, לספר וללמד.

טלי פלוסקוב: כשאנחנו מגיעות לכל עמדה ולעמדת ידע, ידע זה כוח, אנחנו מרגישות יותר בטוחות, לא רק נשים אלא גם גברים, וזה נותן לנו יותר כלים להתקדם בחיים ולהשיג את המטרות שהצבנו לעצמנו.

טלי פלוסקוב: זו הצעתי האישית.

טלי פלוסקוב: גם כאלה שחושבות להיכנס לפוליטיקה, בכל מה שאני יודעת אני מוכנה להתחלק.

טלי פלוסקוב: כל אלה שרוצה ומעוניינות להיכנס לתחום המוניציפאלי, אני כשנכנסתי לפוליטיקה לא ידעתי כלום והתחלתי מאפס ובכלל לא חשבתי שאני אהיה ראש העיר פעם.

טלי פלוסקוב: אם מישהו זקוק לעזרה, לתמיכה ולידע שקשה למצוא אותו בספרים, לא רק אני אלא, לדעתי, גם הרבה נשים שיושבות בשולחן נשמח לתרום לכך.

טלי פלוסקוב: אבקש לומר לכולם ולברך לקראת יום האישה הבינלאומית.

טלי פלוסקוב: ברכות ברוסית.

טלי פלוסקוב: תודה רבה ובהצלחה וקבלו את הצעתי.

יואל רזבוזוב: תודה רבה טלי.

יואל רזבוזוב: אנחנו נקבל את ההצעה שלך.

יואל רזבוזוב: טלי היא אחת משש ראשי רשויות בארץ.

<טלי דג'ין: שש ברשויות, חלקן ראשי ערים וחלקן ראשי מועצות.

יואל רזבוזוב: זו גאווה גדולה לכולנו.

יואל רזבוזוב: ברשותכן אתן את רשות הדיבור למנכ"לית ערוץ 9, ויקטוריה גורדין.

יואל רזבוזוב: בבקשה תאמרי לנו כמה מילים.

יואל רזבוזוב: לך יש השפעה על קליטת עלייה.

יואל רזבוזוב: מגיע לך היום מזל טוב מיוחד, ערוץ 9 עובר היום לאולפנים חדשים במודיעין ועל כך שתהיינה הרבה תכניות לציבור בעולם.

יואל רזבוזוב: בבקשה גברתי.

<ויקטוריה גורדין: תודה.

<ויקטוריה גורדין: אכן היום אנחנו מתחילים לשדר מאולפנים במודיעין, הכול יהיה חדש.

<ויקטוריה גורדין: אתם מוזמנים לצפות.

<ויקטוריה גורדין: הסיפור שלי הוא סיפור שכנראה היו בו עליות וירידות, אבל ירידות אף אחד לא זוכר.

<ויקטוריה גורדין: אני זוכרת את עצמי כל חיי לומדת עוד מקצוע ועוד מקצוע.

<ויקטוריה גורדין: לדעתי גם בתוך המקצוע חשוב ללמוד כל יום.

<ויקטוריה גורדין: תמיד היה לי מזל לפגוש אנשים שרצו ללמד בין אם כבוד השופט אבי זמיר שעשיתי אצלו התמחות בעריכת דין ואחר כך במשרד בועז רווה.

<ויקטוריה גורדין: תמיד השקיעו בי ואני השקעתי בחזרה.

<ויקטוריה גורדין: נכון להיום גם אני בסוג של שוק, אני לא יודעת אם זה מזל או לא, אני עד היום לא הבנתי עד הסוף.

<ויקטוריה גורדין: אני חושבת שאני בסוג של שוק.

<ויקטוריה גורדין: נכון להיום אני מנכ"לית ערוץ 9 ואני מקווה שדי בהצלחה.

<ויקטוריה גורדין: אני מאוד משתדלת לקדם אצלי נשים, אולי זה ישמע קצת מוזר ואולי לחלק מהגברים, אבל נראה לי שבמצבים קשים נשים הן יותר חזקות ויותר קל לעבוד איתן במצבי לחץ.

<ויקטוריה גורדין: מה לעשות שגברים במצבי לחץ טיפה מתפרקים לנו וצריכים כל הזמן תשומת לב ולפעמים לא תמיד יש זמן לתשומת לב, אנחנו נשתדל.

<ויקטוריה גורדין: אתן צריכות להבין כי נשים שנראות חזקות הן עדיין נשים ועדיין זקוקות לתמיכה, לפחות נפשית.

<ויקטוריה גורדין: מעמד האישה במדינת ישראל הוא ללא ספק הרבה יותר טוב מאשר רוב המדינות בעולם ועדיין יש מקום לשיפור.

<ויקטוריה גורדין: לדעתי השכר עדיין שונה בין גברים לנשים ונראה לי שאפילו במשרדי ממשלה ותקרת הזכוכית קיימת.

<ויקטוריה גורדין: נכון שיש ענפים שלמים, אולי בעולם המשפט ואולי אצלנו בעולם הטלוויזיה שהמצב בסדר, אבל אם תסתכלו בעמדות הבכירות תראו שיש עדיין יותר גברים מנשים וגם בכנסת.

<ויקטוריה גורדין: חלק מכך הוא טבעי כי מאוד קשה להיות גם אימא וגם להתקדם בתפקיד ולמלא את שתי המשימות באותו אופן קשה.

<ויקטוריה גורדין: תמיד נרגיש שאנחנו אימהות פחות טובות מאימא שמקדישה יותר זמן לילדים, אבל מצד שני אני גם רואה איך מתנהגים הילדים שלי, הם דווקא נותנים כבוד והם כן מעריצים.

<ויקטוריה גורדין: נדמה לי שקצת עצמאות לא מזיקה לילדים.

<ויקטוריה גורדין: אישה צריכה שתהייה לה הזדמנות גם להיות אימא וגם להתקדם בעבודה, זה לא צריך להיות האחד על חשבון השני.

<ויקטוריה גורדין: בשביל זה צריכים להיות תנאים טובים יותר מבחינת גני ילדים ובתי ספר ומסגרות לילדים בחופשות.

<ויקטוריה גורדין: אצלנו יש הבדל מאוד גדול בין החופשות שלנו מהעבודה לבין החופשות של הילדים מבית הספר.

<ויקטוריה גורדין: לדעתי אם נסתכל אחורה, בברית המועצות היו גם דברים חיובים וחלקם דווקא היו קשורים לחופשות של הילדים.

<ויקטוריה גורדין: אולי אתם כוועדת הקליטה והעלייה, אני לא יודעת אם זה דווקא קשור לקליטה ולעלייה כי זה נוגע לכלל המדינה, אבל אם מדובר על נשים חשוב להתייחס לזה.

<ויקטוריה גורדין: אצלי במפעל שלנו אשתדל להקדיש לכך מחשבה.

יואל רזבוזוב: כמה עובדים יש לכם?

<ויקטוריה גורדין: נכון להיום יחד עם פרילנסרים המספר עומד על 270 איש ואנחנו עוד נתרחב.

<ויקטוריה גורדין: לדעתי אצלנו נעשה מאמץ להקל על נשים, אצלנו הנשים עובדות קשה.

<ויקטוריה גורדין: יש לנו כתבות מצוינות.

<ויקטוריה גורדין: נמצאת איתי אחת מהכתבות, הכתבת לענייני ערבים קסניה סבטולבה שלדעתי היא הכי טובה בארץ.

<ויקטוריה גורדין: אני מאחלת לכולנו חג שמח והרבה פרחים לקבל.

<ויקטוריה גורדין: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: תודה לויקטוריה מנכ"לית ערוץ 9.

יואל רזבוזוב: שיהיה לכם בהצלחה.

יואל רזבוזוב: כמו שויקטוריה ציינה, פורום הנשים שנמצא כאן הוא של נשים עולות מצליחות.

יואל רזבוזוב: אני לא אוהב להשוות, אבל להיות עולה זה יותר קשה, יש תקרת זכוכית שאותה כולנו מכירים, בתור עולה לשבור את תקרת הזכוכית ולהגיע לטופ ולהשפיע על המדינה זה לא פשוט ולא טריוויאלי.

יואל רזבוזוב: כל הכבוד.

יואל רזבוזוב: בבקשה הגברת מאשה נוביקוב ממונת קשרי חוץ במשרד ראש הממשלה ולשעבר סגנית ראש עיר בעיריית ירושלים.

<מאשה נוביקוב: שלום לכולם.

<מאשה נוביקוב: ראשית אני מצטרפת לכל מה שנאמר קודם.

<מאשה נוביקוב: תודה לך על יוזמתך להקמת הועדה הזאת.

<מאשה נוביקוב: כל כך הרבה פעמים הייתי בוועדות בכנסת, אבל לעולם אני לא זוכרת שמישהו יזם ועדה חגיגית למען יום האישה הבינלאומי.

<מאשה נוביקוב: אגב, הוא באמת נקלט בארץ בצורה מצוינת יחד עם ה-9 במאי.

<מאשה נוביקוב: מברכת ברוסית.

<מאשה נוביקוב: בתפקידי החדש, כממונה על קשרי חוץ בנתיב ובתפקידי הקודם כסגנית ראש עיר ירושלים שם החזקתי את תיק הקליטה ואת תיק תיירות ממזרח אירופה.

<מאשה נוביקוב: בין שאר הוועדות בהן כיהנתי גם כיושבת ראש וגם כחברה, כמובן חברה בוועדה לקידום מעמד האישה, אני מוצאת כאן פנים מוכרות.

<מאשה נוביקוב: אציין שבמהלך ה-5 שנים בהן זכיתי לכהן כסגנית ראש עיר זכיתי קודם כל להכיר נשים מקסימות.

<מאשה נוביקוב: ההכרות האלה הן בלתי נשכחות.

<מאשה נוביקוב: כל אחת מהווה מודל מיוחד כיצד אנחנו עובדים, פועלים, נקלטים ומקדמים את ארצנו – ללא ספק.

<מאשה נוביקוב: בקצרה, אני אבקש לומר שעליתי קצת לפני העלייה של שנות ה-90, אני חושבת שאני עדיין שייכת לגל העלייה הזאת.

<מאשה נוביקוב: ארצה לחזק את הדברים של ויקטוריה, גם אני חושבת שכל אחת מאיתנו שהיא אימא, אני ילדתי כאן שלושה ילדים, הגדול כבר בן 24 , לי אישית היה חסר, אני חושבת שכדאי לדבר על כך, לא רק בעניין החופשות לנשים אימהות אלא גם עניין חופשת הלידה.

<מאשה נוביקוב: לדעתי אצלנו בארץ חופשת הלידה קצרה מדי.

<מאשה נוביקוב: לדעתי זה נושא מאוד חשוב שכן ניתן לקדם.

<מאשה נוביקוב: אני מאחלת לכולן חג שמח ותמשיכו כמו שאתן.

<מאשה נוביקוב: תודה.

יואל רזבוזוב: לדעתי הכנסת הזאת היא הכנסת הכי נשית, עם מספר נשים הגבוה שהיה מאי פעם.

יואל רזבוזוב: הן לא פה, חלקן נמצאות בוועדות אחרות, חלקן בחו"ל.

יואל רזבוזוב: חברת הכנסת עליזה לביא יושבת ראש הועדה למעמד האישה התנצלה מאוד שנבצר ממנה להגיע.

יואל רזבוזוב: היא בקשה ממני שנקיים ועדה משותפת – העניין מאוד חשוב לה.

יואל רזבוזוב: בכנסת הזאת אנו מנסים להעביר כמה שיותר חוקים כדי להקל, אנחנו יודעים שנשים מעבר לכך שהן עובדות טובות הן גם אימהות וחשוב להקל עליהן.

יואל רזבוזוב: יש מגוון חוקים שעברו ובמיוחד הנושא שנוגע לחופשת הקיץ.

יואל רזבוזוב: בחודש יולי אמורה להיכנס התכנית הגדולה כדי שהילדים יישארו בבית הספר להמשך קייטנה, כלומר הם יישארו בכיתות עוד חודש.

יואל רזבוזוב: אני מאוד מאמין שזה יקל על האימהות.

יואל רזבוזוב: התכנית אמורה להתחיל עם כיתות א' ו-ב' ותוך כמה שנים נגיע עד לכיתה ו'.

יואל רזבוזוב: אני מקווה מאוד שזה יעזור גם לאבות.

יואל רזבוזוב: בכנסת זו מנסים ומשתדלים להקל.

יואל רזבוזוב: עניין חופשת הלידה זה נושא שצריך לעלות אותו.

יואל רזבוזוב: לכל עניין שמעלים כאן יש עלויות תקציביות וצריך לבחון כמה זה עולה, אנחנו מבינים את המשמעות.

יואל רזבוזוב: בבקשה עורכת הדין טלי דג’ין מנהלת במחלקה המשפטית מחלקה לסיוע משפטי וסנגור קהילתי ליוצאי אתיופיה.

יואל רזבוזוב: בבקשה גברתי.

<טלי דג'ין: שלום לכולם.

<טלי דג'ין: אני מצטרפת לברכות לקיום הכנס הזה.

<טלי דג'ין: מאוד כיף להשתתף בכנסים כאלה שכל אישה מספרת את הסיפור שלה.

<טלי דג'ין: אני יוצאת ממפגשים כאלה עם המון השראה וכוח ובאמת השמיים הם הגבול.

<טלי דג'ין: עליתי מאתיופיה בגיל 10 בשנת 1991 במסגרת "מבצע שלמה".

<טלי דג'ין: בוגרת תואר ראשון במשפטים ממכללת קריית אונו ותואר שני במשפטים מאוניברסיטת תל אביב.

<טלי דג'ין: אני עורכת דין חמש שנים.

<טלי דג'ין: היום אני מנהלת את המחלקה המשפטית של עמותת "טבקה" – עמותה שנותנת סיוע משפטי ליוצאי אתיופיה.

<טלי דג'ין: במסגרת תפקידי, בקצרה, עוברות תחתיי בנות שירות לאומי, סטודנטים למשפטים שהם ממש בתחילת דרכם.

<טלי דג'ין: אני רואה בתפקידי משימה ממדרגה ראשונה להראות להם שאפשר להגיע גבוה, שהם בדרך הנכונה ומשם יש רק לאן לשאוף.

<טלי דג'ין: כשאני מגיעה לדיונים בנושאים הקשורים לקהילה לכנסת או לבתי משפט או לבתי דין לעבודה אני מאוד משתדלת לחשוף את הקהילה, את התרבות וכמה שצריך לגלות רגישות לאחר ולשונה ולקבל את הדברים בפתיחות.

<טלי דג'ין: בכנסת להביע את עמדתה של הקהילה בכל מה שקשור אליה בין אם זה בדיונים שקשורים למעמד האישה שבמסגרתם אנחנו מקיימים הרצאות להעצמת האישה.

<טלי דג'ין: אני מאמינה שלימודי המשפטים נתנו לי המון כוח גם כלי לשינוי חברתי ותפיסתי.

<טלי דג'ין: אני חושבת שאפשר לנצל את זה ומתוך כך בחרתי לעבוד ב"טבקה" כדי להעניק כלים ולתרום לקהילה בדברים שלקחתי על עצמי וקרובים אלי.

<טלי דג'ין: כילדה עולה חדשה, פעמים רבות את משמשת פה להורים שלך וזה מאוד מצמיח אותך למעלה.

<טלי דג'ין: כשאני יושבת במשרד ומגיעים אלי פונים הם מרגישים תחושת גאווה, הם אומרים 'יש הצלחות כאלה, גם הילדים שלנו יכולים להיות עורכי דין ולשבת כמוך ולשרת הקהילה'.

<טלי דג'ין: בשבילי זה הסיפוק הכי גדול שאני יכולה לקבל מהעבודה הזאת.

<טלי דג'ין: שנעלה ונצליח.

<טלי דג'ין: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: בבקשה אוליסיה מושקוביץ עורכת דין נוספת.

<אוליסיה מושקוביץ: שלום לכולם.

<אוליסיה מושקוביץ: אני בת 33.

<אוליסיה מושקוביץ: אני פחות מ-10 שנים בארץ.

<אוליסיה מושקוביץ: עם זאת, לדעתי, הצלחתי להשיג הרבה דברים.

<אוליסיה מושקוביץ: אני בעלת תואר שני בעריכת דין ותואר שני במדעי המדינה ותקשורת פוליטית.

<אוליסיה מושקוביץ: היום אני עורכת דין עצמאית, אימא לשני ילדים מקסימים.

<אוליסיה מושקוביץ: בשלב מסוים התחלתי להרגיש שאני כן יודעת וכן רוצה ויש לי את האפשרות לתרום יותר לחברה מאשר להיות רק עורכת דין מוצלחת, להיות יותר מעורך דין.

<אוליסיה מושקוביץ: נכנסתי לפוליטיקה המקומית.

<אוליסיה מושקוביץ: אני מראשון לציון והיום אני נמצאת במספר ועדות כמו: קידום האישה, תרבות, בריאות הציבור – שייך למקצוע שלי, עלייה וקליטה כמובן.

<אוליסיה מושקוביץ: אני יודעת שאפשר לתרום באמצעות הועדות, באמצעות המקצוע שלי עריכת דין.

<אוליסיה מושקוביץ: כמו שנאמר קודם זה מקצוע שמעניק ביטחון, מעניק כוח.

<אוליסיה מושקוביץ: כשאת מכירה את החוקים את יכולה לעזור לאנשים.

<אוליסיה מושקוביץ: התחום העיקרי שלי הוא הביטוח הלאומי ומשרד הפנים.

<אוליסיה מושקוביץ: תחומים שהרבה עולים פונים ולצערי הרב, כן יש הסברה אבל היא כל כך מינימאלית שאנשים נתקלים בהרבה בעיות גם במוסד לביטוח לאומי וגם בענייני משרד הפנים.

<אוליסיה מושקוביץ: אני משתדלת לעזור, גם בגיל הזהב אני מייעצת בחינם, אני נותנת כמה שיותר המלצות גם כשאני נמצאת בוועדות של המוסד לביטוח לאומי, גם כשאני נמצאת במשרד הפנים אני נותנת הוראות איך להיכנס ואיך להתנהג.

<אוליסיה מושקוביץ: אני מנסה לעזור לאנשים בכלים שברשותי.

<אוליסיה מושקוביץ: לאחרונה הקמתי מועדון נשים עולות, נשים מצליחות.

<אוליסיה מושקוביץ: אולי בעזרת הוועדה הזאת נוכל גם לקיים מפגש בנושא הזה ולקדם אותו.

<אוליסיה מושקוביץ: בשנים האחרונות אני רואה שיש יותר ויותר נשים בתפקידים בכירים, זה מאוד משמח לראות אותן במוסדות כמו המוסד לביטוח לאומי.

<אוליסיה מושקוביץ: אני אבקש לחזק את העניין הזה.

<אוליסיה מושקוביץ: אני מאחלת בהצלחה לכולן וחג שמח לכולם.

<אוליסיה מושקוביץ: אני מאוד שמחה לראות כאן פנים יפות ומחייכות ומוצלחות.

<אוליסיה מושקוביץ: כאן יש לנו כבר מועדון של נשים מצליחות ונשמח לקדם, רק שתמשיכו להצליח ולשנות.

יואל רזבוזוב: בבקשה הגברת בת' שטיינברג מייסדת עמותת "שותף" לילדים ובני נוער עם צרכים מיוחדים.

<בת' שטיינברג: תודה לכלוכם, חברי כנסת מכובדים, ועדת העלייה, עולים חדשים וותיקים, אורחים ואורחות.

<בת' שטיינברג: טוב להיות כאן היום לכבוד יום האישה הבינלאומי.

<בת' שטיינברג: לפני קרוב ל- 66 שנים אבא שלי הפליג בספינת האס, אס מרין – מטרתו הייתה להגיע ארצה לעזור למדינה החדשה, הוא לא הצליח וזה סיפור אחר.

<בת' שטיינברג: בשנת 2006 כשעליתי עם בן זוגי ועם שלושת הבנים שלנו, סוף סוף כל המשפחה המורחבת שלי הייתה במקום אחד – ארץ ישראל.

<בת' שטיינברג: אבי ז"ל ואימי בירושלים, אחי הגדול ומשפחתו בכוכב יאיר, אחותי הגדולה בראש העין, אחותי הקטנה בירושלים במרחק הליכה של כמה דקות מביתי.

<בת' שטיינברג: הייתי בת 44 ובעלי בן 45, היינו עם ילדים גדולים.

<בת' שטיינברג: לא ידענו מה מחכה לנו ואיך החיים שלנו יראו.

<בת' שטיינברג: ידעו שתמיד אפשר לחזור לברוקלין, לא לדאוג אנחנו לא חוזרים.

<בת' שטיינברג: היום כשאני מסתכלת אחורה על 7 שנים של עשייה, אני אומרת וואו.

<בת' שטיינברג: יחד עם השותפה שלי, מרים אברהם, יסדנו את "שותף" – תכנית שילוב לילדים ובני נוער עם צרכים מיוחדים.

<בת' שטיינברג: תכנית איכותית שעונה לצרכים של כ- 150 ילדים, ילדים עם צרכים מיוחדים יחד עם ילדים רגילים לגמרי, כאן בירושלים.

<בת' שטיינברג: "בשותף" בונים עתיד טוב יותר, עתיד משלב יותר, עתיד שבו כולם עובדים, לומדים וחיים ביחד מבלי להתייחס לתוויות או לרמת תפקוד – חלום טוב.

<בת' שטיינברג: אני מזמינה את כולכם לבוא כמו חבר הכנסת שהיה בקיץ בקייטנה שלו, לנו יש קייטנה באוגוסט.

<בת' שטיינברג: אחרי "שותף" הסתכלתי לתיאטרון, משהו אחר בחיים שלי.

<בת' שטיינברג: בשנת 2010 הקמתי יחד עם אמני תיאטרון כאן בירושלים תיאטרון בתזוזה.

<בת' שטיינברג: תיאטרון בתזוזה מביא לקהל הירושלמי חוויות תיאטרון איכותיות שוות לכל כיס, מהנות ומרתקות.

<בת' שטיינברג: ההופעות מוצגות במקומות יוצאי דופן ובלתי צפויים כמו פארקים ומקומות ציבוריים הנגישים לכולם.

<בת' שטיינברג: בקיץ 2013, יותר מ- 2,200 איש הגיעו לגן בלומפילד בירושלים ליהנות מהצגה באנגלית, 'ריצארד השלישי' – מחזה שקספיר המוצג ביותר בעולם.

<בת' שטיינברג: זה נשמע טוב?

<בת' שטיינברג: – זה נשמע מעולה, אבל יש עוד מלאכה חברתית בארץ ובמיוחד בירושלים.

<בת' שטיינברג: למדתי כאימא לילד מיוחד שחייבים לעבוד בשיתוף כדי לבנות חברה תומכת, חברה שחושבת על כל אזרח, על הזכות של כולם להצליח ביחד ולא רק האימהות, אלא האימהות עם הילדים וכל המשפחה.

<בת' שטיינברג: נקווה שנשב שוב בעוד כמה שנים ונשמע לגבי ההתפתחויות "בשותף" ובתיאטרון בתזוזה ואולי גם בנושא אחר.

<בת' שטיינברג: תודה.

יואל רזבוזוב: תודה.

יואל רזבוזוב: הצטרף אלינו חבר כנסת חיליק בר שנלחם כאן ומכבד את הנשים.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: קודם כל אדוני היושב ראש, כל הכבוד על הדיון, גם כחבר ועדה וגם כסגן יושב ראש הכנסת באתי לברך אתכן הנשים.

יחיאל חיליק בר: אני רואה כאן את מאשה נוביקוב ששירתה איתי בעיריית ירושלים חמש שנים כסגנית ראש עיר מצטיינת.

יחיאל חיליק בר: הובלנו יחד את עניין התיירות בירושלים.

יחיאל חיליק בר: המדינה הזאת הוקמה, בין היתר, על ידי נשים שהיו עולות חדשות שבאו לארץ שממה ועשו אותה בכוח הנשי שרק לנשים יש.

יחיאל חיליק בר: אנחנו הגברים מודים שהנשים טובות מאיתנו בכל.

יחיאל חיליק בר: זה נכון, הן יותר אמיצות, הן יותר חזקות.

יחיאל חיליק בר: אני מגיע ממפלגת העבודה, בתנועת העבודה וגם בתנועות אחרות היו נשים שבעצם עשו את רוב העבודה של החשיבה, של החתירה לעבודה טובה ולפעמים גברים לקחו את הקרדיט, אבל מי שיודע באמת מהו הכוח הנשי מצדיע לו.

יחיאל חיליק בר: באנו היום להצדיע לכן הנשים ממגזר עולי ברית המועצות לשעבר, ממגזר האתיופי ומשאר המקומות.

יחיאל חיליק בר: היום לא צריך להקים את המדינה מחדש, אבל לא פחות חשוב לשמור עליה, לשמור על מה שיש לנו פה.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה להודות לכן, לכל אחת בתחום שלה.

יחיאל חיליק בר: אני מכיר רק כמה ואת מה שהן עושות, אבל אני יודע עד כמה הלחימה שלכן למען הכלל.

יחיאל חיליק בר: אתן רואות תמיד בעיניים של הדור הבא, של הילדים, שאיך יהיה טוב לחיות כאן, איך נכון לכלכל משק צודק ושוויוני, מה יהיה טוב לילדים שלנו.

יחיאל חיליק בר: אנחנו הגברים חושבים פחות.

יחיאל חיליק בר: ראיתי את זה בעבודה גם של מאשה בירושלים.

יחיאל חיליק בר: אני יכול לתת דוגמאות שהתווכחתי איתה, שנינו החזקנו בתיק התיירות, היא הייתה הסגן שלי שם, הרבה פעמים החשיבה שלה הייתה מה טוב לדור הצעיר, לילדים שלי ולאלה שיגדלו בירושלים בעוד כמה שנים.

יחיאל חיליק בר: לפעמים אנחנו לא ראינו את זה.

יחיאל חיליק בר: אני באמת מבקש לומר שישראל צריכה להצדיע ולהוקיר את הנשים האלה, להבין את החשיבות שלהן לחברה וגם להודות שמעמדן של הנשים היום בישראל עם כל התרומה הזאת הוא לא מספיק שוויוני.

יחיאל חיליק בר: נשים לא מרוויחות כמו גברים, לא מקודמות כמו גברים, בין היתר בגלל שהן פיסית דואגות למשק הבית ולילדים שלנו.

יחיאל חיליק בר: זה דבר שצריך להשתנות ובעיקר כשרואים מה חברות הכנסת ומה השרות שלנו בממשלה עושות, עד כמה הן מצטיינות בעבודתן.

יחיאל חיליק בר: אני באמת רוצה להצדיע בפניכן ולהוריד בפניכן את הכובע ולומר שאנחנו כאן בכנסת גם מצדיעים לכן וגם בכל מה שנוכל לעזור נעזור.

יחיאל חיליק בר: יישר כוח ענק על העבודה שלכן, על מה שעשיתן ובוודאי על מה שעוד תעשו בעתיד.

יחיאל חיליק בר: בהצלחה לכולם.

יואל רזבוזוב: תודה רבה לחבר הכנסת יחיאל בר.

יואל רזבוזוב: הצטרפה אלינו חברת הכנסת עדי קול.

יואל רזבוזוב: אנחנו ביום מיוחד ואני אבקש לתת את רשות הדיבור לגברת ויקטוריה דולינסקי, עורכת ומגישה ברדיו רקע, שמענו את הקול ואת השם לא פעם.

יואל רזבוזוב: בבקשה.

<ויקטוריה דולינסקי: שלום, ראשית חג שמח ותודה ליוזמה היפה.

<ויקטוריה דולינסקי: נעים לשבת כאן בין חלק קטן של נשים מצליחות שבכלל יש בארץ הזאת.

<ויקטוריה דולינסקי: הגעתי לארץ בכ"ט בנובמבר בשנת 1990 לבדי עם ילד קטן, לא היה לנו אף אחד בארץ גם לא קרובי משפחה, אולי משפחה אחת של מכירים.

<ויקטוריה דולינסקי: לא ידעתי מה מחכה לנו וברוך ה'.

<ויקטוריה דולינסקי: אני אבקש להתחיל מהסוף, הבן שלי כבר היה קצין בצבא וכעת קצין במילואים, הוא היה איש קבע בצבא, בקרוב מסיים בעז"ה את האוניברסיטה, הכול הסתדר טוב.

<ויקטוריה דולינסקי: הסיפור שלי התחיל בעצם מארגון שלא ידעתי מהו.

<ויקטוריה דולינסקי: כשהייתי 18 יום בארץ מנהלת האולפן שלי, מאחר וכבר ידעתי עברית, המליצה עלי להגיע לישיבה של ארגון שלא ידעתי מה זה.

<ויקטוריה דולינסקי: התברר שזה נעמ"ת, למה הזמינו אותנו?

<ויקטוריה דולינסקי: – כדי שנשים חד-הוריות ידברו על מה הן זקוקות.

<ויקטוריה דולינסקי: האמת, מה שאמרתי אז אני יכולה לומר שוב.

<ויקטוריה דולינסקי: המדינה צריכה לעזור לילדים, לא לאימהות כי מה שעושים למען האימהות בעצם עושים למען עתידה של החברה שלנו, למען הילדים האלה ואיך הם יגדלו, למה הם יתפתחו, לאיזו אישיות, לאיזה אנשים הם יהיו.

<ויקטוריה דולינסקי: אני מאוד שמחה שהילד שלי גדל כילד נורמטיבי לכל דבר, ואולי יותר, לדעתי זה אף על פי כן.

<ויקטוריה דולינסקי: כן קיבלתי עזרה מהמדינה ובעקבות המאבק של האימהות החד-הוריות, אולי לא כולם זוכרים, בשנת 1991 נהלו מאבק למען זכויות משפחות חד-הוריו, קיבלנו אז יותר תמיכה מהמדינה וזה עזר.

<ויקטוריה דולינסקי: הילד שלי גדל לבד עם המפתח על הצוואר.

<ויקטוריה דולינסקי: חצי שנה אחרי עלייתנו ארצה בשנת 1991 נפל למזלי,, בחלקי להשתתף בהקמת מפעל מאוד יפה, בלי שום היסוס אומר 'מיוחד במינו בארץ' – רדיו רקע בשפה הרוסית ואמהרית, שותפתי יושבת כאן.

<ויקטוריה דולינסקי: בדיוק ב"מבצע שלמה" התחלנו לשדר וזה מזל גדול.

<ויקטוריה דולינסקי: חצי שנה בארץ, הילד שלי בן כמעט 7, היה צריך לעבור את הכביש כדי ללכת לבד בבקרים לבית הספר, לא היה אף אחד שילווה אותו.

<ויקטוריה דולינסקי: הכול הסתדר, הוא היה צריך לעבור שני כבישים ללא רמזור.

<ויקטוריה דולינסקי: אני הייתי צריכה לשדר בשעה 07:00, יצאתי מהבית בשעה 05:00 בבוקר.

<ויקטוריה דולינסקי: אולי בזכות זה הילד גדל כילד נורמטיבי וטוב, כי הוא ראה איך אימא עובדת בשלושה מקומות, עבדתי גם בעיתון ובהתחלה כשלמדתי באולפן התנדבתי בנעמ"ת.

<ויקטוריה דולינסקי: בקיצור אני חושבת שצריך לעזור וכמו שאמרה כאן עמיתתנו ויקטוריה מערוץ 9, וכמו שמאשה נוביקוב אמרה, צריך לעזור לנשים לגדל ילדים, לא לנשים, צריך לעזור לילדים האלה כי כך אנו מבטיחים את עתידנו ומשפיעים איזה סוג אזרחים יהיו בארץ.

יואל רזבוזוב: תודה רבה לויקטוריה דולינסקי.

יואל רזבוזוב: האם יש מכנה משותף לכל ילדי העולים שמסתובבים עם מפתח על הצוואר?

יואל רזבוזוב: גם אני הייתי כך כי ההורים היו בעבודה וכל הבית היה עלי, הייתי צריך את המפתח.

יואל רזבוזוב: נחמד לשמוע שהיו עוד ילדי עולים שעשו זאת.

יואל רזבוזוב: בבקשה ויקטורה סלאבין מנכ"לית חברת .

יואל רזבוזוב: DEVOPS Ltd – היא עובדת תוך כדי.

<ויקטוריה סלאבין: ויקטוריה כנראה זה לא שם ייחודי, אז אני לא ייחודית, כולן ייחודיות.

<ויקטוריה סלאבין: כשאנשים רוצים דווקא לקרוא לי בשם מיוחד ולא ויקי אומרים ויקטוריה, תמיד זה נשמע מאוד אצילי.

<ויקטוריה סלאבין: אני מנכ"לית של חברה שעוסקת בתשתיות פיתוח תכנה.

<ויקטוריה סלאבין: אספר מעט רקע.

<ויקטוריה סלאבין: החברה שלנו עוזרת לארגונים לממש את היכולות הטכנולוגיות שלהם הרבה יותר מהר, בצעדים קטנים.

<ויקטוריה סלאבין: כך אני רואה גם את הנשים וגם את העולם שלנו.

<ויקטוריה סלאבין: בנוסף להיות מנכ"לית אני פעילה במועצת העיר אשדוד.

<ויקטוריה סלאבין: אדבר קצת על אשדוד וזה יתחבר לנשים.

<ויקטוריה סלאבין: אשדוד זו העיר החמישית בגודלה בארץ ומונה 250 אלף תושבים.

<ויקטוריה סלאבין: 40% מתושבי העיר הם עולים, עולים ממגוון מדינות, עולי ברית המועצות, עולי אתיופיה, עולי צרפת, מה שתרצו קיים בעיר הזאת.

<ויקטוריה סלאבין: מאוד קשה לשלב ולתת מקום וביטוי לכולם.

<ויקטוריה סלאבין: כשנתקרב לנשים תכף ניגע בזה.

<ויקטוריה סלאבין: תמיד כששני אנשים מפרנסים את הבית מישהו מוותר על קריירה, ומי הוא המוותר על קריירה?

<ויקטוריה סלאבין: – מי שמשתכר פחות.

<ויקטוריה סלאבין: מי שמשתכר פחות לרוב במדינה היא האישה.

<ויקטוריה סלאבין: לי מאוד כואב המצב הזה.

<ויקטוריה סלאבין: אני מודה ששברתי את תקרת הזכוכית וזה לא מובן מאליו.

<ויקטוריה סלאבין: יש תמיכה מהבית, יש תמיכה מהבעל, יש אפשרות לעשות את זה, אבל לא לכולם יש.

<ויקטוריה סלאבין: מאוד חורה לי שהאישה היא זאת שתוותר על המימוש העצמי.

<ויקטוריה סלאבין: אשדוד, אגב, אולי היא נתפסת כעיר פריפריה למרות שהיא החמישית בגודלה במדינה, אנחנו נלחמים לתת תעסוקה מקומית, עירונית, כי ברגע שאנשים יוצאים מחוץ לעיר ונמצאים שעות מחוץ לבית, יוצאים בשבע בבוקר וחוזרים בשבע בערב, הם באים לעיר רק לישון.

<ויקטוריה סלאבין: אותה אימא שצריכה לרוץ על הדקה להוציא את הילד מהגן בשעה חמש, כי אין אף אחד אחר שייקח אותו.

<ויקטוריה סלאבין: בצעדים קטנים אנחנו בונים פרויקטים שקשורים לחינוך טכנולוגי של נשים.

<ויקטוריה סלאבין: אני מאוד מאמינה שגם היא צריכה להיות מהנדסת, היא מוכשרת באותה מידה כמו הגבר.

<ויקטוריה סלאבין: במקצועות ההנדסה זה לא מובן מאליו, עדיין זה שוק של גברים, אבל זה משתפר.

<ויקטוריה סלאבין: אנחנו מחנכים לטכנולוגיה, חלק כבר מכיתות ח', ט' ו- י' ועושים תכניות מדהימות בעיר.

<ויקטוריה סלאבין: כרגע החסם העיקרי שלנו הם אותם האנשים הטכנולוגיים שמוצאים את עבודתם מחוץ לעיר, זה לנסוע לתל אביב, הרצליה ועל המפה יש לנו את הגליל ויש לנו את באר שבע, כי המדינה עושה מאמצעים רבים ומשקיעה בפריפריה האמיתית.

<ויקטוריה סלאבין: יש עוד פריפריה באמצע שמונה 40% מתוך 250 אלף תושבים.

<ויקטוריה סלאבין: לעולים בדרך כלל יותר קשה כי הנגישות שלהם יותר קשה, אפשרויות התעסוקה יותר קשות.

<ויקטוריה סלאבין: אני נלחמת קצת שם.

<ויקטוריה סלאבין: אני דירקטור בוועדות שקשורות בפיתוח תעשייה, תשתיות, נשים, אלימות – בקיצור מה שתגידו.

<ויקטוריה סלאבין: אני מנסה להשפיע במקומות שבאמת ניתן להשפיע, אני מאמינה מאוד במעשים קטנים, שאם כל אחד יאפשר בקטנה, שיעשה עוד איזה צעד ומחווה משם נתקדם, אין חסם.

<ויקטוריה סלאבין: השכלה היא לא חסם בעיניי, המקום לא חסם – יש נגישות לכל.

<ויקטוריה סלאבין: היום בעידן הטכנולוגי והאינטרנט כל אחת יכולה ללמוד הכול.

יואל רזבוזוב: תודה לויקי, כמו שביקשה שנאמר.

יואל רזבוזוב: כמו שציינת נמצאות כאן הנשים הכי טובות בישראל, אם כל אחת תמשיך לעשות ולהשפיע, ללא ספק אתן עושות את זה, תהייה לנו חברה טובה יותר.

יואל רזבוזוב: בבקשה חברת הכנסת עדי קול, דוקטור למשפטים.

עדי קול: אני מאוד מאוד שמחה להיות כאן.

עדי קול: קיבלתי הזמנה מיואל ומדב.

עדי קול: ראשית הגעתי כדי להגיד לכן תודה.

עדי קול: אני חושבת שזה לא מובן מאליו, קודם כל לעלות לישראל עם כל הקשיים.

עדי קול: משבר ההגירה הוא משבר מאוד מאוד גדול ואני חושבת כאנשים שלא עלו לא תמיד אנחנו מבינים עד כמה.

עדי קול: אני עברתי לגור בארה"ב לארבע שנים ולא לתמיד, וזה נורא.

עדי קול: התחלה קשה וההמשך קשה עוד יותר ולפעמים אחר כך יש עוד משבר.

עדי קול: אני מבינה שאתן אחרי השלב, אתן עברתן את זה ואני מאוד מאוד מעריכה את זה.

עדי קול: מהיכרות שלי עם עולים ובעיקר עם עולות, אני חושבת שכל משפחה מובלת על ידי אישה חזקה, אני רואה את זה כמעט בכל קבוצת אוכלוסייה, רואים שנשים מסתגלות יותר מהר, קמות על הרגלים מהר יותר, מוצאות מקום עבודה יותר מהר, מחזיקות את הילדים, את העבודה ואת הבית – אני חושבת שכל אישה כזאת היא אישה מצליחה ולא רק כשהיא מגיעה לתפקיד בכיר, אלא עצם זה שהיא הצליחה להחזיק משפחה ולהביא את הילדים לכאן ולסחוב את הבית.

עדי קול: יש לי חברה שעבדה בחמש עבודות מהרגע שהיא הגיעה, הבעל לקח עוד שבועיים כדי להסתגל ונסע הלוך וחזור ולא ידע איפה הוא, היא כבר הייתה עם שתי רגליים על הקרקע והריצה קדימה.

עדי קול: כוח הנשי הוא משמעותי בעלייה.

עדי קול: אני חושבת שאתן גם מצליחות לעשות את זה וגם להצליח מבחינה מקצועית שזה בכלל הישג מאוד גדול.

עדי קול: תודה על התהליך והמאמץ ואם אנחנו כאן יכולים לעזור, באיזו שהיא דרך, תמיד נשמח.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: יש חוק שעולה כעת "ייצוג הולם לעולים עד חמש שנים" כי גם עולים אנגלוסקסים מתקשים, הם מאוד איכותיים כמו העולים האלה, נשמח שהוועדה תעזור להעביר אותו.

יחיאל חיליק בר: זה ייתן זכויות יתר לעולים עד חמש שנים בארץ להשתלב במקומות עבודה שאין להם שום סיכוי.

יחיאל חיליק בר: למשל המגזר הציבורי שאין להם שום סיכוי להשתלב בו בלי החוק הזה.

יחיאל חיליק בר: <קריאה> באיזה שלב החוק?

יחיאל חיליק בר: ההגשה היא לוועדת שרים, אני אעדכן אותך.

יואל רזבוזוב: בכל מה שקשור לעולים תמיד אנחנו שמחים לסייע.

יואל רזבוזוב: אבקש לתת כעת את זכות הדיבור לחברתי מסגל העולים, בחורה שייצגה אותנו פעם שלישית באולימפיאדה.

<אנסטסיה גלושקוב: שלום לכולן, כיף גדול להיות כאן, בהחלט נותן המון גאווה לכל ההישגי הנשים וגם גאווה אישית שלי.

<אנסטסיה גלושקוב: אני בת 28, נשואה ואימא לתום בן השמונה חודשים.

<אנסטסיה גלושקוב: אני 20 שנה בארץ, עלייתי בשנת 1994.

<אנסטסיה גלושקוב: יואל כבר סיפר שייצגתי את המדינה שלוש פעמים באולימפיאדות, אני גם אלופת ישראל 14 שנה ברציפות בשחייה אומנותית.

<אנסטסיה גלושקוב: החלום שלי כעת הוא להגיע לאולימפיאדה רביעית ולהיות האישה היחידה בישראל שעושה ארבע אולימפיאדות והיא גם אימא.

<אנסטסיה גלושקוב: לדעתי בארץ הרבה מרימים גבה ואומרים שהספורט הוא עד גבול מסוים, הוא לא איזה מפעל חיים והוא לא עסק לפתח אותו למשהו גדול.

<אנסטסיה גלושקוב: חבל, כי מצד אחד אומרים שאנחנו לא מחפשים את התרופה לסרטן, אבל ספורט הישגי הוא אחד הסממנים של מעצמה מפותחת.

<אנסטסיה גלושקוב: אני חושבת שישראל היא מעצמה מאוד מפותחת יחד עם כל הנושא הביטחוני והנושאים שתופסים את ראש סדר העדיפויות.

<אנסטסיה גלושקוב: לדעתי תרמתי המון למדינה ויש לי עוד מה לתרום.

<אנסטסיה גלושקוב: הלוואי שהשיפוי הכלכלי לא היה הפקטור המרכזי בחלום הזה שאני רוצה לממש.

<אנסטסיה גלושקוב: כמוני אתה יודע שלא פשוט להיות ספורטאי בישראל, ואני ממש לא רוצה להיכנס כרגע לפירוט הקשיים.

<אנסטסיה גלושקוב: לפעמים הנושא הכלכלי הוא כן פקטור והלוואי שלא היה כך.

<אנסטסיה גלושקוב: הלוואי שהדרך הייתה יותר סלולה ועם יותר נוחות פעולה למי שעשתה כבר שלוש אולימפיאדות, ותוך כדי תואר ראשון במדעי ההתנהגות ומשאבי אנוש במכללת אחווה.

<אנסטסיה גלושקוב: ברגע שאני יודעת שיש לי מה לתרום בנושא הזה ולקדם את המדינה באפיקים תרבותיים ובאפיקים חברתיים ולהיות מודל לחיקוי לנערות צעירות, הייתי שמחה שהמישור הכלכלי לא היה כל כך מרכזי.

<אנסטסיה גלושקוב: חוץ מזה, אני לא רוצה לסיים בנקודה שלילית, מאוד נעים לי שהזמנתם אותי לכאן היום.

<אנסטסיה גלושקוב: מאוד מרגש להרגיש את הכוח הנשי יחד עם כולן.

<אנסטסיה גלושקוב: חג שמח לכולם.

עדי קול: אימא שלך פה?

עדי קול: אימא שלך היא המאמנת שלך?

<אנסטסיה גלושקוב: נכון.

<אנסטסיה גלושקוב: היא לא פה היום.

עדי קול: גם היא אישה חזקה.

<אנסטסיה גלושקוב: היא מאוד חזקה, היא המאמנת שלי כבר 20 שנה, אנחנו יד ביד עם כל ההישגים וההצלחות.

<אנסטסיה גלושקוב: כן, אנחנו עושות את הדרך יחד.

יואל רזבוזוב: כל הכבוד.

יואל רזבוזוב: אני יכול לומר שמי שהייתה כבר בשלוש אולימפיאדות, אכן השמיים הם הגבול.

יואל רזבוזוב: כך זה בחיים הגדולים.

יואל רזבוזוב: שיהיה בהצלחה.

יואל רזבוזוב: הגברת קטיה ליטבק בוגרת נעל"ה, מנהלת הפנימייה בכפר הנוער, כפר סילבר.

יואל רזבוזוב: בבקשה.

<קטיה ליטבק: שלום לכולם.

<קטיה ליטבק: ראשית כבוד לי להיות כאן היום.

<קטיה ליטבק: אני חושבת שהיוזמה של הוועדה היום זה צעד ראשון להעצמה וקידום נשים במדינה.

<קטיה ליטבק: סיפור העלייה שלי בחלקו יותר קל מחלק מהנשים שיושבות כאן, אני עליתי בגיל 15 בשנת 1999 במסגרת פרויקט נעל"ה שזו מסגרת מאוד חמה, מלטפת, מחבקת.

<קטיה ליטבק: למדתי בחוות הנוער הציוני בירושלים, אחר כך התגייסתי לחיל חינוך, הייתי קצינה, פיקדתי על קורס נתיב והשלמת 9 שנות לימוד לחיילי מכ"ם.

<קטיה ליטבק: לפני הגיוס אמרו 'יש תפקיד של מש"קית הוראה, אבל את לא תתקבלי, אין שם עולות שמתקבלות אחרי שלוש שנים' ונכנסתי.

<קטיה ליטבק: אחרי השחרור בוגרת תואר ראשון במדעי המדינה ומזרח התיכון של האוניברסיטה וכיום מנהלת הפנימייה בכפר סילבר, פנימייה של עליית הנוער עם 200 חניכים.

<קטיה ליטבק: אני תמיד אומרת לחניכים שלי 'אף פעם לא הרגשתי בודדה במדינה הזאת'.

<קטיה ליטבק: אני עליתי לבד, המשפחה שלי עדיין בחו"ל, אני נשואה לבוגר נעל"ה שגם משפחתו בחו"ל, אימא לבן 3, אף פעם לא הרגשתי בודדה.

<קטיה ליטבק: אני כן מאמינה שהמדינה נותנת שוויון הזדמנויות ואני מהווה דוגמה לכך.

<קטיה ליטבק: כך אני פועלת בפנימייה שלי.

<קטיה ליטבק: בחינוך פנימייתי אני רואה גם הקניית ערכים ושוויון הזדמנויות.

<קטיה ליטבק: העבודה והתרומה שלי היא להוציא אזרחים וחיילים טובים למדינת ישראל וגם מנהיגים.

<קטיה ליטבק: בזה אני ממשיכה.

<קטיה ליטבק: אני מאוד מסכימה עם כל הדברים שנאמרו כאן לגבי התנאים של נשים במדינה, מצד שני, נכון שאם אישה רוצה להצליח יש לזה מחיר ובדרך כלל המשפחה מגיעה יחד להחלטה.

<קטיה ליטבק: לדעתי זה לא רק במדינת ישראל, אלא בכל מדינה.

<קטיה ליטבק: אימא שלי רופאה והקריירה תמיד הייתה חשובה לה, יש לזה מחיר ולא משנה באיזו מדינה אתה נמצא.

<קטיה ליטבק: נקווה שבהמשך יהיו חוקים לגבי חופשת לידה, אולי מסגרת של גנים עם יותר שעות.

<קטיה ליטבק: אני בהחלט יכולה לומר שיש היום שוויון הזדמנויות.

<קטיה ליטבק: אני מאוד מסכימה עם דברים שנאמרו שחשוב שנגיע לחוגים ולמעגלים נוספים ונספר.

<קטיה ליטבק: אני רואה את זה על עצמי, כשהגעתי לפנימייה וראו אותי חניכי נעל"ה ואמרו 'הנה אחת משלנו, תראו לאן היא הגיעה היא בת 29 ומנהלת פנימייה'.

<קטיה ליטבק: זה עושה את שלו.

<קטיה ליטבק: אני מאוד שמחה להיות שותפה למעגל הזה עם עוד כל כך הרבה נשים מצליחות, זה נותן כוח.

<קטיה ליטבק: אני אחזור ואספר על חוויה שעברתי כאן היום, תודה רבה.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: מתלמידה בנעל"ה למנהלת, בהחלט הצלחה מרשימה.

יואל רזבוזוב: הגברת ורה אופיר ממשרד העלייה והקליטה.

יואל רזבוזוב: בבקשה.

<ורה אופיר: תודה.

<ורה אופיר: שלום לכולם.

<ורה אופיר: אני עליתי בשנת 1991 מג'ורג'יה, גרוזיה לשעבר.

<ורה אופיר: עליתי עם משפחה רחבה וגם עם משפחתו של בעלי.

<ורה אופיר: לאחר כחצי שנה מעלייתי ילדתי את הילדה שלי.

<ורה אופיר: דיברו כאן על חופשות הלידה, אני ידעתי שלא אוכל להקדיש הרבה זמן לתינוקת ומיד התחלתי לחפש את עצמי, את העבודה.

<ורה אופיר: דרך משרד הקליטה קיבלתי איזו קורס.

<ורה אופיר: למדתי בקורס סחר חוץ.

<ורה אופיר: תוך כדי הייתה לי כבר הצעה לעבוד בבנק במחלקת סחר החוץ ובמקביל הציעו לי עבודה במשרד הקליטה.

<ורה אופיר: לא חשבתי שאם שאגיע למשרד הקליטה ושאוכל להשפיע ולעשות משהו, זו ממש לא הייתה המחשבה שלי.

<ורה אופיר: חשבתי שזה משהו יותר מוכר לי כי הייתי במשרדים וידעתי מה זה.

<ורה אופיר: בחרתי במשרד הקליטה.

<ורה אופיר: צחקו עלי שבחרתי במשרד הקליטה, אמרתי כן, 'זה נראה יותר ביתי, יותר מוכר'.

<ורה אופיר: התחלתי לעבוד במשרד הקליטה ואף פעם לא הצטערתי על הבחירה.

<ורה אופיר: דרך משרד הקליטה עבדתי גם בשדה התעופה, גם במקומות האחרים ועם הזמן הגעתי לתפקיד יותר מעניין ויותר חשוב.

<ורה אופיר: כעת אני מרכזת מחלקה של מקצועות הרישוי.

<ורה אופיר: מדובר בכל העולים שהם בעלי מקצוע רישוי: עורכי דין, רופאים, רואי חשבון, רופאי שיניים, מהנדסים, כל מקצועות הרישוי צריכים לעבור תהליך מאוד קשה כדי לקבל רישיון.

<ורה אופיר: המחלקה שלנו עוזרת לעולים חדשים לעבור את התהליך הזה כמה שיותר טוב ומהר, כי לפני הרישיון העולים לא יכולים לעבוד והם בלי מקורות פרנסה.

<ורה אופיר: בתפקיד הזה אני כבר חמש-שש שנים.

<ורה אופיר: הילדים שלי גדלו, הבת שלי שתחררה לא מזמן.

<ורה אופיר: אני יכולה כבר לראות מה עשיתי במהלך השנים האלה וזה נותן לי גאווה.

<ורה אופיר: אגב, אני לא בפעם הראשונה בכנסת, אני נמצאת די פעמים בכנסת, לא תמיד בוועדה הזאת, גם בוועדות הרווחה והעבודה, וועדות הבריאות.

<ורה אופיר: אנחנו משמיעים את הקול של העולים וכשיש חוקים להעביר אנחנו צריכים להיות כאן עם היד על הדופק ולהשפיע ולומר מה לא מקובל על העולים.

<ורה אופיר: לצערנו, למשל החוק שהתקבל לפני ארבע שנים בנוגע לרישוי של המהנדסים אזרחים, פשוט לא הודיעו ולא אמרו לנו והתקבל חוק שדורש מחלק מהמהנדסים לעבור מבחן.

<ורה אופיר: חשוב שנהייה מיודעים.

<ורה אופיר: כל הזמן אנחנו דואגים לאוכלוסיית העולים בכל וגם בנושא הרישוי.

<ורה אופיר: אני אבקש לומר כמה מילים על המנהלת שלי הגברת קלאודיה כץ, היא מנהלת אגף התעסוקה, היא איננה היום כי החולה ולא יכלה להגיע.

<ורה אופיר: היא אישה מאוד משפיעה על הפנים של משרד הקליטה שאנחנו רואים היום.

<ורה אופיר: היא עשתה עבודה מדהימה, בתפקיד הזה בערך 15 שנה, היא עשתה המון וקידמה גם את הנשים במסגרת מעמד האישה.

<ורה אופיר: התקבל חוק בשנת 2004 בעניין חד-הוריות, חוק שפגע בנשים רבות, מיד קלאודיה מצאה את הפתרונות ואת הדרכים כדי להוציא את הנשים ממעגל מחוסרי העבודה.

<ורה אופיר: כל החוקים וכל התקנות שהיא מחליטה ומקדמת הם באמת מודל לחיקוי למשרדים אחרים, למשרד הכלכלה ואחרים.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: נאחל לקלאודיה רפואה שלמה.

יואל רזבוזוב: היא מאוד רצתה להגיע ולצערה נבצר ממנה.

יואל רזבוזוב: היא באמת עושה עבודה נהדרת ומסייעת להעביר חוקים ותקנות יחד איתנו.

יואל רזבוזוב: בבקשה הגברת צגה מלקו, עיתונאית רשות השידור.

<צגה מלקו: אני מצטרפת לברכות ושמחה מאוד להיות כאן.

<צגה מלקו: עליתי לפני 1984, עליתי בגיל 16 לבד בלי משפחה.

<צגה מלקו: המשפחה הצטרפה 8 שנה אחר כך.

<צגה מלקו: אני בוגרת אוניברסיטת בר אילן, תואר ראשון ותואר שני.

<צגה מלקו: אני אימא לשניים.

<צגה מלקו: בניגוד למה שחברותיי אמרו, אני ללא העזרה של האימא שלי לא הייתי איפה שאני היום.

<צגה מלקו: נפרדתי מבן זוגי לפני 11 שנה.

<צגה מלקו: גידלתי את שני ילדיי יחד עם האימא שלי.

<צגה מלקו: הבן הצעיר בן 16.5, לומד בתיכון בכיתה י"א, כדורסלן של נוער הפועל והבן הגדול שלי בן 19.5, שנה ב' סטודנט לרפואה באוניברסיטה העברית ואחר כך ישרת בצבא.

<צגה מלקו: להיות עולה חדש קשה, להיות עולה חדש אישה עוד יותר קשה ולהיות עולה חדש יוצא אתיופיה עוד יותר קשה ולהיות יוצאת אתיופיה עולה חדשה עוד יותר קשה וכשמדובר בחד-הורית עוד יותר קשה.

<צגה מלקו: אבל כל זה, עם רצון ומוטיבציה אין סיבה שלא נשיג.

<צגה מלקו: התחלתי לשדר בגיל 19 בקול ישראל באמהרית, אחר כך ניהלתי את המחלקה ושנתיים ניהלתי את רשת א' של קול ישראל, רשת שנחשבת אליטה, תרבות, ספרות ועם כל מה שצריך, ניהלתי אותה.

<צגה מלקו: עם כל הביקורת שיש לי על המדינה, צריך לומר שיש לנו מדינה מצוינת ומדינה יפה שנותנת הזדמנות.

<צגה מלקו: אני לא רוצה לקלקל את החגיגה, אבל יחד עם זאת, אני הייתי רוצה לראות אנשים שיושבים במכרז לאנשים בכירים, צריך נשים, לא פשוט שאישה מגיעה לתפקיד.

<צגה מלקו: אין אישה שלא עברה את זה, זה קשה למרות התמיכה.

<צגה מלקו: אם מגיעים עם השכלה לתפקידים בכירים יש מקום לשלב.

<צגה מלקו: רובנו הצלחנו, אבל מתוך הרגישות כולנו מועסקות בנושאי עולים, הייתי רוצה לראות שהשילוב שלנו יהיה בחברה הכללית, במסלולים כלליים ולא סקטוריאליים.

<צגה מלקו: אני מצביעה על נקודה מאוד חשובה בעיניי.

<צגה מלקו: אנחנו רוצות להשתלב בתפקידים בכירים כלליים ולא סקטוריאליים.

<צגה מלקו: לאפשר שלאימהות צעירות שתהיינה אפשרות, ולא כמו שהילד של חברתי ויקטוריה שהסתובב עם המפתח, שתהייה מסגרת שתאפשר להן.

<צגה מלקו: אני מברכת ושמחתי לפגוש יותר נשים חזקות, יותר פעילות ויותר מבינות את העניין, ולראות מספר כזה גדול זה עוד יותר מעודד.

<צגה מלקו: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: דוקטור רחל שפירו חברת מועצת העיר לוד.

יואל רזבוזוב: דוקטור לחינוך בבקשה.

<רחל שפירו: בשנת 1989 כשעשיתי את התואר שלי במוסקבה הפרופסור שלי אמר 'רחל, אולי צריך לשנות את השם, אולי בהצגת הדוקטורט שלך נכתב שאת לריסה ולא רחל?'.

<רחל שפירו: אמרתי 'אני מוכנה, אבל את שם המשפחה שפירו אני חושבת שכולם מכירים ויודעים שהוא יהודי'.

<רחל שפירו: בבוקר אחרי הצגת הדוקטורט כשכבר הייתי פנויה מכל העבודה, הלכתי לשגרירות, מהשגרירות היהודים עלו לארץ, ראיתי את התור בשגרירות בשנת 1989 שהיה מפה עד החנייה, תור ארוך.

<רחל שפירו: הגעתי הביתה ואמרתי 'זהו עולים לארץ'.

<רחל שפירו: עליתי לארץ עם שלושה ילדים, הכי קטנה הייתה בת שלושה חודשים, עלינו דרך הים והיה מאוד קשה.

<רחל שפירו: אני לא צריכה לספר על הקשיים כי כל אחת שיושבת כאן כבר עברה את הדרך הזאת.

<רחל שפירו: היו מקרים שרצו לסגור את המים בבית שלי.

<רחל שפירו: הייתי בשכירות, כל הזמן עברנו מדירה לדירה.

<רחל שפירו: האנשים מחברת ההובלה תמיד שאלו 'למה אתם לוקחים את הפסנתר הכבד הזה?

<רחל שפירו: ' עברנו את השנים.

<רחל שפירו: תמיד חיפשתי עבודה במקצוע שלי.

<רחל שפירו: אני דוקטור בחינוך ומטרתי, החולם שלי היה לעבוד במקצוע שלי.

<רחל שפירו: אני יחידה כאן בארץ.

<רחל שפירו: העבודה הראשונה שלי הייתה בבנק דיסקונט, תאמינו לי שלא הייתה שם מנקה עם תואר שלישי, רק אני הייתי עם תואר שלישי מנקה.

<רחל שפירו: כבר 15 שנה אני עובדת במקצוע שלי, אני עבדתי באגף החינוך.

<רחל שפירו: לפני כעשר שנים הקמתי את עמותת "גשר חינוכי" – אני יושבת ראש העמותה.

<רחל שפירו: אנחנו עושים פרויקטים חינוכיים בכל רחבי הארץ.

<רחל שפירו: בשנת 2012 מידיו של רובי ריבלין קיבלנו פרס עמותה של עולים חדשים של קרן הכנסת, אני שמחה מאוד.

<רחל שפירו: בשנה זו הייתי בבחירות והיום אני חברת מועצה.

<רחל שפירו: אני שמחה מאוד שאני הגעתי לזה.

<רחל שפירו: הסרט הראשון שלי בארץ כשהתחלתי להבין קצת עברית היה "לגעת באושר".

<רחל שפירו: אני רוצה לאחל לכל אישה שיושבת כאן, לא לגעת באושר אלא לקחת אושר, במשפחה, עם הילדים, בעבודה ובכל הדרכים.

<רחל שפירו: שלכל אישה בכל דבר יהיה אושר.

<רחל שפירו: תודה.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: מיכל מנהלת עמותת "פידל" בבקשה.

<מיכל אברה סמואל: תודה.

<מיכל אברה סמואל: שלום רב.

<מיכל אברה סמואל: אני מצטרפת גם לברכות.

<מיכל אברה סמואל: אני מנכ"לית עמותת "פידל".

<מיכל אברה סמואל: "פידל" זה לא פידל קסטרו, זה עמותה שעוסקת בחינוך ובשילוב ובקידום של יוצאי אתיופיה למעלה מ- 16 שנה.

<מיכל אברה סמואל: "פידל" לאורך שנים בונה תשתיות קהילתיות עבור יוצאי אתיופיה, החל מהכשרת מגשרים ומגשרות יוצאי אתיופיה, עבודה במרכזי הנוער בפעילות עם נוער בסיכון.

<מיכל אברה סמואל: מאחורי כל אישה מצליחה יש גבר, אבל אני חושבת שמאחורי לפחות יש אימא חזקה שליוותה ודחפה להצליח.

<מיכל אברה סמואל: עליתי בסוף 1984 ב"מבצע משה" – אנחנו מאלה שעשו את המסע מאתיופיה לסודן, היינו שנה במחנה פליטים, אני ילדה, הייתי שנה במחנה בסודן.

<מיכל אברה סמואל: היו אלה חוויות שזכורות לא מעט ויחד עם זאת אני זוכרת את הדחיפה ואת המנהיגות הנשית שהייתה גם בתוך המחנה המאוד קשה.

<מיכל אברה סמואל: לאורך שנים בנות הקהילה הצעירות מובילות היום את הקהילה בחינוך ובהנהגה.

<מיכל אברה סמואל: לדעתי נשים בקהילה שלי היום הן פורצות דרך, פורצות דרך ונמצאות בצמתים מאוד מאוד משמעותיים להוביל מתוך התמדה ומנהיגות גם אם זה קשה, אנחנו באות מחברה מאוד שוביניסטית.

<מיכל אברה סמואל: הייתה תקופה שצחקנו שהגברים האתיופים שולטים גם אם לא הייתה להם השכלה מתאימה והנשים היו נחבאות אל הכלים.

<מיכל אברה סמואל: היום לשמחתי אני רואה פריצה מאוד גדולה של נשים יוצאות אתיופיה שהן מובילות ומחנכות ומהוות מודל לחיקוי לנערות ולנערים, לא רק מהקהילה, החל מחברת כנסת מובילה משמעותית ומנכ"ליות שנמצאות בתוך הקהילה.

<מיכל אברה סמואל: חשוב לפתוח את הערוצים כדי שנשים תוכלנה להשתלב בכל תחומי החברה.

<מיכל אברה סמואל: תודה להזדמנות.

<מיכל אברה סמואל: זה מקום להגיד שנשים צריכות את הבמה כדי להוביל.

<מיכל אברה סמואל: יש את הכוחות ואת המוטיבציה יחד עם זאת חייבים לעשות, לא אגיד העדפה מתקנת, אבל בהחלט לפתוח ערוצים שיאפשרו לנו להשתלב במשרדים שונים שעדיין חסומים וסגורים עבורנו.

<מיכל אברה סמואל: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: תודה רבה מיכל.

יואל רזבוזוב: הגברת טניה קיסילבסקי בימאית ומפיקת קולנוע וטלוויזיה.

יואל רזבוזוב: בבקשה.

<טניה קיסילבסקי: שלום לכולם.

<טניה קיסילבסקי: אני חושבת שאני מציגה כאן את האמנים, נשים יוצרות בארץ.

<טניה קיסילבסקי: אני קצת אספר על עצמי.

<טניה קיסילבסקי: עליתי בדצמבר 1990, זה היה חודש לפני מלחמת המפרץ.

<טניה קיסילבסקי: זו הייתה עלייה עיוורת כי בעצם ידעו והבנו לאן אנחנו נוסעים, אבל לא עד הסוף.

<טניה קיסילבסקי: כשעליתי ארצה, בעצם עליתי בזמן הנכון ובתקופה הנכונה, הייתי כבר עם ניסיון של שמונה-תשע שנים של עבודה בטלוויזיה כבמאית וקולנוע ופתאום אני רואה שיש כאן ממש מדבר במקצוע שלי.

<טניה קיסילבסקי: היה כאן ערוץ 1 וערוץ 2 ניסיוני וקצת ערוץ חינוכי, וזהו, לבנון, ירדן ודי.

<טניה קיסילבסקי: לא הבנתי איך זה יכול להיות במדינה זו.

<טניה קיסילבסקי: התחלתי לחפש דרכים.

<טניה קיסילבסקי: אמרו לי 'ממוש, לכי הביתה תחזרי לרוסיה, כאן אין טלוויזיה זה מאפיה לא יהיה כאן כלום'.

<טניה קיסילבסקי: אמרתי 'לא'.

<טניה קיסילבסקי: היה לי מזל.

<טניה קיסילבסקי: באמת היה לי מזל.

<טניה קיסילבסקי: למעשה נכנסתי להיסטוריה של מדינת ישראל, אני עשיתי כאן את התכנית הראשונה בשפה הרוסית.

<טניה קיסילבסקי: זו הייתה תכנית מראה עם "משה גולן הפקות".

<טניה קיסילבסקי: אחר כך התקדמתי.

<טניה קיסילבסקי: אחרי שנתיים כעולה חדשה בארץ בלי עברית בכלל הייתי כבר במאית ראשית בחברת כבלים שהקימו אותה בקרוואנים, לא היו בעלי מקצוע בטלוויזיה, וכמובן הייתי אני.

<טניה קיסילבסקי: לי קראו 'ממושקה, בבושקה' חשבו שכך דיברו איתי רוסית.

<טניה קיסילבסקי: זהו.

<טניה קיסילבסקי: כך, מקרוואנים בנינו אימפריה של חברת טלוויזיה בכבלים.

<טניה קיסילבסקי: בשנת 2000 הזמינו אותי להיות מפיקה ראשית של ערוץ בינלאומי בשפה הרוסית, ערוץ RTVI והתחלתי להפיק ערוץ ענק, זו הייתה אימפריה ששידרה ל- 48 מדינות בעולם.

<טניה קיסילבסקי: כאן כבר הרגשתי כמו שעבדתי בחברה הקודמת ככתבת ובמאית ראשית, בהתחלה קראו לי מחלקה רוסית אחר כך מפלגה רוסית, עדיין לא היו מפלגות בארץ, אבל כבר הייתי.

<טניה קיסילבסקי: לאט לאט התחלתי לקחת לעבודה בטלוויזיה חברים שלי, צלמים, כתבים, למרות שזו הייתה טלוויזיה בעברית הבנו שאנחנו יכולים להשפיע גם בתכנית בעברית ויכולים לספר עלינו וגם להשפיע.

<טניה קיסילבסקי: שם התחלנו להשפיע.

<טניה קיסילבסקי: ערוץ RTVI , מי שלא מכיר, אני בטוחה שכולם מכירים, "ברוסיה באהבה" כולם מכירים "פארק הירקון" כולם מכירים, אני הפקתי וביימתי את הדבר הענק הזה.

<טניה קיסילבסקי: שם בעיקר התחלתי להרגיש שאני בשליחות כי אני מספרת ל-48 מדינות לדוברי רוסית על המדינה שלנו, לא רק ליהודים בברוקלין אלא גם לאנטישמיים בברלין וגם למישהו שלא כל כך יודע על המדינה שלנו.

<טניה קיסילבסקי: מכאן הרגשתי שאני כן יכולה להשפיע בהסברה, להשפיע בשליחות.

<טניה קיסילבסקי: אפשר להגיד שהיום RTVI זה לא מה שהיה קודם.

<טניה קיסילבסקי: היום הקמתי חברה משלי, התחלתי לייצר סרטים עלילתיים, זה נורא קשה בארץ.

<טניה קיסילבסקי: רק עמותה לקליטת עלייה יכולה לעזור ובעיקר האגף במשרד הקליטה לעולים עולים וקלאודיה כץ, הם אלה שיכלו לעזור ולהפיק סרט עלילתי בשפה הרוסית בארץ.

<טניה קיסילבסקי: זכיתי עם הסרט הזה בפרס בינלאומי בפסטיבל במוסקבה.

<טניה קיסילבסקי: קיבלתי דיפלומה מבמאי מאוד ידוע במוסקבה.

<טניה קיסילבסקי: חשוב לי להגיד, למרות שאני יכולה לדבר כאם חד-הורית, כי בעלי לא היה מסוגל להחזיק מעמד על ידי, הוא ברח למישהי יותר חלשה והפכתי להיות אם חד-הורית, כי מי יכול להחזיק מעמד עם אישה במאית, כמובן שזה קשה.

<טניה קיסילבסקי: אני יכולה לדבר על הרבה נושאים שכבר דיברתם וגם על העתיד.

<טניה קיסילבסקי: אני כבר סבתא לשניים צבריים ואימא לצבר אחד.

<טניה קיסילבסקי: חשוב לי לדבר דווקא על אמנים, על עולות יוצרות.

<טניה קיסילבסקי: בתחילה כשעליתי היה קצת עזרה ממשרד לקליט עלייה, היו קורסים להשתלמות, הייתה עזרה לשילוב בחברה הישראלית בתחומים ובנושא.

<טניה קיסילבסקי: כעת אני גם בוועדה של משרד לקליטת העלייה, וועדה לקולנוע ותיאטרון ואני רואה שיש הרבה עולים ועולות חדשים יוצרים שאין להם איפה להשתלב.

<טניה קיסילבסקי: לעזור למצוא עבודה למישהו כמוני שעולה לארץ בגיל לא צעיר מדי ועם מקצוע ביד שיכול לתרום למדינה.

<טניה קיסילבסקי: אני בטוחה שאנחנו צריכים לעזור להם בעיקר, ממה שאני יודעת, בנושא האמנות והיצירה.

<טניה קיסילבסקי: חוץ מזה אני רוצה לומר לכולם תודה שאתן פה ושאתן חזקות ושאנחנו חזקות.

<טניה קיסילבסקי: מזל טוב וברכות בעיקר לוטרניות.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: בנוגע לאמנים עולים נקיים דיון כאן בוועדה, יש לנו את זה בתכנית וננסה לסייע כמה שנוכל.

יואל רזבוזוב: הגברת אנה זרניצקי יושבת ראש האמנים בישראל.

יואל רזבוזוב: בבקשה.

<אנה זרניצקי: הגעתי לארץ בשנת 1991.

<אנה זרניצקי: הבן שלי סיים צבא.

<אנה זרניצקי: אני חושבת שעוד מעט אני אהיה סבתא ב"ה, לפני חמש שנים אני קיבלתי תפקיד: יושבת ראש אגודת האמנים המקצועיים בישראל.

<אנה זרניצקי: באגודה זו יותר מ-100 ציירים משורשים רוסיים.

<אנה זרניצקי: מאוד חשוב שיש מקום כזה בארץ שהציירים ואמנים יכולים לעשות ולהשתתף בתערוכות.

<אנה זרניצקי: יש לנו באגודה גם אנשים מבוגרים, יש גם פנסיונרים, גם גברים שעובדים באיזו עבודה ולא יכולים לעשות תערוכה של העבודות שלהם, יש לנו גם נשים צעירות שיש להן ילדים קטנים וגם הן לא יכולות להצליח לעשות תערוכות גדולות.

<אנה זרניצקי: זה מאוד מאוד חשוב.

<אנה זרניצקי: באגודה אנחנו עושים פסטיגל בעזרתו של משרד קליטת עלייה לעולים אמנים.

<אנה זרניצקי: אני גם ציירת, אני עושה תערוכות שלי במוזיאונים.

<אנה זרניצקי: בשנה שעברה הוזמנתי לרוסיה, אני מסיביר, והיה לי מאוד חשוב ונעים שמזמינים אותי למקומות בהם למדתי, גדלתי.

<אנה זרניצקי: אבקש להודות למשרד הקליטה, לאנשים שעוזרים לאמנים.

<אנה זרניצקי: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: הגברת שרי אלבוכר מנהלת פרויקט לדוברי אנגלית בעיריית מודיעין.

יואל רזבוזוב: בבקשה.

<שרי אלבוכר: שלום לכולם.

<שרי אלבוכר: אני עליתי בשנת 1992 בדרום אפריקה, הייתי ילדה בת 16, ההורים שלי עלו עם חמישה ילדים.

<שרי אלבוכר: מבחינתנו, העלייה מדרום אפריקה בשנים אלה זה היה שיא הציונות.

<שרי אלבוכר: אחרי כמה שנים של קליטה לא מכוונת בארץ הדברים התחילו להתקשות.

<שרי אלבוכר: אני הייתי בוגרת של נעל"ה הצלחתי בשפה האנגלית להוציא בגרות ומבחינתי זה היה קל.

<שרי אלבוכר: אחר כך התגייסתי לצבא ללא מילה בעברית ואז למדתי באמת מה זה לעלות לארץ.

<שרי אלבוכר: היה לי ברור שמה שאני רוצה לעשות זה ללוות את העולים בעלייה שלהם, זה לא רק לעלות אותם.

<שרי אלבוכר: משפחות עם ילדים שמגיעות הכול נחמד ויפה, אבל לאחר זמן המציאות נכנסת לתמונה וצריך לעזור לאנשים האלה לקיים את חייהם כאן בישראל.

<שרי אלבוכר: הייתה לי את הזכות לפני 7.5 שנים, אחרי המון שנות התנדבות בארגוני עולים מדרום אפריקה, הקמתי עמותה משלי של נשים עולות חדשות.

<שרי אלבוכר: לפני 7.5 שנים קיבלתי את התפקיד הזה בעיריית מודיעין בניהולה של רוזיטה ברלין שהייתה כאן לפני דקה, להיות פרויקטרית עלייה וללוות את המשפחות דוברות אנגלית שמגיעות מכל מדינות דוברות אנגלית.

<שרי אלבוכר: זה אדיר.

<שרי אלבוכר: היום אני אימא לשלושה ילדים, בעז"ה עוד מעט עוד אחד בדרך.

<שרי אלבוכר: אני נשואה לישראלי.

<שרי אלבוכר: הדבר הכי חשוב היא ההצלחה של המשפחות העולות בארץ.

<שרי אלבוכר: כמו שאמרנו כולנו, כולנו הגענו לכאן וכולנו עם מקצוע וכולנו רוצות להצליח, אבל בעצם מה הדרך?

<שרי אלבוכר: – לצאת מההגדרה של עולות חדשות ולהיכנס לחברה ישראלית, להבין את המעבר מתרבות לתרבות ולשלב אותן כמה שיותר מהר על מנת שיצליחו.

<שרי אלבוכר: בשנים האחרונות זאת מטרתנו במודיעין.

<שרי אלבוכר: בשבועות האחרונים היו לנו ישיבות עם משרד הקליטה בנוגע ליזמות עסקית וגם עם אנשים אחרים.

<שרי אלבוכר: אנחנו גם משתתפים בירידים בחו"ל.

<שרי אלבוכר: לנו חשוב שלא תהייה סיטואציה שבגלל שאת אימא את לא יכולה לצאת לעבודה ולהצליח במה שעשית במשך שנים בחו"ל.

<שרי אלבוכר: לעלות לארץ זה משהו שבא מרצון, זה משהו שכן יכול להצליח וכן אפשר להמשיך לעסוק במה שעשית שם.

<שרי אלבוכר: זה היעד.

<שרי אלבוכר: אני מאוד שמחה ומאוד גאה שאני יכולה להיות חלק מהעניין הזה.

<שרי אלבוכר: אני מאחלת שכולנו נצליח לעשות את מה שאנחנו מאמינות בו.

<שרי אלבוכר: בעזרת וועדות הקליטה, הכנסת ונשים חזקות בשוק אנחנו נצליח לתת קליטה נכונה למשפחות שמגיעות.

<שרי אלבוכר: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: הגברת דיאנה פומרנץ מנהלת בית ספר לאמנות קלאסית.

יואל רזבוזוב: בבקשה.

<דיאנה פומרנץ: בוקר טוב לכולם.

<דיאנה פומרנץ: אני ציירת ומורה מוסמכת לאמנות.

<דיאנה פומרנץ: עליתי מארגנטינה בשנת 1971, עוד שבועיים ימלאו לי 43 שנים שאני חיה בישראל.

<דיאנה פומרנץ: כשאני אומרת חיה, אני רוצה לומר שלא היה לי רגע דל בחיים בארץ.

<דיאנה פומרנץ: בשנת 1990 בתי האהובה שירלי, בגיל 18 נפטרה אחרי שנים של מחלה קשה מאוד.

<דיאנה פומרנץ: אחרי כל כך הרבה שנים שבהם הייתי מאוד עסוקה בטיפול בה, פתאום היה לי המון זמן פנוי לעשות בו משהו.

<דיאנה פומרנץ: תמיד עסקתי באמנות, החלטתי לפתוח בית ספר על שמה ולזכרה של שירלי.

<דיאנה פומרנץ: מבחינתי זה היה סוג של הנצחה.

<דיאנה פומרנץ: הקמת בית הספר לאמנות הייתה בעצם הדרך היחידה שלי להציל את הנפש שלי.

<דיאנה פומרנץ: היום בית הספר הוא מותג בראשון לציון.

<דיאנה פומרנץ: העסק כבר עומד על הרגליים מבלי קשר לילדה, ממש כמו ילד בן 24 שנים שכבר עשה.

<דיאנה פומרנץ: הרבה אנשים שלומדים בבית הספר אפילו לא יודעים מה משמעות שמו ולא מכירים את הסיפור ואני כבר לא מספרת אותו, כי זו תקופה שהייתה ועברה.

<דיאנה פומרנץ: בשלב מסוים הצטרף לעסק בני אייל, אח של שירלי והביא איתו מחשבות צעירות וראש אחר.

<דיאנה פומרנץ: בפועל אייל מנהל את העסק יותר ממני ויש לי יותר זמן ללמד ולצייר.

<דיאנה פומרנץ: אנחנו מקבלים ללמודים אנשים עם כל מיני מוגבלות פיסיות וגם מנטאליות.

<דיאנה פומרנץ: חיילים וסטודנטים זכאים לתנאי תשלום מיוחדים כדי לעזור להם ללמוד ללא דאגה להפסדי ימי לימוד.

<דיאנה פומרנץ: אוכל לציין שבית הספר הוא עסק חברתי.

<דיאנה פומרנץ: אני מאוד גאה שלא הפסקתי לחיות ועשיתי המון דברים חיוביים בחיים, עשיתי משהו חיובי עם כל הכאב הזה.

<דיאנה פומרנץ: אני מאוד גאה ומאושרת שבמשך כל כך הרבה שנים תרמתי ועדיין תורמת ואמשיך לתרום לתרבות, לאמנות ולחברה הישראלית.

<דיאנה פומרנץ: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: הגברת ז'נטה ויינברג יושב ראש מרכז למהנדסים עולים בשרון.

יואל רזבוזוב: בבקשה.

<ז'נטה ויינברג: תודה.

<ז'נטה ויינברג: אני יושבת ראש של מרכז מהנדסים עולים וחברת מועצת ארגונים עולים.

<ז'נטה ויינברג: עליתי לארץ בדצמבר 1994.

<ז'נטה ויינברג: סיימתי אולפן ונולדה לי בת.

<ז'נטה ויינברג: היא צברית.

<ז'נטה ויינברג: הגעתי עם ההורים ב"ה שיכלו לעזור.

<ז'נטה ויינברג: בשנת 1997 קבוצת מהנדסים ראו שיש מעגל סגור, מהנדסים בלי ניסיון לא מתקבלים לעבודה.

<ז'נטה ויינברג: מהתחלה כולם יכלו לקבל את הרישיון באופן אוטומטי, אבל בלי ניסיון אף אחד לא הצליח להשתלב בעבודה.

<ז'נטה ויינברג: לכן בשנת 1997הקמנו את הארגון.

<ז'נטה ויינברג: הרעיון היה שבתוך הארגון איתרנו אנשים מקבוצת הוותיקים עם רישיון וכל אחד לקח מספר אנשים לפרויקט שעשה ושילב אותם בעבודה, הוא לקח אותם לניסיון והאנשים רכשו את הידע של התקנים הישראלים וגם את התכנות שהיו חסרות.

<ז'נטה ויינברג: למשל, אני מהנדסת מכרות ומחצבים במדור קידוחי נפט וגז.

<ז'נטה ויינברג: כשעליתי כולם צחקו, עכשיו ב"ה, זה הוא הולך ומפתח, אבל אין אנשים בתחום הזה והמדינה רוצה להכשיר אנשים בתחום זה.

<ז'נטה ויינברג: נכון לעכשיו ובמהלך 16 שנים האלה הארגון עוסק במינוף פעילות רבה ומגוונת לטובת עולים חדשים בתחומי ההכשרה המקצועית, הכוונה, יישום וחונכות וליווי תעסוקתי והשתלבות חברתית.

<ז'נטה ויינברג: אנחנו לא רק מתעסקים בשילוב בעבודה אלא גם בפן החברתי כי גם זה חשוב לאנשים.

<ז'נטה ויינברג: לדעתי הכי חשוב לאנשים עולים להשתלב בעבודה ולעבוד במקצוע שלהם למרות שמאוד קשה להתקבל בגלל עניין רישוי מהנדסים.

<ז'נטה ויינברג: לדעתי כדאי להקים ועדה נפרדת לתחום זה.

<ז'נטה ויינברג: האנשים מגיעים עם ניסיון רב וגם בגיל 40 פלוס ומורידים אותם לתואר הנדסאי ורוצים שהמהנדסים יעברו שלוש שנות ניסיון פה בארץ ורק אחר כך לעשות מבחן עיוני ומעשי.

<ז'נטה ויינברג: אני חושבת שזה אי שוויון לאנשים וצריך לחשוב איך - - -

יואל רזבוזוב: אנחנו נקיים דיון בנושא.

יואל רזבוזוב: חשבנו על זה.

<ז'נטה ויינברג: אני מאוד שמחה שחשבתם על זה ושלא רק אנחנו חושבים על זה.

<ז'נטה ויינברג: אני מאוד מבקשת לציין שגם משרד הקליטה מאוד נכנס לתחום זה.

<ז'נטה ויינברג: לדעתי צריך לעשות את הישיבה בנושא זה עם משרד העבודה.

<ז'נטה ויינברג: כיושבת ראש מרכז מהנדסים עולים, אני ארצה לומר שנמשיך את תהליך האינטגרציה המקצועית יחד עם משרד הקליטה, עם הכנסת, עם הסוכנות ועם כל הגורמים שרוצים להיכנס איתנו ולתמוך בעולים חדשים אקדמאיים.

<ז'נטה ויינברג: תודה

יואל רזבוזוב: תודה.

יואל רזבוזוב: כך דוחפים דברים.

יואל רזבוזוב: הגברת אילונה מבית הנשיא.

<אילונה גוצקוזיק: אני מנהלת לשכת מנכ"לית בית הנשיא.

<אילונה גוצקוזיק: אני אקצר כי לכל אחת יש סיפור די דומה.

<אילונה גוצקוזיק: עליתי לארץ לבד לפני כמעט 20 שנה, לבד מטעמי ציוניות.

<אילונה גוצקוזיק: רציתי להיות רק בירושלים ומאז אני רק בירושלים ולא מחליפה לשום מקום אחר.

<אילונה גוצקוזיק: כמו כולן, אולפן, שפה, קורסים.

<אילונה גוצקוזיק: אני אומרת שקורסים זה מאוד חשוב ולא רק להיתקע במקצוע שיש לך.

<אילונה גוצקוזיק: אני הגעתי עם תואר שני בפילולוגיה – שפות, ספרות ובעיקר סלביות שמשום מה אף אחד לא רצה את זה כאן.

<אילונה גוצקוזיק: התחלתי ללמוד בקורסים שונים של משרד הקליטה.

<אילונה גוצקוזיק: אני רוצה לומר שמשרד הקליטה באמת מאוד מאוד עוזר, לי הוא מאוד עזר.

<אילונה גוצקוזיק: הגעתי לעבודה במשרד הקליטה וכך התחלתי את המסלול הציבורי שלי, שר הקליטה דאז היה היושב ראש הנוכחי שלנו.

<אילונה גוצקוזיק: ממשרד הקליטה הגעתי לבית הדין הארצי לעבודה, הייתי מנהלת לשכה של נשיא בית הדין לענייני עבודה.

<אילונה גוצקוזיק: לפני 9 שנים הגעתי ללשכת נשיא המדינה.

<אילונה גוצקוזיק: אני אומרת שלא צריך ויטמין P, לא צריך קשרים, צריך רק רצון, צריך להעז ולנסות.

<אילונה גוצקוזיק: כשאמרו שמחפשים מנהלת לשכת נשיא, קודם הייתי קצת בהלם, אחר כך אמרתי למה לא.

<אילונה גוצקוזיק: הלכתי, היו מבחנים, פגישות, מבחני הדסה, פגישה עם פסיכולוג ופגישה עם.

<אילונה גוצקוזיק: זה, לא חסר.

<אילונה גוצקוזיק: מאז אני תשע שנים בבית הנשיא וכמעט שבע שנים עם הנשיא הנוכחי שמעון פרס.

<אילונה גוצקוזיק: כאן אני רוצה לציין שזה נשיא שמקדם מאוד נשים, כמו שאתם יודעות ויודעים הצוות של הנשיא ברובו הוא נשים ובתפקידי מפתח נשים.

<אילונה גוצקוזיק: אני באמת מצדיעה על כך.

<אילונה גוצקוזיק: המסר שלי לכולן, אני מדברת כי מגיעים אלינו אנשים מכל העולם, לא לפחד, להעז, יש מטרות שנראות לפעמים חלום, אבל הן ברות השגה.

<אילונה גוצקוזיק: אני רוצה לאחל לכולנו שנמשיך בהצלחות, שנהייה חזקות.

<אילונה גוצקוזיק: לכבוד יום האישה אני אבקש לפנות לאורחות שלנו היקרות, אני ממש מרגישה לא נוח כי רוב הדיון לא מובן להן, אבל אני מבקשת לאחל להן שנים רבות ולהגיד תודה.

<אילונה גוצקוזיק: תודה לכולם שהתכנסנו היום ביום האישה הבינלאומי.

<אילונה גוצקוזיק: שמעתי סיפורים מרתקים מכל אחת.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: העברת כאן מסר חשוב, אם חולמים ועושים הכול, באמת מגיעים לתוצאות.

יואל רזבוזוב: אנחנו רואים כאן נשים עם תוצאות.

יואל רזבוזוב: אנחנו לקראת סיום.

יואל רזבוזוב: נמצאות כאן נשים מבוגרות שגם השפה קשה להן.

יואל רזבוזוב: הגברת אינס זבלוצקי בבקשה.

<אינס זבלוצקי: שלום לכולם.

<אינס זבלוצקי: תודה להזמנה ועל ההזדמנות להיות כאן.

<אינס זבלוצקי: אבקש לומר שהיום דיברו הרבה על נשים חזקות והן מגיעות להישגים גבוהים גם בקריירה וגם מגדלות ילדים, אבל שוכחים דבר מאוד חשוב.

<אינס זבלוצקי: אני חושבת שגברים יסכימו איתי, אישה נולדה להביא גם יופי לעולם הזה.

<אינס זבלוצקי: זה תפקיד של כל אישה בפני עצמו.

<אינס זבלוצקי: אני באתי מהתחום הזה.

<אינס זבלוצקי: אני מנכ"ל סלון יופי בראשון לציון.

<אינס זבלוצקי: השנה זכינו להיות העסק המצטיין לשנת 2013.

<אינס זבלוצקי: זה היה מאוד נעים ובלתי צפוי כי אפילו לא ידעתי שקיים כזה דבר.

<אינס זבלוצקי: אני מבקשת לאחל לכל הנשים כאן, אל תשכחנה שאתן נשים וכן יפות ולא רק חזקות ולא רק אימהות, אלא גם נשים.

<אינס זבלוצקי: את כל היופי הזה אנחנו עושות גם בשבילכם הגברים.

<אינס זבלוצקי: תודה לכם על הכול וחג שמח לכולם.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: דיברנו כאן על הצלחה ועל הרבה חוזקה מצד הנשים, על ההתמודדויות, אבל היופי הוא דבר חשוב.

יואל רזבוזוב: אתן באמת עושות עבודה נפלאה.

יואל רזבוזוב: יש לנו כאן את מרגריטה אברבוך שרוצה לדבר בשם הוטרניות.

יואל רזבוזוב: בבקשה.

<מרגריטה אברבוך: נשים יקרות.

<מרגריטה אברבוך: אני אדבר באנגלית.

<מרגריטה אברבוך: חשוב לי לציין עד כמה אני מתרגשת מההצלחות וההישגים שלכן.

<מרגריטה אברבוך: אני סגנית יו"ר איגוד הוטרינריות, שלוש הנשים, הותיקות, הוטרניות, בזכותם אנחנו מתגוררים במדינה זאת.

<מרגריטה אברבוך: תודה.

יואל רזבוזוב: תודה.

יואל רזבוזוב: יילנה פרגמנט בבקשה.

<יילנה פרגמנט: הסיפור מתחיל בשנת 1918, לא כמו אצל רובי ריבלין, אבל גם סבא וסבתא שלי עלו בשנת 1918 לארץ מאוקרינה בהיותם חברים בשומר הצעיר.

<יילנה פרגמנט: האימא שלי נולדה בארץ, היא עדיין בחיים בת 85.

<יילנה פרגמנט: בשנת 1930 כשהיא הייתה תינוקת הם חזרו לרוסיה, אז ברית המועצות, כי סבא שלי מאוד רצה לבנות קומונות כמו הקיבוצים כאן, הם ייסדו את קיבוץ רמת רחל ותל יוסף ובנו את כביש צמח-טבריה שזו ההיסטוריה של מדינת ישראל.

<יילנה פרגמנט: כאן לא הספיקה לו העשייה והוא חזר לחצי האי קרים והקימו את אחת הקומונות היהודיות העבריות שם, קומונות חקלאות.

<יילנה פרגמנט: המשפחה נשארה באוקרינה.

<יילנה פרגמנט: עלינו במאי 1990, הייתי בגיל לא ממש צעיר, אבל עדיין באמצע שנות העשייה.

<יילנה פרגמנט: בעלת תואר שלישי, לתולדות האמנות, הרצתי באחת מהאוניברסיטאות.

<יילנה פרגמנט: מפגישה אקראית באוטובוס במהלך השהות שלי ולימודי האולפן הגעתי לסוכנות היהודית.

<יילנה פרגמנט: היום אני מנהלת תכניות עלייה.

<יילנה פרגמנט: תכניות העלייה הן מסלולי קליטה שאנחנו בונים ומשווקים בחו"ל, לכל המדינות, לכל העולים הפוטנציאליים שהמהוות את מקור המשיכה לעלייתם לארץ.

<יילנה פרגמנט: כמובן שאני לא לבד בעשייה הזאת, יש את משרד הקליטה, יש את משרדי הממשלה האחרים שבלעדיהם אנחנו לא יכולים לבנות שום דבר ושום דבר לקיים.

<יילנה פרגמנט: אם יהיו יותר תקציבים לעניין מסלולי הכשרה לעולים חדשים שיש להם מקצוע או אין להם מקצוע משם, תהיינה הרבה יותר תכניות והרבה יותר עולים יוכלו להגיע ללא חששות וללא היסוסים.

<יילנה פרגמנט: היום העולים הם לא אותם עולים של תחילת שנות ה- 90, הם מאוד בררנים, יש היום תחרות מול כל מדינות העולם שמציעות אפשרויות רבות לעולים פוטנציאליים.

<יילנה פרגמנט: תחרות על עולים פוטנציאליים גם מחבר העמים לשעבר וגם ליהודים אחרים.

<יילנה פרגמנט: היום אנחנו במצב חירום, כמעט חירום מבחינת אוקרינה.

<יילנה פרגמנט: אנחנו מתכננים, חושבים ובונים את תכניות ההצלה ליהודי אוקרינה.

<יילנה פרגמנט: אני קוראת לחברי כנסת ולוועדת העלייה במיוחד, לחשוב היום על אמצעים מיוחדים לטובת יהודי אוקרינה, להקצות תקציבים נוספים כי לסוכנות היהודית, לצערנו, אין כל כך הרבה אפשרויות.

<יילנה פרגמנט: זה המומנטים שאסור לנו לפספס.

אברהם מיכאלי: יש את התכנית של ג'ורג'יה, אנחנו יכולים להעתיק אותה ולעשות אותה אפילו במהירות.

יואל רזבוזוב: זה נושא קצת רגיש ולא נדבר עליו כאן.

יואל רזבוזוב: אנחנו עובדים על כך.

יואל רזבוזוב: חברות אנחנו הגענו לסיום הוועדה.

יואל רזבוזוב: לא ציפיתי שכך היא תהייה.

יואל רזבוזוב: אני מופתע לטובה.

יואל רזבוזוב: אתן נשים יקרות, מצליחות, מדהימות, יפות, חשובות ואתן מביאות הרבה כבוד.

יואל רזבוזוב: אני כיושב ראש וועדה גאה שיש לנו עולות ששברו את כל המחסומים והצליחו, גידלו כאן ילדים, את דור ההמשך.