ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 199, 2014-02-24 12:00

חיים כץ: צהריים טובים.

חיים כץ: יום שני בשבוע, כ"ד באדר א', ה-24 לפברואר 2014.

חיים כץ: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, והנושא תקנות הסעה בטיחותית לילדים ולפעוטות עם מוגבלות (כללים להסעה וליווי של פעוטות למעון יום שיקומי וממנו).

חיים כץ: ואנחנו מפה מברכים את היועצת המשפטית שליוותה את כל התקנות האלה, את כל הנושא, נועה ברודצקי-לוי, שילדה בת בשעה טובה.

<קריאה: מזל טוב.

חיים כץ: ואנחנו מקבלים נועה אחרת, את עורכת הדין נועה בן שבת.

חיים כץ: אז מכולנו ברכות ליולדת וברוכה הבאה למצטרפת.

<נועה בן שבת: תודה.

חיים כץ: היא כיועצת המשפטית הבכירה של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

חיים כץ: היא בסוד העניין או בתוך העניינים, ולא צריך להשקיע בה יותר מדי שהיא תבין, והיא מבינה לא פחות מאיתנו.

חיים כץ: ואנחנו עצרנו בפעם שעברה, הקראנו עד - - -

<נועה בן שבת: הקראנו עד תקנה 4(ב).

חיים כץ: בעמוד?

<נועה בן שבת: בעמוד 4.

<נועה בן שבת: זאת אומרת, אנחנו הגענו לתקנה שנוגעת לחובה למנות ממונה.

<נועה בן שבת: הסעיף הקודם אמר שרשות מקומית אחראית לליווי בהסעה של פעוט עם מוגבלות שמתגורר בתחום שיפוטו, ועכשיו איך היא מבצעת את, איך היא בפועל ממלאת את חובותיה.

<נועה בן שבת: היא עושה את זה באמצעות מינוי הממונה שיש לו תפקידים מסוימים שמפורטים כאן.

<נועה בן שבת: ודיברנו על הכשירויות שנדרשות מהממונה, ונמצא פה נוסח שאני חושבת שהוא די, יש לגביו הסכמה – הוצא על ידי משרד המשפטים – והוא אומר ככה: (ג) "רשות מקומית תמנה עובד שמתאים לכך מבחינת כישוריו, ניסיונו והכשרתו, שיהיה אחראי על מערך הסעת פעוטות עם מוגבלות למעון יום שיקומי וממנו לשם ביצוע תפקידי הרשות לעניין ההסעות (להלן – הממונה); ככל הניתן, ימונה לתפקיד הממונה על ההסעות מי שאחראי על ההסעות במחלקת החינוך ברשות המקומית".

<נועה בן שבת: זאת אומרת שאם יש אפשרות לאגם את התפקידים, לבצע את זה יחד עם גורמים אחרים ברשות המקומית, זה דבר מבורך.

<נועה בן שבת: "מינויו של עובד לתפקיד הממונה מותנה בכך שלא יהיה במילוי תפקיד זה כדי להפריע למילוי תפקידיו או עבודתו האחרת של העובד במסגרת הרשות".

<נועה בן שבת: כדי שלא נפיל את התפקידים האלה על עובד שהוא כבר עמוס בתפקידים אחרים שמוטלים עליו.

<נועה בן שבת: "ככל הניתן, ימונה עובד בעל הכשרה קודמת בתחום הלוגיסטיקה, ולחילופין יעבור העובד הכשרה מתאימה טרם מינויו".

<נועה בן שבת: ועכשיו אנחנו מפרטים את – "בין תפקידי הממונה יהיו כל אלה".

<נועה בן שבת: לפני שאנחנו נעבור הלאה אני מציינת פה: הייתה הערה, הבקשה של השלטון המקומי.

<נועה בן שבת: השלטון המקומי אמר שכיוון שנקבע פה איזשהו מפתח חלוקה; זאת אומרת, אדוני ציין בפעם הקודמת, ביקש ממשרד הרווחה והשירותים החברתיים להביא 12 תקנים, ומהרשויות המקומיות את ששת התקנים הנדרשים, הנוספים.

<נועה בן שבת: הם ביקשו גם לקבוע מפתח תקינה.

<נועה בן שבת: מובא פה למטה בהערת שוליים, כפי שהם ביקשו.

חיים כץ: אמרתי שהקטע הזה של המתקנים האלה הוא חריג וחד פעמי, והשער יישאר במתכונת שהייתה להם: אחד לארבע או 25%, אחד מארבע – אני לא נכנס לתקינות, מה שהן היו.

<אסא בן יוסף: לא - - -

חיים כץ: כן, גברתי.

<אסא בן יוסף: ברשותך.

חיים כץ: לפרוטוקול, שם ותפקיד.

<אסא בן יוסף: אסא בן יוסף ממרכז השלטון המקומי.

<אסא בן יוסף: אנחנו לא מדברים על צורת המימון של התקנים, שברור לנו שזה שליש ושני שליש, אלא על מפתח תקינה שיבטיח את מצב התקינה כך שהיא תישאר בפרופורציה לגידול עתידי של ילדים ולשינויים.

<אסא בן יוסף: מה שקורה היום, יש לנו 18 תקנים שאותם אנחנו נחלק על פי המפתח המוצע.

<אסא בן יוסף: אבל בעוד שנה, כשמספר הילדים יגדל, והוא יגדל - - -

חיים כץ: מאיפה אנחנו יודעים?

<אסא בן יוסף: הוא יגדל, לא תהיה לנו תקינה לנושא הזה.

<אסא בן יוסף: זאת אומרת, לא פתרנו את הבעיה הבסיסית.

חיים כץ: תשמעי, אנחנו לא רוצים לפתור את כל הבעיות בבת אחת.

חיים כץ: זוכרת, פעם, אני מסתכל עלייך אז בטוח שאת זוכרת, למה זה היה בערך לפני עשר שנים, אז עשר שנים את זוכרת, לא אמרנו כלום.

חיים כץ: באה מפלגה חדשה, קראו לה שינוי.

חיים כץ: המוטו המוביל היה שנאה לחרדים.

חיים כץ: ובשינוי הייתה שנאה לחרדים, והעם שנא את החרדים, ונתן להם 15 או 16 מנדטים.

חיים כץ: והם באו ואמרו: אנחנו לא רוצים את החרדים בממשלה ופתרו את הבעיה.

חיים כץ: מה קרה כשהם פתרו את הבעיה?

חיים כץ: לא נבחרו לכנסת.

חיים כץ: אם עכשיו אנחנו נגמור את כל הבעיות מה יהיה לנו לעשות?

חיים כץ: אנחנו פה, ואם יהיה צורך בשינוי אז נבוא, ונתכנס ונשנה, ולא קרה כלום.

חיים כץ: אנחנו לא באים, עושים פה משהו ל-200 שנה.

<אסא בן יוסף: לא, אבל אתה - - -

חיים כץ: אנחנו לא עושים משהו ל-200 שנה.

חיים כץ: בואי נראה אם יגדל, ואם יהיה צורך.

חיים כץ: אתם תפנו, אנחנו נפנה, חברי הכנסת יבקשו שינוי תקנות קטן, ויבוא על מקומו בשלום.

<אסא בן יוסף: אבל אם אתה מגדיר מפתח שהוא מקובל - - -

חיים כץ: אני לא מגדיר מפתח.

חיים כץ: אני הגדרתי מפתח חד פעמי כחריג של 12 ושישה.

חיים כץ: זהו.

<נועה בן שבת: שהוא לא נמצא בתקנות.

<נועה בן שבת: הוא לא קבוע בתקנות - - -

חיים כץ: והוא לא קבוע בתקנות, ואני לא קובע כלום.

חיים כץ: וכל דבר שיבוא בעתיד נדון בו.

<אסא בן יוסף: זאת אומרת, אנחנו היום מחלקים את התקנים לפי תמונת מצב נוכחית.

חיים כץ: נכון.

<אסא בן יוסף: ומה זה אומר בעוד מספר חודשים - - -

חיים כץ: מה זה מספר חודשים?

<אסא בן יוסף: בעוד שנה, בספטמבר, כשמספר הילדים יהיה שונה בכל רשות ורשות, מה נעשה עם אותם תקנים?

<אסא בן יוסף: ניקח מרשות א', נעביר לרשות ב'? זאת הבעיה.

חיים כץ: לא יודע.

חיים כץ: מאיפה אנחנו יודעים שמספר הילדים יהיה שונה?

<אסא בן יוסף: כי הוא שונה, הוא משתנה.

<אסא בן יוסף: אני יכולה להגיד לך - - -

חיים כץ: אני לא יודע.

חיים כץ: תראי, הנבואה לא ניתנה לי, ואני לא יודע מה מספר הילדים.

חיים כץ: היום את יודעת כבר על ילדים שנולדו, והם מחכים להיכנס, ושהוא שונה?

<אסא בן יוסף: כן.

<אסא בן יוסף: כן.

<אסא בן יוסף: אנחנו רואים הבדלים בין תחילת שנה לסוף שנה - - -

חיים כץ: היום לגבי השנה הבאה את יודעת?

<אסא בן יוסף: לא, היום אני לא יכולה לדעת.

<אסא בן יוסף: אני לא יכולה להתנבא.

<אסא בן יוסף: אבל אנחנו רואים שיש שינוי - - -

חיים כץ: מאה אחוז.

חיים כץ: אז תדונו בשנה הבאה עם משרד הרווחה והשירותים החברתיים.

חיים כץ: אנחנו לא גומרים הכול.

חיים כץ: אנחנו לא באים ועושים חוק ל-2,000 שנה, לא יהיה לנו מה לעשות בכנסת.

חיים כץ: אנחנו צריכים לדאוג שתהיה לנו עבודה.

<אסא בן יוסף: אני לא מדברת על החוק, אני מדברת על - - -

חיים כץ: מאה אחוז.

חיים כץ: גם התקנות, אפשר בקלות, אם יהיה צורך, משרד הרווחה והשירותים החברתיים – יש שם אנשים רגישים והם פתוחים לשמוע.

<אסא בן יוסף: אבל - - -

חיים כץ: לא אבל – נגמר.

<נועה בן שבת: נעבור עוד לתפקידים: (1) הממונה יוודא שנבדקה כשירותם של הנהגים והמלווים בהתאם לנדרש בתקנות אלה, ידריך וינחה את ספקי השירות של ההסעות, וידרוש כי אלו מדריכים ויוודא כי אלו מדריכים את הנהגים והמלווים בהתאם להנחייתו; הממונה יהיה זמין למלווה ולנהג ההסעה, וייתן, במידת הצורך, הנחיות להבטחת שלומו של פעוט עם מוגבלות במהלך הסעתו.

<נועה בן שבת: (2) "הממונה יוודא – (א) שברכב ההסעה יהיה טלפון נייד או אמצעי קשר אחר".

<נועה בן שבת: (ב) "שבכל רכב הסעה שיוסע בו פעוט עם מוגבלות בעל צרכים רפואיים מורכבים, תהיה ערכת החייאה בסיסית לפעוטות" – לאותם פעוטות שערכה כזאת נדרשת.

<נועה בן שבת: (ג) "שכל רכב הסעה יעבור בדיקות תקופתיות של קצין בטיחות בהתאם להוראות תקנות התעבורה, וכי תוצאות הבדיקה ידווחו לממונה אחת לשלושה חודשים".

<נועה בן שבת: כמובן, הוא לא זה שצריך לעשות את הבדיקות, רק לוודא שהן נעשו במועדן.

<נועה בן שבת: (3) "הממונה ימסור לידי המלווה רשימת פעוטות המיועדים להיות מוסעים בהסעה; הרשימה תכלול פרטים אלה: (א) שמות הפעוטות; (ב) כתובות הפעוטות; (ג) מספרי הטלפון, לרבות מספרי טלפון נייד של האחראים על הפעוטות בבית ובמקום העבודה; (ד) כתובת מעון היום השיקומי שאליו צריך כל פעוט להגיע, ומספר הטלפון של המעון ושל מנהלו; (ה) מסלול הנסיעה ומקומות האיסוף וההורדה של כל פעוט; (ו) שמו של הממונה ומספר הטלפון שלו; (ז) כתובות של תחנות מגן דוד אדום והמשטרה הנמצאות לאורך מסלול ההסעה, וטלפונים של שירותי ההצלה.

<נועה בן שבת: (ח) כיוון הושבת הפעוט בהסעה.

<נועה בן שבת: (ט) העתק כרטיס הנוסע שניתן לכל פעוט לפי תקנה 2(ט).

<נועה בן שבת: (י) הציוד הנלווה הנדרש לכל פעוט".

<נועה בן שבת: (4) "הממונה יקבע את מסלול ההסעה בהתאם לטובת הפעוטות, תנאי הבטיחות ומשך זמן ההסעה, וירכז את פרטי כל ההסעות, לרבות פרטי הנהגים והמלווים".

<נועה בן שבת: כך הוא צריך בעצם למצוא את המסלול הכי יעיל והכי לטובת הפעוטות.

חיים כץ: פעם אחת.

<נועה בן שבת: כן.

<נועה בן שבת: יכול להיות שזה משתנה.

חיים כץ: כל פעם אחת.

<נועה בן שבת: יכול להיות שפעוט אחד יורד מההסעה - - -

חיים כץ: בסדר, אם פעוט אחד מודיע שהוא לא מגיע אז הוא יכול לקצר.

חיים כץ: אם תודיע המשפחה לנהג או לממונה שהיום הם לא באים, שלא ייסע סתם אם הם לא באים.

<ישראל אבן זהב: אבל כל אחד מתואם עם שעה אחרת, ככה שזה - - -

חיים כץ: אז הוא יודיע שהם לא מגיעים.

<ישראל אבן זהב: כן.

<ישראל אבן זהב: בסדר.

חיים כץ: בסדר.

<ישראל אבן זהב: בסדר.

חיים כץ: כן.

<נועה בן שבת: (5) "הממונה יפקח כי תנאי הבטיחות בהסעה, משכה והתנהלותה נעשים בהתאם לדרישות התקנות, לחוזה בין הרשות למסיע ועל פי תנאי הבטיחות הקבועים בכל דין".

<נועה בן שבת: זה כמובן לא מייתר את האחריות של - - - של המפקח שקיים על התקנות האלה - - -

חיים כץ: כן, כשקוראים זה נראה בומבסטי.

חיים כץ: בגדול, זה כלום.

<נועה בן שבת: כן.

<נועה בן שבת: (6) "הממונה ירכז ויבדוק דיווחים ותלונות המתקבלים לעניין ההסעה; בהתקבל דיווח על אירוע חריג, ידווח הממונה גם לאחראי על הפעוט ולמפקח; התקבלה תלונה הקשורה בבטיחות הפעוטות בהסעה, בשלומם הפיסי או הנפשי, יבדוק הממונה את התלונה באופן מיידי ויורה לספקי השירות של ההסעות או לאחראי על המלווים, לפי העניין, לתת מענה חלופי, מיידי והולם עד לתיקון הליקויים".

<נועה בן שבת: לאחראי על המלווים הכוונה לגורמים ברשות המקומית שאחראים על המלווים.

<נועה בן שבת: אני רוצה לבקש שפה, בפסקה 6, גם יתווסף שהוא יהיה זמין לאחראים על הפעוטות.

<נועה בן שבת: כך, אם ההורה רוצה לדעת איפה, מה קורה עם ההסעה, מה, האם יש שינוי במסלול, האם יש ליקויים - - -

חיים כץ: וההורים כל יום יצלצלו אליו 17 פעם, כל ההורים?

יעקב מרגי: זה קורה היום.

חיים כץ: כן?

<נועה בן שבת: לפחות את מספר הטלפון שלו.

יעקב מרגי: מי שנעזר בהסעה, הורה שנעזר בהסעה של ילד בגלל סיבה כזו או אחרת, זו דינמיקה שקיימת ומתבקשת.

חיים כץ: כן?

יעקב מרגי: בטח.

יעקב מרגי: זה - - -

<נועה בן שבת: למרות שהוא לא נמצא על הרכב, הוא הגורם המרכז של ההסעה.

יעקב מרגי: הוא לא נמצא על הרכב, - - -.

יעקב מרגי: ייתן לה גם שקט.

יעקב מרגי: היא שלחה את הילד, היום הוא היה - - -

<אסא בן יוסף: כן, זה בסדר.

יעקב מרגי: זה בסדר - - -

<אדוארד וייס: זה גם מקובל עלינו.

יעקב מרגי: זה גם מופיע - - -

<ולרי זילכה: אפשר?

חיים כץ: לפרוטוקול, שם וזה.

<ולרי זילכה: עורכת הדין ולרי זילכה, פורום ארגונים והורים למען ילדים עם מוגבלות.

<ולרי זילכה: באחד הנוסחים הקודמים הייתה פה עוד איזושהי תוספת, שאני רואה שהיא ירדה, בסעיף (6) – הממונה יהיה רשאי במקרים חריגים להורות על הפסקת ההתקשרות עם קבלן ההסעות, ולדאוג להסעה חלופית בתוך שבעה ימי עבודה.

<מירה סולומון: לא, לא, לא, לא.

<ולרי זילכה: זה היה.

<קריאה: נכון.

<קריאה: זה היה?

<קריאה: כן.

<קריאה: זה היה.

<נועה בן שבת: תראי, אני רואה את פסקה (7) שמופיעה כמחוקה לגבי העיגון של החובות של סמכויות הממונה כלפי חברת ההסעות, לעגן אותן בהסכם, וגם הוראה על הפסקת ההתקשרות.

<נועה בן שבת: אני חושבת שאולי ההסכם יכול לתת ביטוי.

<נועה בן שבת: אני חושבת שאולי ראוי שההסכם ייתן ביטוי באמת לכל החובות של חברת ההסעות, כדי שהנהג יידע מה מצופה ממנו ולא יגלה את החובות שיש לו לפי התקנות האלה רק כשמגיעה תביעה כנגדו.

<נועה בן שבת: אז אולי ההסכם יכול להיות.

<נועה בן שבת: לגבי הפסקת ההתקשרות - - -

חיים כץ: הוא לא יכול להגיד.

חיים כץ: בואי, זה לא צחוק, זה לא צחוק – מחר תישארי בלי הסעה.

<קריאה: נכון.

<הדר ירדני: אבל כתובה שם הערה – שניתן להעביר - - -

חיים כץ: מי גברתי?

<הדר ירדני: דוקטור הדר ירדני - - -

חיים כץ: אני לא זוכר שקיבלת רשות דיבור.

<הדר ירדני: סליחה.

<הדר ירדני: אז אני מבקשת.

חיים כץ: תשמעי, אני לא חושב שזה תפקיד הממונה.

<ולרי זילכה: אז אם יש אפשרות להבהיר אכן שהממונה, שתהיה לו סמכות בחוזה אכן להפסיק את ההתקשרות במידת הצורך.

חיים כץ: הוא יכול לפנות לרשויות ולבקש.

יעקב מרגי: יש דיני חוזים.

יעקב מרגי: יש - - -

<קריאה: נכון.

חיים כץ: הוא יכול לפנות לרשות ולבקש, וזה בידי הרשות.

חיים כץ: אל תעשי מהממונה ראש ממשלה.

<קריאה: נכון, נכון, עורכת הדין ולרי זילכה.

חיים כץ: שייפנה לרשות, יגיד: הוא לא בסדר, הוא כן בסדר.

יעקב מרגי: לפעמים זה יכול גם לשמש כנגד - - -

<קריאה: להיות הפוך.

יעקב מרגי: - - -

חיים כץ: טוב.

חיים כץ: כן, גברתי.

<הדר ירדני: תודה רבה.

חיים כץ: לפרוטוקול – תפקיד, שם.

<הדר ירדני: דוקטור הדר ירדני, מנהלת המחלקה להתפתחות הילד ושיקומו במשרד הבריאות.

<הדר ירדני: כתוב פה בהערה שזה יעוגן בחוזה, ולכן אני רואה שזה נמחק אבל רק - - -

חיים כץ: כן, אבל תשמעי, אנחנו רוצים לעשות משהו ישים.

חיים כץ: אנחנו יושבים פה וכותבים, ואנחנו רוצים לעשות גם משהו ישים.

חיים כץ: ואותו נהג גם לא מקבל על יום הסעות כזה 7,000 שקל, ואם נשגע אותו יותר מידי; אנחנו רוצים שיביא את הילדים שלנו מהבית, ויביא אותם למעון בבטחה.

חיים כץ: ואנחנו לא אומרים שהוא יהיה בלונדיני עם עיניים כחולות ובגובה 1.90 מטר.

חיים כץ: זה מה שאנחנו רוצים.

חיים כץ: אוטו נקי, מסודר, ייקח את הילדים.

חיים כץ: אנחנו נהיה בטוחים שהוא נוהג נורמלי, לא משתגע, מביא את הילדים בבטחה – זה מה שאנחנו רוצים.

<נועה בן שבת: אבל אולי שבאמת עיקרי הדברים שכתובים פה, בתקנות, יהיו - - -

חיים כץ: כתבנו כבר עליו ככה, אבל הם ייפנו לרשויות.

חיים כץ: הרשויות עושות חוזים - - -

<נועה בן שבת: - - -

<קריאה: זה במסגרת ההסכם.

<אדוארד וייס: אפשר להתייחס, גם כן?

<אדוארד וייס: רגע, רגע, רק שנייה, אפשר להתייחס גם כן?

חיים כץ: כן, אדוני.

חיים כץ: דבר, לפרוטוקול.

<אדוארד וייס: שמי עורך הדין אדי וייס, סגן היועץ המשפטי של משרד הרווחה והשירותים החברתיים.

<אדוארד וייס: בדרך כלל לא נהוג להיכנס לכל הנושא של היחס – איך בדיוק הרשות מבצעת את תפקידה.

<אדוארד וייס: מדובר ביחסי חוזים.

<אדוארד וייס: יש להבדיל בין התקנות שקובעות את הדרישות הפורמאליות בתור רגולטור לבין החוזים.

חיים כץ: בסדר.

חיים כץ: צודק.

<אדוארד וייס: אנחנו גם סבורים שזה לא - - -

חיים כץ: אתה צודק.

חיים כץ: מאה אחוז.

<אדוארד וייס: - - - שזה ייכנס - - -

חיים כץ: אוקיי.

חיים כץ: כן.

<נועה בן שבת: אז למעשה, פסקה 7 – לא תהיה פה הוראה לגבי ההסכם.

חיים כץ: נכון.

<נועה בן שבת: אנחנו נעבור ל-(ד).

<נועה בן שבת: (ד)(1) "רשות מקומית שצריכה להסיע פחות מחמישה פעוטות עם מוגבלות רשאית להתקשר עם רשויות מקומיות סמוכות לצורך הסעה וליווי של הפעוטות עם המוגבלות, במטרה להוזיל את הוצאות ההסעה והליווי, ובלבד שההסעה המשותפת כאמור לא תגרום להארכת משך ההסעה באורח בלתי סביר, ומשך ההסעה של כל פעוט לא יעלה, ככלל, על שעה אחת - - -".

חיים כץ: שעה זה הרבה זמן.

<נועה בן שבת: "- - - ממועד העלאת הפעוט להסעה ועד הגעתו ליעד, כאמור בתקנה 4(א)(4)".

חיים כץ: שעה זה הרבה זמן.

חיים כץ: את לוקחת פעוט כזה ומסיעה אותו שעה – זה הרבה זמן.

<קריאה: אבל זו המציאות.

<קריאה: אדוני, זה שעות בוקר.

<קריאה: יש פקקים.

<קריאה: כן - - -

יעקב מרגי: אם - - - או המוסד הטיפולי או החינוכי מחוץ לרשות?

חיים כץ: כן, אבל זה רשויות סמוכות.

יעקב מרגי: - - -

<אסא בן יוסף: אבל זה בכל מקרה שעה.

<אדוארד וייס: סליחה, יש לי הצעה, הערה לגבי הסעיף הזה: קודם כל, לגבי הנושא של שעה, בעצם כבר יש הסדר לגבי הזמן המקסימלי.

חיים כץ: כמה הוא?

<אדוארד וייס: שעה, אבל יש אפשרות של חריגים אם ההורים מסכימים.

<אדוארד וייס: צריכים לחבר את זה לזה, כי אחרת יש הבדל בין מה שכתבנו שם.

<אדוארד וייס: צריך להיות בכפוף - - -

חיים כץ: אוקיי, טוב.

חיים כץ: אוקיי, בסדר – שעה.

<אדוארד וייס: אוקיי.

<אדוארד וייס: אבל זה צריך להיות בכפוף לאמור בתקנה - - -

חיים כץ: היא - - -.

חיים כץ: אתה לוקח את העבודה שלה.

<נועה בן שבת: אבל זה כתוב – 4(א)(4), לא?

יעקב מרגי: כתוב.

<נועה בן שבת: זה כתוב: - -

יעקב מרגי: כתוב.

<נועה בן שבת: - - בכפוף לאמור ב-4(א)(4).

יעקב מרגי: בתקנה 4(א)(4).

<קריאה: כתוב: בכפוף לאמור בתקנה 4(א)(4).

<נועה בן שבת: א(4)(6) זה צריך להיות.

<אדוארד וייס: כן, כן.

<אדוארד וייס: אני גם רוצה לציין שלמשרד הפנים גם הייתה הערה פה לגבי הנושא של פחות מחמישה פעוטות.

<אדוארד וייס: הוא ביקש – טוב, אני אתן ליועץ המשפטי של משרד הפנים גם כן לדבר – אבל הוא ביקש בעצם להוריד את המספר הזה כי זה לא נדרש, ואנחנו מסכימים.

<אדוארד וייס: החוק, כשהוא מדבר על חמישה פעוטות הוא מדבר על זה בהקשר של רכב בטיחותי ולא אפשרות - -

<קריאה: של הסעה משותפת.

<אדוארד וייס: - - של הסעה משותפת.

<אדוארד וייס: אז לכן אנחנו מסכימים להוריד את זה.

יעקב מרגי: אבל סליחה, אנחנו מדברים על פעוטות.

יעקב מרגי: אתה רואה את המלווה ואת הנהג משתלטים על כמות גדולה יותר?

<אדוארד וייס: לא, יש הגבלה.

<גלית גבע: יש הגבלה.

<אדוארד וייס: יש הגבלה.

<גלית גבע: עד שמונה.

<אדוארד וייס: עד שמונה זה מקסימום.

<אדוארד וייס: זה כבר כתוב בתקנות הקודמות.

<גלית גבע: מקסימום שמונה.

<נועה בן שבת: אני רוצה לנסות להבין.

<נועה בן שבת: אנחנו מדברים על כך שרשות מקומית צריכה להיות אחראית לילדים שנמצאים בתחומה, לפעוטות שנמצאים בתחומה, שיגיעו למעון היום השיקומי, להסיע את ההסעות.

<נועה בן שבת: עכשיו, כשאתה מאפשר לה להתקשר עם רשות סמוכה ואתה לא אומר: זה רק במקרים החריגים, כשיש לה מעט מאוד ילדים, אתה בעצם מאפשר לתל אביב להתקשר עם בני ברק ועם גבעתיים ועם חולון ועם כל מיני רשויות מקומיות סמוכות, כי זה יותר נוח לה להתקשר.

חיים כץ: אל תדאגי, יש להם מספיק.

<קריאה: יש להם מספיק ילדים.

<אדוארד וייס: בפועל זה מספיק.

<אדוארד וייס: בפועל זה לא קורה.

<נועה בן שבת: - - - אבל יכול להיות - - -.

<נועה בן שבת: אתה בעצם לוקח את הכלל שאומר שרשות מקומית אחראית לילדים שלה, ואתה אומר לה: את יכולה לפתוח את זה מתי שאת רוצה.

<נועה בן שבת: כשאני חושבת שהכלל אמור להיות שהרשות המקומית אחראית, ובמקרים החריגים, כשיש לה מעט מאוד ילדים ואין טעם שהיא תוציא הסעה, היא תוסיף רשות מקומית אחרת.

<נועה בן שבת: עכשיו, הנספח הזה לא הומצא.

<נועה בן שבת: אתה יודע, אתה אמרת לי בעצמך, זה מסעיף 4 לחוק – - -

<אדוארד וייס: כן, כן.

<נועה בן שבת: - - חוק הסעה בטיחותית לילדים ולפעוטות.

<נועה בן שבת: ושם אומרים: הרשות המקומית יכולה במקרים החריגים, אם לא - - - רשות מקומית אחרת להתקשר עימה, יכולה להוציא את הילד אפילו ברכב שלא עומד בתנאים שבתקנות.

<אדוארד וייס: לא בטיחותי.

<אדוארד וייס: כן.

<נועה בן שבת: הרכב הלא בטיחותי.

<נועה בן שבת: השאלה היא למה אנחנו צריכים להפוך את זה להיות כלל?

<נועה בן שבת: זה לא אמור להיות כלל, שהרשויות מתקשרות אחת עם השנייה - - -

<אדוארד וייס: משרד הפנים, זו ההערה שלך.

חיים כץ: טוב, בוא, לאט-לאט.

חיים כץ: התחלת להשתלט על העניין.

חיים כץ: כן, גברתי.

<מירה סולומון: עורכת הדין מירה סולומון, מרכז השלטון המקומי.

<מירה סולומון: אנחנו סבורים שצריך לתת לרשויות המקומיות את האפשרות להתקשר להסעת הפעוטות גם בהסעה משותפת, גם אם יש להם יותר מחמישה פעוטות להסיע.

<מירה סולומון: גם, בין היתר, אנחנו יכולים לחשוב, במקרים המיוחדים שעורכת הדין נועה בן שבת ציינה, על שני פעוטות ברשות מקומית אחת ועשרה פעוטות ברשות מקומית אחרת, כאשר - - -

חיים כץ: הנהג לא ישתלט.

חיים כץ: אנחנו לא רוצים.

חיים כץ: יש פה הגבלה של שמונה.

<מירה סולומון: לא, לא, אנחנו מדברים על שמונה פעוטות - - -

<נועה בן שבת: אבל זה מסתדר - - -

חיים כץ: בסדר, אבל זה מסתדר.

חיים כץ: נו, אז מה עשרה?

<נועה בן שבת: זה אומר שרשות אחת יש לה - - -

<מירה סולומון: אבל זה לא נכנס לנוסח כיוון - - -

<נועה בן שבת: אבל תקשיבי, זה אומר שרשות אחת יש לה פחות, יש לה שני ילדים, והיא מתקשרת עם רשות שיש לה 200 ילדים – זה לא משנה.

<נועה בן שבת: אבל היא נסמכת.

<נועה בן שבת: זה לא שרשות שיש לה 200 ילדים מתקשרת עם רשות שיש לה 300 ילדים.

<נועה בן שבת: זה לא - - -

<קריאה: בדיוק.

<מירה סולומון: ועדיין היא דואגת שבתוך ההסעה עצמה יהיו לא יותר משמונה פעוטות.

חיים כץ: את כנראה לא מקשיבה, ועדיין.

חיים כץ: אנחנו לא ב"עדיין".

יעקב מרגי: לא הקשבת לה.

יעקב מרגי: לא הקשבת לה.

<מירה סולומון: להיפך, אני הקשבתי ואני - - -

חיים כץ: ומה הבנת?

<מירה סולומון: אני משיבה - - -

חיים כץ: מה הבנת?

חיים כץ: לא, אל תשיבי, מה הבנת?

<מירה סולומון: אומרת עורכת הדין נועה בן שבת שרשות מקומית שיש לה שני פעוטות יכולה להתקשר עם כל רשות מקומית בכל מספר פעוטות שהוא.

<מירה סולומון: אנחנו אומרים: רשות מקומית שיש בה יותר מארבעה פעוטות יכולה להתקשר ולהסיע באותה הסעה, יחד עם רשות מקומית - - -

חיים כץ: הקשבת למה שעורכת הדין נועה בן שבת אמרה?

חיים כץ: מה שעורכת הדין נועה בן שבת אמרה זה לא מה שאת מדברת, למה לא הקשבת.

חיים כץ: את היית נעולה בשלך.

חיים כץ: עורכת הדין נועה בן שבת אמרה שלא יהיה מצב ששתי רשויות גדולות, שבאחת יש 200 ילדים ובאחת 300 ילדים ויעשו שירקעס.

<מירה סולומון: הם לא עושים שירקעס.

חיים כץ: זה מה היא אמרה.

<מירה סולומון: נכון - - -

חיים כץ: את היית נעולה בקונספציה שלך כעורכת דין, ולא התייחסת למה שהיא אמרה וזה בסדר.

<מירה סולומון: להיפך, אדוני, להיפך.

<מירה סולומון: להיפך.

<מירה סולומון: לעניין הזה - - -

חיים כץ: טוב, אוקיי.

חיים כץ: הבנו.

<מירה סולומון: פשוט לא הספקתי להשלים את דבריי, אבל לעניין, הדבר השני, והשירקעס, והחשש של עורכת הדין נועה בן שבת, שהוא חשש חשוב מאוד, אני מבקשת להפנות לסיפא של סעיף 2, שמופיע בנוסח של התקנות: אין בהוראת תקנת משנה, ששתי רשויות מקומיות גדולות שמתקשרות, כדי לגרוע מהאחריות של הרשות המקומית בה מתגורר הפעוט להסעת הפעוט.

<מירה סולומון: כלומר, אנחנו מתייחסים לנקודה שהעלתה עורכת הדין נועה בן שבת.

חיים כץ: מאה אחוז.

חיים כץ: כן, אדוני.

<שוקי שדה: שוקי שדה, מנכ"ל ארגון חברות ההסעה בישראל.

<שוקי שדה: אחד, חבל שלא קיבלנו זימון לדיון הזה.

<שוקי שדה: במקרה באתי מדיון אחר, הוציאו אותי עכשיו מדיון אחר וחבל.

חיים כץ: טוב.

<שוקי שדה: הדבר השני זה שישנם דברים שנעשים במסגרת התקנון ולא מופיעים אחר כך במכרז.

<שוקי שדה: הדברים האלה חייבים להיות מצוינים, שזה חייב להיות במכרז, כי מערכת ההסעות שונה מכמויות של רשות - - -

חיים כץ: הוא מדבר לרשות המקומית.

<שוקי שדה: נכון, על הרשות המקומית.

<שוקי שדה: בדיוק ככה.

<שוקי שדה: גם היום יש כל מיני פעילויות שנעשות על ידי - - -

חיים כץ: אוקיי.

<שוקי שדה: צריך להיות מופיע בצורה מסודרת.

<שוקי שדה: הנהג יבצע כל דבר שיופיע במכרז במסגרת התקנות.

חיים כץ: בסדר, נעשה את זה במכרז.

חיים כץ: כן, תמשיכי, עורכת הדין נועה בן שבת.

<נועה בן שבת: אתה רוצה לכתוב את זה?

<נועה בן שבת: שזה יהיה - - -

חיים כץ: לא, לא צריך לכתוב.

חיים כץ: בדרך הטבע זה יהיה כתוב במכרז.

<שוקי שדה: כדאי שכבודו ירשום את זה.

חיים כץ: מאה אחוז, אני מודה לך על העצה.

<ולרי זילכה: אז יורד, - - - סעיף קטן (2).

<נועה בן שבת: סליחה?

<ולרי זילכה: אז סעיף קטן (2), (ד)(2) לא יהיה.

<נועה בן שבת: לא, סעיף קטן (ד)(2) יהיה.

<נועה בן שבת: כי סעיף קטן (ד)(2) – אנחנו דיברנו על מצב שיש פה הסעה משותפת של מספר ילדים מועט עם רשות מקומית אחרת.

<נועה בן שבת: (2) התקשרו רשויות מקומיות סמוכות בהתקשרות כאמור בפסקה (1), רשאיות הן למנות עובד של אחת הרשויות שמתקיימים בו התנאים שבתקנה 4(ג) כממונה, והוא ימלא את תפקידי הממונה לפי תקנות אלה מטעם כל אותן רשויות לגבי כל הפעוטות עם המוגבלות המוסעים במסגרת ההתקשרות האמורה; אין בהוראת תקנת משנה זו כדי לגרוע מאחריות הרשות המקומית בה מתגורר הפעוט להסעת הפעוט.

<אסא בן יוסף: שינית לפעוט, עורכת הדין נועה בן שבת?

<נועה בן שבת: כן, כן.

<נועה בן שבת: תודה על ההערה.

חיים כץ: סעיף 5.

<נועה בן שבת: כישורי המלווה ותפקידיו – 5(א) "המלווה לא יועסק על ידי נותני שירות ההסעות ברשות המקומית ולא תהא לו זיקה לנותני שירות ההסעות, אלא אם כן שירות ההסעות מבוצע ישירות על ידי הרשות המקומית".

<נועה בן שבת: - - - תנאי שהמלווה לא, ולא שנהג ההסעות מביא את קרובו או מישהו שהוא מכיר לצורך הליווי.

<נועה בן שבת: (ב) "לא יהא אדם מלווה אלא אם כן התקיימו בו כל אלה: (1) מלאו לו 18 שנים לפחות; (2) הוא בעל ידע בשפה העברית או הערבית או שתיהן, לפי העניין, לרבות קרוא וכתוב" – זה אומר לפי האוכלוסייה שהוא מסיע?

<קריאה: כן.

<נועה בן שבת: (3) "אין לו מגבלה רפואית המונעת ממנו למלא את תפקידו; (4) יש ברשותו אישור שעבר בסמוך לפני כניסתו לתפקיד קורס החייאה כאמור בתקנת משנה (ה)(1)".

<נועה בן שבת: שוב, אגיד בשם, התקבלה פה הערה של מרכז השלטון המקומי.

<נועה בן שבת: הם אומרים: לפעמים המלווה זה תפקיד לא כל כך אטרקטיבי: מעט מאוד שעות ביום, כנראה השכר לא נהדר, ויש תחלופה רבה.

<נועה בן שבת: ומה קורה אם יש לנו מלווה שעדיין לא עבר קורס החייאה?

<נועה בן שבת: מה קורה אז?

<נועה בן שבת: האם הוא יכול להיכנס לתפקיד במקרים האלה?

חיים כץ: דיברנו על זה – 30 יום.

<נועה בן שבת: יש כאן מחלוקת.

חיים כץ: אם הוא עובד 30 יום יעשה קורס החייאה.

<אסא בן יוסף: אם משרד הבריאות יכול לאפשר - - -

<קריאה: זה הרבה מדי.

חיים כץ: נו, מה לעשות?

חיים כץ: יש נהג.

חיים כץ: הנהג עבר קורס החייאה.

<אסא בן יוסף: כן.

<קריאה: לא.

חיים כץ: תפקיד הנהג לעבור קורס החייאה.

חיים כץ: אם לא, הוא לא מקבל רישיון לנהוג באוטו הזה.

<שוקי שדה: קורס הסעת ילדים שבתוכו יש - - -

חיים כץ: נהג שעבר קורס החייאה.

חיים כץ: אחרת הוא לא יכול לנהוג.

<רונית אילתי: אז הנהג אחראי לצורך העניין?

חיים כץ: כן, ודאי.

<רונית אילתי: מתחילת ההסעה ועד סיומה?

חיים כץ: כן, כן.

<ולרי זילכה: היושב ראש, בתקנות, היה פה איזשהו דיבור על 14 ימים, ואנחנו גם - - -

חיים כץ: ואנחנו חושבים ש-30 יום זה בסדר.

חיים כץ: 30 יום הוא גמר, הוא רואה את העבודה שלו.

חיים כץ: 14 יום זה פחות מדי.

יעקב מרגי: - - -

חיים כץ: פחות מדי.

חיים כץ: פחות מדי.

<אסא בן יוסף: עורכת הדין ולרי זילכה, ולאחרונה יש תחלופה מאוד גבוהה.

<אסא בן יוסף: מאוד גבוהה.

חיים כץ: אוקיי, 30 יום.

<נועה בן שבת: אבל זה בתנאי שהנהגים חייבים - - -

חיים כץ: הנהג לא יכול לנהוג אם אין לו קורס החייאה.

חיים כץ: הוא לא יכול לנהוג באוטו כזה.

<נועה בן שבת: אז אנחנו בעצם אומרים שבמקרים חריגים - - -

<שוקי שדה: יש.

<שוקי שדה: הוא לומד.

חיים כץ: תסלח לי, אדוני.

<נועה בן שבת: זה לא כלל – במקרים חריגים רשאי הממונה, באישור מנהל המחלקה לשירותים חברתיים ברשות המקומית, לאפשר את תחילת עבודתו של מלווה, אף אם טרם סיים קורס החייאה, ובלבד שיסיים קורס כאמור בתוך 30 ימים לכל המאוחר מתחילת עבודתו.

חיים כץ: כן.

<נועה בן שבת: הייתה פה דרישה נוספת, שאלה נוספת: מי פוגש, מי מאשר את מינוי המלווה?

<נועה בן שבת: אני מבינה שיש הסכמה שהרשות המקומית היא זאת שבעצם צריכה לאשר את המינוי של המלווה, כי זה חלק מהדברים שהממונה הרי מטעם הרשות המקומית צריך לוודא שהמלווה הוא בעל הכישורים המתאימים.

<נועה בן שבת: אני מבינה שהוויכוח היה על הריאיון האישי שהוא עובר או נדרש ריאיון אישי או רק מסמכים?

<קריאה: כן.

<מירה סולומון: נכון.

<מירה סולומון: העמדה שלנו היא שהממונה צריך לבדוק שמתקיימות הכשירויות במלווה לפי בדיקה של המסמכים שלו ולא על בסיס ריאיון אישי, ולא על בסיס דברים שמחזקים את הטענות ליחסי עובד - - -

חיים כץ: מה התדר של החלפת מלווה?

<קריאה: גבוה מדי, אדוני.

<קריאה: גבוה מאוד.

חיים כץ: מה זה?

חיים כץ: מה זה גבוה מאוד?

<אסא בן יוסף: אני לא יודעת להגיד לך מה התדר במדויק, אבל ההחלפות הן סדרי גודל של מלווה שיכול לעבוד חודש ימים ויוחלף.

חיים כץ: ניירת.

חיים כץ: לא צריך להיפגש – ניירת.

<אסא בן יוסף: עוד הפעם, השכר הוא שכר מאוד-מאוד נמוך, והעבודה היא עבודה קשה, מורכבת, ודורשת הרבה מאוד שעות.

<אסא בן יוסף: התחלופה היא מאוד גבוהה.

<אסא בן יוסף: מאוד גבוהה.

<אסא בן יוסף: אנחנו לא נעמוד בקטע של ריאיון אישי.

חיים כץ: לא, לא.

<נועה בן שבת: זה לא בא משיטה של להחליף תוך 30 ימים - - -

<אסא בן יוסף: לא, לא, לא, לא, ממש לא.

חיים כץ: לא, הם מחפשים עובד, איזו "שיטה"?

<אסא בן יוסף: תודה.

חיים כץ: מה, איזה עניין יש להם לחפש את העובד הזה?

<אסא בן יוסף: תודה.

<קריאה: בטח יש העדפה - - -

<קריאה: תודה, אדוני.

<אסא בן יוסף: באמת תודה, עורכת הדין נועה בן שבת.

<קריאה: תודה, אדוני.

<נועה בן שבת: (ג) "המלווה אחראי על שלומם ובטיחותם של הפעוטות עם המוגבלות בהסעה ועל קיום הוראות התקנות - - -" – זה, למשל, שהילד חגור וכולי.

<נועה בן שבת: אלה ההוראות - - -

חיים כץ: לא רק חגור: - -

<נועה בן שבת: כן, אבל - - -

חיים כץ: - - כיוון, כיסא, תנאים.

<קריאה: כל הדרישות.

<נועה בן שבת: כל מה - - -

חיים כץ: כל מה - - -

<קריאה: כל הדרישות.

<נועה בן שבת: כל הדרישות - - - "- - - ואלה תפקידיו: (1) המלווה ידאג לשלומו של פעוט עם מוגבלות, יהיה קשוב לצרכיו וישמור על ציודו; (2) המלווה לא ישאיר פעוט עם מוגבלות ברכב ההסעה ללא פיקוח והשגחה; לעניין זה, נוכחות נהג ההסעה ברכב לא תחשב כפיקוח והשגחה אלא במקרים חריגים ולזמן קצר".

<שוש רשף: מה זה אומר?

<נועה בן שבת: זה אומר, למשל: המלווה אסור - - -

חיים כץ: אם המלווה יוריד את הילד למעון שלו, אז לצורך העניין הנהג הוא המשגיח.

<שוש רשף: זה לא - - -

חיים כץ: והוא גם עבר קורס החייאה, שאם מישהו צריך החייאה באותו זמן אז הנהג גם יוכל - - - אוקיי.

חיים כץ: טוב, תמשיכי.

<נועה בן שבת: (3) "המלווה יוודא לפני תחילת ההסעה שיש בידיו רשימת הפעוטות המיועדים לנסוע באותה הסעה כאמור בתקנה 4(ג)(3), שמסר לו הממונה; המלווה אחראי לכך שכל הפעוטות המיועדים לנסוע בהסעה ייאספו לפי הרשימה האמורה; (4) המלווה יושיב כל פעוט במושב הבטיחות, יהדק את מושב הבטיחות למושב הרכב, יחגור כל פעוט במושב הבטיחות, וידאג כי הפעוטות ישבו בטוחים וחגורים במושבי הבטיחות במהלך ההסעה; (5) המלווה יוודא שאין ברכב כל חפץ שעלול לפגוע בפעוטות עם מוגבלות המוסעים בו, וידאג שכל חפץ כבד ברכב שמוסע בו פעוט עם מוגבלות יהיה רתום למושב פנוי או למהדקים ברצפת הרכב; (6) המלווה יהיה נוכח במשך כל ההסעה והוא ישב חגור בחגורת בטיחות במקום שממנו יוכל לראות את כל הפעוטות בהסעה בקשר עין ישיר ולגשת אליהם; נוצר מצב שמחייב את המלווה לקום ממקומו במהלך הנסיעה, ידווח על כך לנהג הרכב ויבקש ממנו לעצור את הרכב בצד הדרך עד אשר ישוב למקומו; במקרה הצורך, יזעיק המלווה שירותי הצלה".

<נועה בן שבת: (7) פה, אדוני, יש מחלוקת, ולכן יש פה שתי גרסאות לאותה פסקה (7).

<נועה בן שבת: הנוסח הראשון שהופיע בתקנות אמר שהמלווה צריך לדאוג שהילד יימסר לידי איש צוות המעון שיוצא ולוקח - - -

חיים כץ: לא, לא, המלווה יביא אותו לגן.

<נועה בן שבת: אוקיי.

<נועה בן שבת: אז (7), זו הגרסה השנייה, החלופה השנייה שמובאת פה, אז אני אקרא אותה.

<נועה בן שבת: (7)(א) המלווה ילווה פעוט מהרכב אל תוך מעון היום וימסור אותו לידי איש צוות של המעון שיהיה אחראי לקבלו, וילווה את הפעוט ממעון היום אל ההסעה ובחזרה, ובלבד שבכל זמן היעדרותו מההסעה לצורך הליווי הנהג נמצא ברכב ומשגיח על הפעוטות שנותרו בו.

<גלית גבע: שמי גלית גבע, ואני מנהלת השירות לשיקום בקהילה ממשרד הרווחה והשירותים החברתיים.

<גלית גבע: המחלוקת כאן שעורכת הדין נועה בן שבת ציינה היא - - -

חיים כץ: מאחורינו כבר.

חיים כץ: אם את לא צריכה להגיב לא צריך.

<גלית גבע: לא, אבל אני רוצה להגיד - - -

חיים כץ: היא מאחורינו כבר.

<גלית גבע: לא, אבל היא מתפתחת, ואני אגיד לך למה הכוונה: הכוונה היא שישנם מעונות; קודם כל, אנחנו רצינו שגם אם המלווה, אם מחליטים ככלל שהמלווה הוא זה שיוריד את הפעוט ויביא אותו למעון, צריך לשים כאן סייגים מאוד-מאוד ברורים.

<גלית גבע: ישנן הסעות שיש שם שמונה פעוטות, וכל יציאה, כניסה ויציאה של מלווה מאריכה את זמן ההסעה של הפעוטות האחרים שיושבים ברכב, ואנחנו צריכים להגביל את זה בזמן, שלפחות יש מינימום, למשל, של שלושה, מעל שלושה פעוטות ומעלה צריך שאדם מהמעון יגיע לרכב על מנת לאסוף את הפעוט - - -

חיים כץ: את הבנת מה שאמרת?

<גלית גבע: הבנתי.

חיים כץ: אמרת שיהיו מעונות קבועים שישלחו נציג, ויהיו מעונות קבועים שלא ישלחו נציג.

חיים כץ: למה סדר העבודה הוא מסודר.

<גלית גבע: נכון.

חיים כץ: הוא לוקח את הילדים ומביא אותם לפי המקומות, לפי המיקום.

<גלית גבע: נכון.

חיים כץ: אז מי שקרוב - - - נשלח, ומי שרחוק המלווה יוריד.

חיים כץ: מעל שלושה או ארבעה המלווה ירד והם יחכו?

<גלית גבע: כן.

<גלית גבע: ומעל שלושה הסייעת תגיע לקחת.

<גלית גבע: יש לנו כאן - - -

יעקב מרגי: את צריכה להיות עם אינטרס עליון לבטיחות הילד.

<גלית גבע: אני רק לבטיחות הילד - - -

יעקב מרגי: המלווה קיבל לידיו את הילד מההורים, הוא אחראי עליו עד למסירה.

<קריאה: נכון.

יעקב מרגי: אני לא מחלק את האחריות.

<גלית גבע: עד למסירה?

<גלית גבע: השאלה היא עד למסירה – לפתח המעון או שיש מעון שיש לנו קומה שנייה, - -

יעקב מרגי: - - - בתקנון - - -

<גלית גבע: - - והמלווה צריך לעלות לקומה השנייה ואחר כך להוריד, ובינתיים הפעוטות יושבים ברכב.

חיים כץ: אז הוא יעלה לקומה.

חיים כץ: מאה אחוז.

חיים כץ: לפתח המעון.

חיים כץ: יש כאלה שיביאו אותו לדלת המעון.

<גלית גבע: לפתח המעון – אני מסכימה איתך, אבל לא יתחיל להסתובב בכל המעון ולחלק אותם - - -

חיים כץ: עכשיו אני מבין למה זה לא נגמר עד עכשיו התקנות.

<גלית גבע: למה?

חיים כץ: ככה.

חיים כץ: "למה"?

חיים כץ: למה לא נגמר?

חיים כץ: פתח המעון?

<גלית גבע: פתח המעון.

<גלית גבע: אוקיי, פתח המעון.

יעקב מרגי: האחריות על - - -

חיים כץ: עכשיו, אם הקרמיקה במעון הזה היא כחולה?

<גלית גבע: לי זה לא משנה אם היא כחולה.

חיים כץ: אה, זה לא משנה?

חיים כץ: טוב.

חיים כץ: חשבתי שזה משנה גם צבע הקרמיקה.

<גלית גבע: לא.

<גלית גבע: אבל אם אנחנו מדברים לפתח המעון זה כבר עושה איזשהו שינוי משמעותי מבחינתנו.

<נועה בן שבת: רגע, מה שמוצע פה בפסקה (ב), בפסקת משנה (ב), מוצע להגיד באמת שיש מקרים שבהם אפשר יהיה - - -

חיים כץ: כמה מעונות כאלה יש בקומה שנייה?

<שוש רשף: לא מעט.

<קריאה: בדרך כלל אין.

חיים כץ: כמה מעליות יש שם?

<שוש רשף: אין - - -.

<שוש רשף: ברוב - - - שם אין מעליות.

חיים כץ: אין מעלית?

<גלית גבע: לא, תלוי - - -

<שוש רשף: - - - מעט מאוד.

<קריאות: - - -

חיים כץ: שלא ייתנו להם, שייקחו להם את הרישיון.

<גלית גבע: תלוי איזה מעונות, - - - אולי אין.

<קריאה: הלוואי ויהיו לנו מבנים - - -

<קריאות: - - -

<נועה בן שבת: אולי אפשר לנסות להציע את מה שכתוב פה בפסקה (ב).

<נועה בן שבת: אולי צריך להוסיף פה עוד נתונים, כמו שאת אומרת, זמן ההיעדרות מההסעה.

<נועה בן שבת: מה שנמצא פה זה להגיד: יש מקרים חריגים שבהם באמת אפשר יהיה לאשר שאדם מתוך צוות המעון הוא זה שייצא וייקח את הילדים.

<נועה בן שבת: ואז אנחנו צריכים להגיד: אבל יש תמהיל של נסיבות.

<נועה בן שבת: אי אפשר לראות רק את - - -, צריך לראות גם - - -

חיים כץ: תקשיבי, עורכת הדין נועה בן שבת, אנחנו לא בליל הסדר.

חיים כץ: יש - - -

<נועה בן שבת: אתה רוצה אולי שנקרא את מה שהוצע פה - - - שאפשר יהיה לראות מה אפשר להוסיף.

חיים כץ: כן, תקראי את הנוסח.

חיים כץ: כן.

<נועה בן שבת: (ב) "שר הרווחה והשירותים החברתיים רשאי להורות על נסיבות מיוחדות שבהן יהיה מנהל המחלקה לשירותים חברתיים ברשות מקומית רשאי לאשר, לאחר התייעצות עם מנהל המעון ועם הממונה על ההסעה, כי ליווי הפעוט מההסעה למעון ובחזרה ייעשה בידי איש צוות ממעון היום, לאחר ששקל את מספר הפעוטות והילדים בהסעה בעת ההגעה למעון היום, את סוגי המוגבלויות והצרכים שלהם, ואת הנסיבות הקשורות בהסעה - - -".

<נועה בן שבת: למשל: אם יש גם ילדים גדולים בהסעה או לא.

<נועה בן שבת: "- - - ואת מספר הפעוטות, סוגי המוגבלויות, והצרכים וכוח האדם במעון היום באותה עת, - - -".

<נועה בן שבת: כי אני רוצה לציין שאמרו לנו שבמעון היום יש איזו תקינה חסרה של חלק מהסייעות, ולכן הן לפעמים לא מגיעות בבוקר.

<נועה בן שבת: משרד הרווחה והשירותים החברתיים לא מתקצב בצורה מלאה את מלוא התקן.

<נועה בן שבת: לכן אנחנו אומרים: "- - - וכוח האדם במעון היום באותה עת, את מבנה המעון ואת המרחק מרכב ההסעה, - - -".

<נועה בן שבת: אולי פה צריך להסביר – את הזמן.

<נועה בן שבת: את הזמן שבו ייעדר המלווה מההסעה.

חיים כץ: זה לא - - - במקום לפשט אנחנו עושים את הכול בלתי ישים.

חיים כץ: תשמעי מה אני אומר לך: אנחנו, במקום לפשט את החיים, אנחנו עושים, אנחנו כותבים.

חיים כץ: אנחנו, עורכי הדין, כותבים וכותבים וכותבים, ואנחנו עושים את זה לא ישים.

<נועה בן שבת: אבל אנחנו - - -

חיים כץ: המטרה שהילד יגיע בריא ושלם.

חיים כץ: איך שאנחנו כותבים – לא יגיע.

חיים כץ: יריבו אלה עם אלה ואלה עם אלה והסיפור יימשך שנים.

<נועה בן שבת: אז פה תמיד המלווה - - -

חיים כץ: כן, המלווה מביא אותו.

<קריאה: ברור, זו אחריות.

<קריאה: רק סעיף (7)(א).

חיים כץ: נקודה.

חיים כץ: זהו.

<נועה בן שבת: אנחנו - - -.

<נועה בן שבת: מורידים את סעיף (7)(ב), ונשאר - - -

<קריאה: סעיף (7)(א)?

חיים כץ: המלווה מביא אותו.

חיים כץ: אנחנו יודעים מי האחראי ומי המלווה ונגמר.

<רונית אילתי: אז סעיף (7)(ב) לא רלוונטי?

חיים כץ: כן.

חיים כץ: סעיף (8).

<אסא בן יוסף: דוקטור הדר ירדן, אתם לא מתנגדים לזה?

<הדר ירדני: אם הנהג עבר קורס החייאה.

<נועה בן שבת: (8) "המלווה יוריד את הפעוט עם מוגבלות עם הציוד הרפואי הנדרש מהרכב מדלת שאינה פונה לכיוון הכביש".

<נועה בן שבת: יכול להיות שיש לו גם ציוד אישי, לילד, או שלא, או שהוא רק - - -?

<קריאה: יש ציוד אישי.

חיים כץ: יש לו ציוד אישי, הוא לוקח את זה איתו.

<נועה בן שבת: עם הציוד הרפואי הנדרש לצידו.

חיים כץ: כן.

חיים כץ: לא צריך לכתוב את זה, זה ברור.

<נועה בן שבת: אוקיי.

חיים כץ: מה, הוא ישאיר את הציוד שלו באוטו?

<נועה בן שבת: (9) "המלווה ידאג כי בתום שהיית הפעוט במעון יום שיקומי, יועלה הפעוט על רכב ההסעה - - -".

<נועה בן שבת: אנחנו מורידים את המשפט הבא, הוא מסומן פה בסוגריים - - -.

<נועה בן שבת: "- - - ויוודא שהפעוט - - -" – לא יוודא, הוא מעלה את הפעוט.

חיים כץ: הוא מעלה את הפעוט.

<נועה בן שבת: "- - - ויעלה את הפעוט להסעה עם הציוד הנדרש - - -".

<נועה בן שבת: אנחנו מורידים גם את הסיפא.

<נועה בן שבת: ופה יש את ההערה שדיברנו עליה קודם.

<נועה בן שבת: (10) "בהגעת ההסעה למקום הורדתו של הפעוט בשובו ממעון היום, ימסור המלווה את הפעוט לידי האחראי עליו או אדם אחר שהאחראי אישר מראש; לא נמצא במקום האחראי או אדם אחר כאמור, לא יורד הפעוט מההסעה, והמלווה יצור קשר עם הממונה ברשות המקומית ויפעל לגבי הפעוט לפי הנחיותיו".

חיים כץ: דרך אגב, קורים כאלה מקרים?

<קריאה: כן, כן.

יעקב מרגי: קורים.

יעקב מרגי: גם לא במעונות יום שיקומיים, גם במעונות יום רגילים.

חיים כץ: שהילד מגיע ולא מחכים לו?

<קריאה: כן.

<קריאה: - - -

יעקב מרגי: ההורים לא מחכים לבן.

חיים כץ: מטורף.

יעקב מרגי: אדוני היושב ראש, אני אספר לך מהפרקטיקה של אשתי הפעם - - - כמנהלת מעון הרבה פעמים הייתה מתקשרת להורים.

יעקב מרגי: שמע, השעה 17:00 כבר – "שכחנו לבוא לקחת את הילד".

<ישראל אבן זהב: או שהייתה תאונה בדרך, שגם קורה.

יעקב מרגי: שכחנו, אני לא אומר על.

יעקב מרגי: שכחנו לבוא לקחת את הילד, כאילו שכחנו לתאם.

<קריאה: שכחנו לקחת את הילד.

יעקב מרגי: ואין יום, אין יום שזה לא קורה - - -

חיים כץ: כן.

<יוליה בן משה: יוליה בן משה, קואליציית הורים.

<יוליה בן משה: זו הערה שנייה להורים ואני רוצה להגן על כבודם של ההורים.

<יוליה בן משה: דווקא מטפלת במקרה אחר כרגע, לא ברווחה אלא בחינוך, שנהג ומלווה לא איתרו את ההורים - - -

חיים כץ: צר לנו.

חיים כץ: בואי - - -

<יוליה בן משה: בסדר?

<יוליה בן משה: אז רק - - -

יעקב מרגי: אבל חייבים - - - את זה.

יעקב מרגי: - - - ולא נעגן, החטאנו את המטרה.

חיים כץ: בתוך עמנו אנחנו חיים, ולצערי בעמנו הזה יותר מדי ילדים בשנה האחרונה הושארו באוטו והלכו לעולמם - - -

<יוליה בן משה: ולא בגלל ההורים.

חיים כץ: רק בגלל ההורים.

<קריאות: - - -

<ישראל אבן זהב: בגלל ההורים, בגלל ההורים.

יעקב מרגי: בגלל החום באוטו.

חיים כץ: לא, בגלל החום באוטו.

חיים כץ: לא, ההורים לא השאירו אותם.

חיים כץ: ההורה שכח את הילד, השאיר את הילד והלך - - - אז לא בגלל ההורים.

<יוליה בן משה: עזבו - - -

חיים כץ: ההורים לא אשמים, באותו יום היה חמסין.

חיים כץ: הריבונו של עויילם - - -

<יוליה בן משה: בסדר, זה לא דיון לכאן.

<יוליה בן משה: - - - אחר כך.

חיים כץ: מאה אחוז.

חיים כץ: כן, הלאה.

<נועה בן שבת: (11) "המלווה של פעוט עם מוגבלות בעל צרכים מורכבים יוודא, אחת לחודש לפחות, את שלמות ערכת ההחייאה הבסיסית ברכב ההסעה שיוסע בו הפעוט".

<נועה בן שבת: (12) "המלווה ידווח למנהל המעון ולממונה על כל אירוע חריג הקשור לשלומו של פעוט שהתרחש במהלך ההסעה, והממונה ידווח על האירוע האמור למפקח ולאחראי על אותו פעוט, סמוך ככל האפשר להתרחשותו ולא יאוחר מ-24 שעות לאחר שאירעו; לעניין זה יראו כאירוע חריג גם אי מילוי אחת מהדרישות המפורטות - - -" – בהתחלה זה צוין כתקנה 2.

<נועה בן שבת: אני חושבת שאפשר להגיד בתקנות אלה, כפי שאמרנו לגבי האחריות של המלווה.

חיים כץ: כן.

חיים כץ: אוקיי.

<נועה בן שבת: (13) "בסיומה של ההסעה, יבדוק המלווה את רכב ההסעה ויוודא שלא נותר בו פעוט".

<נועה בן שבת: (14) "בתום כל הסעה ימלא המלווה טופס לפיו מולאו כל דרישות התקנות במהלך ההסעה; נוכח מלווה כי אינו מסוגל לקיים הוראות תקנה זו בתחילת ההסעה, - - -" – התקנה הזו זה כל ההוראות שקראנו עכשיו – "- - - במהלכה או בסיומה או כי אירעה תקלה בהסעה או אירע אירוע חריג, ידווח על כך לממונה ויפעל על פי הנחיותיו".

<נועה בן שבת: (ד) "ככל שניתן, לא יוחלף המלווה במהלך כל שנת הלימודים".

<נועה בן שבת: אני מבינה אבל שזה לא דבר - - -

<ישראל אבן זהב: הלוואי.

יעקב מרגי: ככל שניתן.

<קריאה: תלוי.

<מירה סולומון: - - - תקווה.

<אדוארד וייס: קבענו כלל מבחינת טובת הילד, אבל כמובן שבגלל המציאות אי אפשר לקבוע כלל גורף.

חיים כץ: כן, ברור לנו.

<נועה בן שבת: אני רק רוצה להעיר: אנחנו קראנו קודם את סעיף (14) לעניין דיווח על אירועים חריגים, וקראנו קודם את סעיף (12) לעניין דיווח על אירועים חריגים.

<נועה בן שבת: אולי ננסה לנסח את זה כדי שלא תהיה כפילות.

חיים כץ: בסדר, זו עבודה שלכם אחר כך.

<נועה בן שבת: בסדר.

<נועה בן שבת: (ה) "הרשות המקומית תוודא כי לא יועסק כמלווה אדם שנמצא כי הורשע בעבירת מין כמשמעותה בחוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסדות מסוימים, התשס"א – 2001 (להלן – חוק למניעת העסקה של עברייני מין)".

<נועה בן שבת: (ו) "הרשות המקומית תדאג לכך שכל מלווה יעבור – (1) קורס עזרה ראשונה לרבות בנושא החייאה לילדים ולפעוטות, שנערך על ידי משרד הבריאות או מי מטעמו, סמוך ככל האפשר לפני כניסתו לתפקיד - - -".

חיים כץ: שינינו את זה.

<נועה בן שבת: אבל שינינו את זה, נכון.

<נועה בן שבת: אז אנחנו צריכים להגיד.

<נועה בן שבת: "ולאחר מכן אחת לשנתיים לפחות" – אז גם פה אנחנו נתאם את הנוסח כדי שזה לא יהיה - - -

חיים כץ: השנתיים אם הוא נשאר אז הוא יבוא.

<ולרי זילכה: היושב ראש, דובר על כך שהוא ינסה לעשות.

<ולרי זילכה: הכלל יהיה שסמוך לפני כניסתו לתפקיד, אבל רק במקרים חריגים ושהוא לא יצליח - - -

חיים כץ: לא, לא, לא, הוא תוך 30 יום יעשה.

חיים כץ: יש נהג בפנים.

חיים כץ: הוא בא ביום הראשון, הוא לא יודע עם מה הוא נשאר ביום השני.

חיים כץ: הוא לא יתחיל עם קורס ההחייאה ואחר כך.

חיים כץ: יעשה תוך 30 יום.

חיים כץ: יש נהג שיש לו קורס החייאה.

<נועה בן שבת: - - -

חיים כץ: כן, מה רצית להגיד?

<בני פרץ: בני פרץ.

<בני פרץ: פעיל חברתי, אבל אני הלכתי בכוונה ללכת לעבוד כמלווה כדי לחקור את הנושא הזה, ובפרט בילדים עם צרכים מיוחדים.

<בני פרץ: זאת מדברת שמלווה ילך לעבור.

<בני פרץ: את יודעת איזה אנשים מסכנים שהם היום מלווים; את הגזל ואת העושק שעושים להם; על שעה אחת שנותנים להם הם צריכים לנסוע שעה וחצי; אחר כך עוד שעה וחצי לחזור לבית שלהם תמורת שעה שגם גוזלים ממנה כסף, שהוא יעשה החייאה, אנשים מבוגרים.

<בני פרץ: אני רוצה להגיד לכם רק בעיה אחת:

<בני פרץ: לא הצרכים - - - צריך את החברות, חברות ההסעה – מישהו שיפקח עליהן.

<בני פרץ: אני אגיד לכם: לא רק שחגורות הבטיחות הן על הזבל, ואני ראיתי את זה, אלה נהגים שהולכים לעשות עבודת לילה פרטית, ובאים, והם לא ערניים.

<בני פרץ: אני למזלי עוד הייתי צריך להעיר אותו כדי שייסע.

<בני פרץ: כל רגע לנמנם, יכול לעשות תאונה.

<בני פרץ: כל החיבורים וכל הצרכים, לפעמים הנהג לא מספיק להגיע בזמן והוא "טס" בשביל להביא אותם לבית הספר, כי הוא חייב ברבע לשמונה להוריד אותם.

<בני פרץ: את זה אתם לא בודקים, אבל מי שצריך לבדוק רק את החגורות.

<בני פרץ: לא איך יוריד אותם, לא איך יעשה החייאה.

<בני פרץ: אין אחד, נהג ציבורי, הוא עובר, עזרה ראשונה.

<בני פרץ: קודם כל, זה אחד מהחוקים.

חיים כץ: מאה אחוז.

חיים כץ: אוקיי, תודה.

חיים כץ: כן.

<נועה בן שבת: אדוני, אז אנחנו נתאם גם את ההוראה הזאת, נתאם עם ההוראה כפי שקראנו אותה בנוסח הקודם של 30 הימים.

חיים כץ: כן.

<נועה בן שבת: (2) "השתלמות מקצועית שיערוך משרד הרווחה והשירותים החברתיים או מי מטעמו, לפי תוכנית שיכינו במשותף המנהל הכללי של משרד הרווחה והשירותים החברתיים והמנהל הכללי של משרד הבריאות או מי שכל אחד מאלה הסמיכו לעניין זה".

חיים כץ: טוב.

<אסא בן יוסף: יש לנו הערה.

חיים כץ: כן.

<מירה סולומון: אנחנו מבקשים להבהיר, והדבר גם מוסכם בדיונים קודמים שהקורסים של משרד הבריאות ושל משרד הרווחה והשירותים החברתיים, לפי התקנה הזאת זה ממומן על ידי תקציבים של משרדים ולא מימון של הרשויות המקומיות, של השלטון המקומי, את הקורסים הללו.

<קריאה: לכן זה לא יקרה.

<מירה סולומון: הדבר בהסכמה.

<מירה סולומון: זה בהצהרה לפרוטוקול לנושא הזה.

חיים כץ: מאה אחוז.

<אדוארד וייס: זה נכון?

<אסא בן יוסף: כן, זה מה שסיכמנו, עורך הדין אדוארד וייס.

<מירה סולומון: זה מה שסיכמנו.

<אדוארד וייס: אני לא זוכר שסיכמנו דבר כזה, - -

<מירה סולומון: זה מה - - -

<אדוארד וייס: - - ואני חושב שלא נכנסים לדבר כזה במסגרת התקנות האלה.

<מירה סולומון: הסיכום היה שזה חוזר - - -

חיים כץ: תמשיכי.

<נועה בן שבת: (ז)(1) "פעוט עם מוגבלות בעל צרכים רפואיים מיוחדים או בעל צרכים רפואיים מורכבים יהיה זכאי לליווי צמוד של סייעת או אחות בהסעתו מביתו למעון יום שיקומי וממנו, אם נקבעה זכאותו לכך לפי תוכנית הטיפול האישית בהתאם לתקנות מעונות יום שיקומיים".

<נועה בן שבת: (2) "הסייעת או האחות תתלווה להסעה בנוסף למלווה ותהא אחראית על הפעוט במהלך ההסעה; הסייעת או האחות תשב ליד הפעוט המסוים במהלך ההסעה, או במקום ממנו היא יכולה לראות אותו ולגשת אליו באופן מידי במהלך כל ההסעה".

<נועה בן שבת: (3) "הסייעת או האחות תוודא שכל הציוד הרפואי שהילד זקוק לו תקין ומעוגן ברכב".

<נועה בן שבת: זה לגבי ההבאה של הילד למעון – (4) "סייעת או אחות אחראית להבאת הפעוט עם המוגבלות בעל צרכים רפואיים מיוחדים או בעל צרכים רפואיים מורכבים מרכב ההסעה למעון היום ובחזרה".

חיים כץ: בסדר גמור.

<שוש רשף: אפשר להתייחס?

חיים כץ: כן.

<שוש רשף: לפני שמגיעים לנושא של הנהג - - -

<וילמה מאור: תציגי את עצמך לפרוטוקול.

<שוש רשף: שמי שוש זאב רשף, אני מפקחת ארצית בשירות לטיפול - - - עם אוטיזם במשרד הרווחה והשירותים החברתיים.

<שוש רשף: אנחנו הצענו בכל מקרה להכניס איזשהו סעיף שמתייחס לאחריות של המעון, לגבי איך הילדים מגיעים.

<שוש רשף: אנחנו דיברנו על זה שהמעון יגדיר איש צוות - - -

חיים כץ: אנחנו לא רוצים.

חיים כץ: דיברנו על זה.

<שוש רשף: - - - שזה חשוב.

חיים כץ: בסדר.

חיים כץ: אנחנו דיברנו על זה.

<שוש רשף: לטובת בטיחותו של הפעוט אני חושבת שזה חשוב, - -

חיים כץ: מאה אחוז.

חיים כץ: טוב.

<שוש רשף: כי הם מכירים טוב את - - -

חיים כץ: דיברנו על זה.

חיים כץ: כן, סעיף 6.

<נועה בן שבת: נהג הסעה – 6(א) "לא יועסק אדם כנהג להסעת פעוט עם מוגבלות אלא אם כן בידו רישיון נהיגה תקף לפי תקנות 183א, 184 או 185 לתקנות התעבורה, ואם ניתן לו רישיון כאמור עד יום ח' בטבת התשנ"ו (31 בדצמבר 1995) - גם היתר להסעת קבוצת ילדים לפי תקנה 84(ה) לתקנות האמורות".

<נועה בן שבת: (ב) "הרשות המקומית תוודא שהתקבל לגבי הנהג אישור משטרה כאמור בחוק למניעת העסקה של עברייני מין".

<אדוארד וייס: יש לי רק הערה פה מבחינת הנוסח, כי - - -

חיים כץ: נוסח תתקנו אחר כך.

<אדוארד וייס: בסדר.

<אדוארד וייס: כי צריך - - -

חיים כץ: ניסוחים תתקנו אחר כך.

<אדוארד וייס: אוקיי.

<נועה בן שבת: (ג) "ככל שניתן, לא יוחלף נהג ההסעה במהלך כל שנת הלימודים".

חיים כץ: "ככל שניתן".

חיים כץ: בסדר.

<נועה בן שבת: כן, זה היה סעיף (ג) – "ככל שניתן".

<נועה בן שבת: סעיף (ד) – זו צריכה להיות דווקא הוראה, כי אנחנו הסתמכנו עליה עכשיו כמה פעמים.

<נועה בן שבת: (ד) "הרשות המקומית תדאג לכך שכל נהג יעבור קורס עזרה ראשונה לרבות בנושא החייאת ילדים ופעוטות, סמוך ככל האפשר לפני כניסתו לתפקיד, ולאחר מכן אחת לשנתיים לפחות - - -".

<קריאה: - - -

<נועה בן שבת: כאן צריך להבהיר שזה - - -

<קריאה: שזה לפני.

חיים כץ: לפני, כתוב.

<נועה בן שבת: - - -

<קריאות: - - -

<קריאה: לא סמוך.

<קריאה: לא סמוך, ככל האפשר.

<קריאה: לפני אבל רשום, לפני כניסתו.

<ישראל אבן זהב: כתוב, כתוב.

<ולרי זילכה: לא, כתוב סמוך ככל האפשר לפני.

חיים כץ: כן - - -

<קריאה: ככל האפשר לפני.

<קריאה: לא, אבל לא - - -

<נועה בן שבת: - - -

חיים כץ: גברת, לפני – לא ינהג.

חיים כץ: לא ינהג אם לא עבר קורס החייאה.

<קריאות: כן, כן.

<קריאה: מעולה.

<שוקי שדה: רגע, יש פה הערה, ברשותך.

חיים כץ: לא צריך.

<שוקי שדה: אבל כתוב כל שנתיים.

חיים כץ: אחרי הפעם הראשונה – כל שנתיים ריענון.

<שוקי שדה: כן.

<שוקי שדה: מי מממן את זה לנהג, את הדבר הזה?

יעקב מרגי: מי שמימן את הרישיון.

חיים כץ: מי שמממן לו הכול.

<קריאה: כתוב הרשות - - -

<קריאה: - - -

<אסא בן יוסף: לא, זה במסגרת המכרז.

<קריאה: כן.

<נועה בן שבת: עכשיו, יש פה הצעה האם הריענון ייעשה אחת לשנתיים או אחת לשנה.

חיים כץ: שנתיים.

<נועה בן שבת: (ה) "הנהג יבדוק ויוודא את תקינות רכב ההסעה לפני כל נסיעה".

<נועה בן שבת: (ו) "לא יעלה הנהג להסעה אדם זולת המלווה, הפעוטות עם מוגבלות והילדים האמורים לנסוע בהסעה, וסייעת או אחות המלוות פעוט עם מוגבלות בעל צרכים רפואיים מיוחדים או מורכבים, אלא באישור מראש של הממונה".

<נועה בן שבת: (ז) "הנהג ידאג לנעילת דלתות הרכב קודם שיחל בנסיעה".

<נועה בן שבת: (ח) "הנהג יציית להוראות המלווה בכל הקשור לשלומם של הפעוטות עם מוגבלות".

<נועה בן שבת: (ט) "אין בהוראות תקנה זו כדי לגרוע מהוראות תקנות התעבורה ומהוראות כל דין".

<נועה בן שבת: כל מה שחייב נהג של הסעות ושל הסעות לילדים וכדומה.

<נועה בן שבת: (י) "הנהג יסרוק את הרכב בתום ההסעה כדי לוודא שלא נותרו בו ילדים".

<נועה בן שבת: (יא) – אנחנו מוחקים את הפסקה הזאת כי אנחנו מבינים ממשרד התחבורה שהסעיף חל ממילא בכל מקרה.

<נועה בן שבת: כאן יש אסופה של שני סעיפים, שתי תקנות: היעדרותו של פעוט מההסעה – 6א(א) "לא הגיע למעון היום השיקומי בהסעה פעוט עם מוגבלות שאמור להימצא בה, ולא נמסרה למעון הודעה מראש על היעדרותו, יודיע איש צוות ממעון היום על כך לאחראי על הקטין סמוך ככל הניתן למועד הגעת ההסעה ויתעד את השיחה".

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: - - - לחוק שלי שנמצא עכשיו בוועדה.

חיים כץ: הלאה.

<נועה בן שבת: (ב) "נודע לאיש צוות מעון היום השיקומי על תקלה בהסעה או הפרה של התקנות, ידווח למנהל מעון היום והמנהל ידווח לממונה ולמפקח".

<נועה בן שבת: - - - בהתאם להוראות החוק.

<ישראל אבן זהב: תוך כמה זמן?

<ישראל אבן זהב: ידווח מיד.

<מירה סולומון: אם אפשר?

<מירה סולומון: סעיף קטן (א) – לאחראי על הפעוט.

<מירה סולומון: צריך לשנות.

<נועה בן שבת: על הפעוט, נכון.

<נועה בן שבת: חובת סודיות – 6ב.

<נועה בן שבת: "מי שהגיע אליו מידע על פעוט עקב מילוי תפקיד שהוטל עליו לפי חוק זה, חובה עליו לשמרו בסוד ואינו רשאי לגלותו אלא לצורך ביצוע תפקידו".

<אדוארד וייס: רגע, לגבי סעיף 6ב, אני כבר הערתי בעבר ליועצת המשפטית של הוועדה.

<אדוארד וייס: אינני בטוח שיש צורך בסעיף כזה.

<אדוארד וייס: החוק, חוק מעונות יום שיקומיים, יש לו כבר סעיף שמירה על סודיות, וגם פה מדובר בסעיף - - -

חיים כץ: אז מה זה מזיק?

<קריאה: זה לא מזיק.

חיים כץ: זה כלום.

<שוש רשף: זו שמירת סודיות של הגננת והנהג.

<נועה בן שבת: - - -

<אדוארד וייס: לא, לא, לא.

<אדוארד וייס: לפי דעתי, זה כבר מכסה את זה.

חיים כץ: אוקיי.

חיים כץ: בסדר, אז זה יהיה עם שלייקס.

חיים כץ: סעיף 7.

<נועה בן שבת: 7.

<נועה בן שבת: "תחילתן של תקנות אלה 30 ימים מיום פרסומן".

<נועה בן שבת: - - -

חיים כץ: כן.

<מירה סולומון: אנחנו מבקשים שבהתקשרויות קיימות, שקיימות לרשויות מקומיות, תינתן קופת מעבר בת 180 ימים כדי שהן יוכלו לצאת בצורה מסודרת מהתקשרויות קיימות שלהן וליצור התקשרויות בהתאם לתקנות האלה.

<מירה סולומון: אחת הסיבות העיקריות לבקשה הזאת זה כיוון שכיום יש כמה רשויות מקומיות שאצלן המלווים הם מאותו קבלן כמו הנהגים - - -

חיים כץ: למה אתם רוצים כל כך קצת ימים?

חיים כץ: 180 זה קצת, לא?

<מירה סולומון: אנחנו סבורים שזה מספיק גם לפי ההתרעות - - -

חיים כץ: ו-90 את לא חושבת שזה מספיק?

חיים כץ: ו-60 את לא חושבת שזה מספיק?

חיים כץ: לא, אני רוצה להבין.

חיים כץ: ככה במשא ומתן אני רוצה להבין.

<מירה סולומון: אדוני, ברמה של התרעה מוקדמת ושל - - -

<שוקי שדה: אני יכול לעזור לה?

חיים כץ: כן.

<שוקי שדה: חייבים להוציא שינוי בחלק מהמכרזים.

חיים כץ: כמה זמן זה לוקח?

<שוקי שדה: מכרז זה בעיה.

<שוקי שדה: המינימום צריך להיות 30 יום עד שמוציאים את המכרז.

<שוקי שדה: אחרי זה יש סיורים - - -

חיים כץ: הלאה, כמה זמן?

אורלי לוי אבקסיס: אבל אתה לא עושה מכרז חדש.

<שוקי שדה: תיקונים, אתה עושה תיקונים למכרז, אבל זה אנשים שמי שירצה - - -

<מירה סולומון: אדוני, עושים מכרזים למלווים חדשים - - -

חיים כץ: מאה אחוז, אנחנו מקבלים את מה שאמרת – 90 יום.

חיים כץ: 90 יום, אוקיי.

<נועה בן שבת: 90 ימים זה רק לגבי ההתקשרויות - - -.

<נועה בן שבת: זה 30 ימים ככלל, ו-90 ימים זה במקרה שיש התקשרויות קיימות.

חיים כץ: כן.

<נועה בן שבת: מתי?

<נועה בן שבת: ביום פרסום התקנות או ביום תחילתן?

<קריאה: יום פרסום התקנות.

<נועה בן שבת: ביום פרסום התקנות.

חיים כץ: בסדר, לא משנה כבר, זו רק תחילת הדרך.

<קריאה: זה עוד חודש.

<קריאה: זה עוד חודש, אדוני היושב ראש.

חיים כץ: מאה אחוז.

אורלי לוי אבקסיס: רק על אלו שכבר - - -

<שוקי שדה: כבודו, זה לא יספיק.

<שוקי שדה: ה-90 יום - - -

חיים כץ: אתה לא הקשבת?

<שוקי שדה: לא, לא הקשבתי.

חיים כץ: ואתה מדבר, אתה לא בהסעה עכשיו.

<שוקי שדה: צודק.

חיים כץ: אוקיי.

<נועה בן שבת: עכשיו, בתוספת מובאים הפרטים של כרטיס הנוסע, אני לא אקרא את זה.

חיים כץ: לא, לא, אין צורך.

חיים כץ: ואנחנו נעבור להצבעה.

חיים כץ: ואנחנו נאשר את התקנות כפי שסוכמו פה.

חיים כץ: ומי בעד, ירים את ידו.

חיים כץ: הצבעה בעד – פה אחד נגד – אין נמנעים – אין תקנות הסעה בטיחותית לילדים ולפעוטות עם מוגבלות (כללים להסעה וליווי של פעוטות למעון יום שיקומי וממנו), התשע"ג-2013 נתקבלו.

חיים כץ: וכל חברי הכנסת, שהם שלושה במספר ויש להם זכות הצבעה, אישרו את התקנות.

חיים כץ: מה זה, את גם רוצה להצביע?

<ולרי זילכה: לא, אני רוצה להודות ליושב ראש.

<ולרי זילכה: אנחנו כבר שש שנים בעניין הזה, ואני רוצה מאוד-מאוד להודות לכם שהגענו לפה.

אורלי לוי אבקסיס: רגע, אתם תפסתם אותנו בכנס באר שבע ואמרתם לנו: זה לא יקרה.

אורלי לוי אבקסיס: ועל זה שהיושב ראש, אמרתי לכם: הוא לא יעביר חוק שהוא לא יהיה טוב, ותקנות שהן לא יהיו טובות, ואתם אמרתם: אם ככה, זה לא יקרה בכלל.

אורלי לוי אבקסיס: אז הנה, עבר פה.

<ולרי זילכה: ואני בשם פורום הארגונים וההורים למען ילדים עם מוגבלות רוצה להגיד: תודה רבה-רבה.

חיים כץ: מאה אחוז.

חיים כץ: ואני מקווה שהמספרים לא יגדלו, וכמות הילדים האלה תלך ותפחת.

<קריאה: הלוואי, הלוואי.

חיים כץ: ויבוא לציון גואל.

חיים כץ: תודה רבה, הישיבה נעולה.