הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 19, פרוטוקול מספר 56, 2014-03-04 13:00

יעקב מרגי: אחר צהריים טובים לכולם.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, שבמסגרת יום העובדים הסוציאליים, הוועדה בחרה את הנושא: תרומתם של העובדים הסוציאליים בטיפול בילדים שנמצאים באומנה.

יעקב מרגי: אנחנו נחלק את הדיון שלנו כך: נשמע את מי שאמון על העבודה במשרדי הממשלה, גם בארגונים ולא פחות חשוב וחשוב יותר, גם את המשפחות שעוסקות בדבר.

יעקב מרגי: אני אומר כמה מילות פתיחה שקשורות.

יעקב מרגי: זה יום חג, אני אומר זה יום הצעדה: הכנסת מצדיעה לעובדים הסוציאליים ולמקצוע העבודה הסוציאלית.

יעקב מרגי: מדינת ישראל שואפת ומעידה על עצמה, והיא מדינת רווחה המנהלת מדיניות רווחה.

יעקב מרגי: מדינה שמנהלת מדיניות רווחה ושואפת להיות באמת מדינת רווחה, צריכה להעמיד ביחידות העילית שלה, ואני קורא לעובדים הסוציאליים יחידות העילית של מדינות הרווחה.

יעקב מרגי: עובדים עם תנאים, עם אווירה, סביבת עבודה, עם מוטיבציה לעבודה.

יעקב מרגי: לצערי הרב השכר והמעמד של העובד הסוציאלי במדינת ישראל, ואני לא אומר שזה בעשור האחרון, אפילו שני עשורים ויותר.

יעקב מרגי: כולנו זוכרים את המאבקים הגדולים של העובדים הסוציאליים.

יעקב מרגי: לצערי הרב ההתייחסות של המדינה למקצוע עבודה סוציאלית ולעובדים הסוציאליים, ואמרתי את זה הבוקר בדיון שניהלתי בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות - לצערי הרב, כמה שאני שוקל מילים, אבל כדי לתת תחושה אני חייב לומר – ההתייחסות לא של יחידות עילית.

יעקב מרגי: ההתייחסות של המדינה זה לא כאל חוד החנית במדינת הרווחה.

יעקב מרגי: המדינה מתייחסים לעבודה הסוציאלית ולעובדים הסוציאליים כעובדי תחזוקה חברתית, בלי לפגוע בשום מקצוע ובשום עובד.

יעקב מרגי: אני חושב שזה לא המצב.

יעקב מרגי: לגודל תדהמתי, כשהכנתי את דבריי לדיון שהיה בבוקר, התחלתי לפשפש, להעלות קצת בחכתי משכורות של עובדים סוציאליים, שכולם עם תארים אקדמיים ועם שנות ותק לא מבוטלות, ואני עדיין יכול למצוא שכר של 3,500 ו-4,500 שקלים, ו-5,000 שקלים.

יעקב מרגי: המדינה לא שמה ולא נותנת את תשומת הלב הראויה למקצוע.

יעקב מרגי: אני לא אדון בעניין הפרדת הרשויות, מי שאמר, יש לי חלוקת קשב די טובה.

יעקב מרגי: מי שלמד אזרחות יודע שיש עקרון הפרדת הרשויות במדינה, ואנחנו הגוף שנבקר את עבודת הריבון, זה תפקידנו.

יעקב מרגי: וגם אם אני המדינה, כשר, הייתי אומר את אותם הדברים בממשלה, ואמרתי אותם בכהונתי כשר בממשלה הקודמת.

יעקב מרגי: ההתייחסות למקצוע העבודה הסוציאלית ולעובדים הסוציאליים היא לא ממוקדת כיחידות עילית של מדינת הרווחה ולא כחוד החנית.

יעקב מרגי: לצערי הרב, בנוסף לתנאים הגרועים ולסביבת העבודה הקשה, אנחנו עדים גם לתופעות של אלימות מילולית, אלימות פיזית.

יעקב מרגי: לאחרונה הגדילו לעשות גם נבחרי ציבור שחובטים שלא בצדק בעובדים הסוציאליים, ויש תופעה מוכרת למי שמסתובבת במסדרונות השלטון.

יעקב מרגי: השלטון המרכזי מעמיס מטלות.

יעקב מרגי: השלטון המקומי אוהב את הגבולות המטושטשים ואת ההגדרות המטושטשות, כך שהעובד הסוציאלי יהיה הכל.

יעקב מרגי: אנחנו תולים תקוות גם בהמלצות של ועדת סילמן.

יעקב מרגי: אנחנו תולים תקוות גם בוועדה למלחמה בעוני, ואמרתי את זה ליושבת ראש הארגון שלכם הבוקר.

יעקב מרגי: אני חושב שאתם לא צריכים להיות חלק מהוועדה של ועדת אלאלוף.

יעקב מרגי: אתם צריכים להופיע בפני הוועדה.

יעקב מרגי: אתם צריכים ללמד את המדינה מה הוא עוני, מה הם הגורמים.

יעקב מרגי: מהפרקטיקה, מה אתם חושבים, איך עוצרים את שרשרת העוני.

יעקב מרגי: אני מקווה שהמילים האלה לא נסתפק בזה שיחזקו אתכם, שיש פה הערכה והוקרה, והכנסת באמת היום מצדיעה לכם בוועדות השונות.

יעקב מרגי: אני מקווה שהמילים האלה יהדהדו בפני מקבלי ההחלטות, כי אני לא רוצה לשאול את השאלה ששואלים על השופטים – מי ישפוט את השופטים – מי יטפל במטפלים.

יעקב מרגי: העובדים הסוציאליים נמצאים בחזיתות קשות חברתיות, רגשיות, הכל הם לוקחים איתם, ולהטיל עליהם גם את מעמסת הדאגה גם לבעיות הכלכלה, אני חושב שזה לא הוגן.

יעקב מרגי: אני אישית מכיר עובדים סוציאליים שלא מסתפקים במשרה שלהם וצריכים לעבוד עוד עבודות כאלה ואחרות כדי להביא הכנסה ופרנסה ראויה הביתה.

יעקב מרגי: אני חושב שהמילים האלה צריכות להדהד באוזני מקבלי ההחלטות.

יעקב מרגי: אני ניגש לנושא.

יעקב מרגי: כמובן זו הזדמנות לברך וגם ברכתי אותם בבוקר, את יוזמי היום הזה, יו"ר השדולה, חבר הכנסת שמעון סולומון ואת וועדות הכנסת שנתנו תשומת לב ופינו מלוח הזמנים שלהם לנושאים החשובים כהוקרה למקצוע ולעובדים במקצוע.

יעקב מרגי: אני גם מקדם בברכה את חבר הכנסת חיליק בר, אחד המתמידים בוועדה המיוחדת לזכויות הילד, בנוסף להרבה תחומים שידיו רב לו בכנסת.

יעקב מרגי: הנושא כפי שאמרנו הוועדה המיוחדת לזכויות הילד בחרה, הוא תרומתם של העובדים הסוציאליים לטיפול בילדים שנמצאים באומנה.

יעקב מרגי: מי שמכיר את הענף הזה, אם נקרא לו ענף, ענף האומנה, אם אפשר להגדיר את זה כך, כאשר מדברים בנשמות, במשפחות.

יעקב מרגי: אני מהאופטימיים.

יעקב מרגי: אצלי אין פוסט ציונות.

יעקב מרגי: אנחנו לא מתקלקלים.

יעקב מרגי: אני מסרב להתקלקל, ואם יש פטריוטים, ויש פטריוטים רבים היום בחברה הישראלית בתחומים רבים, זה אחד התחומים שצריך לשים אותו בגאון – נושא האמנה.

יעקב מרגי: לפעמים אנחנו בדילמה פה בכנסת לשבח את המדינה על דברים טובים, כי אחר כך מקלקלים אותם.

יעקב מרגי: אז אנחנו נשמע היום את כל הצדדים, ונראה האם הגענו והאם יש התייחסות הולמת לענף הזה שהגדרתי, לאומנה, למשפחות האומנה, לילדים שנאלצים להיות במסגרות האלה.

יעקב מרגי: את רשות הדיבור אתן קודם כל לגברת דליה לב שדה, מנהלת שירות הילד והנוער במשרד הרווחה.

<דליה לב שדה: תודה רבה ושלום לכולם.

<דליה לב שדה: אז קודם כל באמת אני מודה לכנסת ולבית הזה שמארח את יום העובד הסוציאלי הבין לאומי.

<דליה לב שדה: הנושא של העבודה הסוציאלית והעובדים הסוציאליים בתקופה המטורפת הזאת, כאשר באמת הרבה מאד גורמים נהנים להשתלח בנו, ויש חשיבות עליונה ליום הזה, כפי שהוא תקיים כאן ובאמת אנחנו מברכים על זה.

<דליה לב שדה: גם השולחן הזה יודע דיונים כאלה ואחרים, יודע דיונים שמצד אחד - - -

יעקב מרגי: סליחה, אני מקדם בברכה את חבר הכנסת שמעון סולומון ואת יושב ראש הארגון.

יעקב מרגי: בבקשה, את יכולה להמשיך.

<דליה לב שדה: אז אמרתי שגם השולחן הזה יודע דיונים מסוגים שונים, דיונים שמצד אחד רוצים ללמוד ולפתור ולקדם בעיות, ומצד שני דיונים שמשתלחים בעובדים הסוציאליים ומטילים ספק ביכולת שלהם לשאת את המשימה הלאומית הזאת שאנחנו נושאים וכולל, כפי שאתה ציינת בעצמך גם חברי כנסת והיינו בדיונים כאלה בשולחן הזה.

<דליה לב שדה: לכן החשיבות של הדיון הזה עוד גבוהה יותר.

יעקב מרגי: אני לא יודע אם זכור לי, אני קמתי ויצאתי אחרי זה.

<דליה לב שדה: אני יודעת.

<דליה לב שדה: אני יודעת.

<קריאה: דליה, גם בחדר הזה זה היה.

<דליה לב שדה: אני יודעת וזה מה שאמרתי, בשולחן הזה היו מפגשים מסוג אחר.

<דליה לב שדה: ולכן, כאשר חברי כנסת לפעמים מעזים להשתלח בעובדי מדינה, שעושים את העבודה של המדינה ואנחנו נושאים גם את המצפון של המדינה וגם את היכולת של המדינה להתמודד עם הקשיים, שאין מישהו אחר שיתמודד, חוץ מאשר האנשים שאנחנו השליחים של המדינה בתהליך הזה, להתמודד עם הבעיות הקשות והמורכבות ביותר.

<דליה לב שדה: אז באמת על זה, תודה כפולה ומכופלה.

<דליה לב שדה: עכשיו לגבי נושא האומנה.

<דליה לב שדה: האומנה זה פתרון מופלא להתמודד עם ילדים שאינם יכולים לגדול בבתיהם והוריהם אינם יכולים לגדל אותם.

<דליה לב שדה: אנחנו בדרך כלל מניחים שזה באופן זמני, כי המטרה שלנו תמיד היא בכל זאת להחזיר את הילדים לביתם ולמשפחתם, ואנחנו מנסים כמה שניתן לשקם ולטפל במשפחות, כדי שיוכלו להכיל את הילדים חזרה לביתם.

<דליה לב שדה: כאשר התהליך הזה אינו מתאפשר, הילדים נשארים למשך תקופה ארוכה יותר בבית משפחות האמנה.

<דליה לב שדה: עכשיו, משפחת אומנה זה לא דבר פשוט.

<דליה לב שדה: מספיק שכל אחד מאיתנו רק יחשוב האם הוא היה יכול לפתוח את ביתו ולקבל פנימה ולהכיל ילד שאינו שייך לו והוא לא יודע כמה זמן הילד הזה יישאר אצלו - אני חושבת שזה מופלא.

<דליה לב שדה: ולכן האנשים האלה שאנחנו פוגשים אותם, המשפחות, הן פשוט משפחות מופלאות והן עושות עבודתן-, זה לא עבודה, זה באמת עבודת התנדבות והן ככה גם מוגדרות אצלנו והמערכת שלנו היא פשוט מערכת שתומכת בהן.

<דליה לב שדה: אז יש כמובן את כל המעגלים שתומכים במשפחות האומנה, אם זה המעגל הראשון, הקרוב ביותר, זה עמותות האומנה באמצעות מנחי האומנה והעובדים הסוציאליים משלווים אותם, והארגון עצמו שתומך בתהליכים של הדרכה וליווי שוטפים כדי שהמשפחה תוכל להתמודד, לקבל מקום לייעוץ, לסיוע ולעזרה; ואם זה באמצעות המדינה, שקובעת את הסטנדרטים וקובעת את הנהלים וקובעת את הכללים על איך צריך להתמודד עם ילדים ומה לעשות כאשר מתעוררות בעיות כאלה ואחרות, באמצעות כמובן מערך הכללים והנהלים שאנחנו מפרסמים מעת לעת.

<דליה לב שדה: אז גם אצלנו יש את מפקחי האומנה ויש את גברת שלווה ליבוביץ, שהיא המפקחת הארצית על הנושא הזה, והיא מקדמת את התחום הזה גם כן באופן חריג, באמצעות יצירה של ידע כל הזמן, בשותפות עם כל הגורמים, גם עם השטח, גם עם המטה, גם עם שותפים שלנו; ואתם רואים את החוברות האלה שניצבות כאן – זה כל עולם הידע של האומנה שפותח באמצעות כל מערך הגורמים, עם חוברות שהן מאגרים של ידע ומידע נפלאים, כאשר כמעט על כל שאלה ועל כל תהייה יש מענה ויש תשובה.

<דליה לב שדה: זה אחד התחומים המתקדמים ביותר אצלנו.

יעקב מרגי: יש מערך השתלמויות, הדרכה?

<דליה לב שדה: כן, בהחלט, יש לנו מערך השתלמויות שוטף, קבוע.

<דליה לב שדה: גם העמותות עצמן מקיימות מערכים של הדרכות והכשרות, וגם כמובן המשרד מסייע בכך באמצעות מערך של הכשרות.

<דליה לב שדה: חשוב לי מאד כן להדגיש את הנושא שמפותח בשנים האחרונות במשרד, את הרצף, אנחנו קוראים לזה אומנה-אימוץ, למרות שזה הרבה יותר רחב.

<דליה לב שדה: זה כולל גם את כל המערך הקהילתי שלנו, והתכנית שאנחנו החלטנו לקרוא לה בשם עמותת משפחה מיטיבה, היא בעצם באה ואומרת – ילד שאינו יכול לגדול באופן קבוע במשפחה הביולוגית שלו, במשפחה המולידה שלו, הטבעית שלו, אם לא ניתן לשקם את המשפחה, שהילד הזה, לאחר תקופת זמן, ייבחן לגביו מיד גם הנושא של האימוץ והוא יעבור גם לאימוץ.

<דליה לב שדה: אנחנו לא פוחדים להגיד את השם הזה.

<דליה לב שדה: חשוב לנו לציין, כי אנחנו רוצים שלילדים יהיה בית קבוע בחיים שלהם, אם הם לא יכולים לגדול בביתם באופן קבוע.

<דליה לב שדה: אז זו תכנית הדגל שאנחנו עכשיו מובילים, שהיא אומרת – אלף שיקום המשפחה הביולוגית.

<דליה לב שדה: אנחנו לא מוותרים קודם כל על שיקום המשפחה הביולוגית, אבל אם לא ניתן, אנחנו חייבים ללכת לתכנית ב' וגם את האימוץ לשים על השולחן.

<דליה לב שדה: זה מה שאנחנו מובילים היום.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני אעביר את רשות הדיבור לחבר הכנסת שמעון סולומון, יו"ר השדולה, בבקשה.

שמעון סולומון: תודה רבה אדוני יושב הראש, חברי הכנסת, בכלל כל הנוכחים.

שמעון סולומון: אני חושב שהיום צריך לדבר על דברים חיוביים, לשמוח ולחגוג שיש יום כזה, כי יש לנו את כל שאר הימים לעבוד ולנגוע בדברים שצריך לתקן.

שמעון סולומון: אני מאד שמח שהיום, כפי שהוא התחיל, באמת מסמן טוב.

שמעון סולומון: כשתכננו את זה וישבנו ודיברנו באופן קבוע, כל כמה זמן באופן שיטתי, אני חושב שבאמת היו לנו חששות יום שלם וכו', והנה אני רואה שזה מתחיל מצוין: יום העובד הסוציאלי הבינלאומי בכנסת, פעם ראשונה.

שמעון סולומון: הגיע הזמן גם לדבר לא בשעת משבר ולא כשיש רק התקפות, אלא לדבר על העבודה הסוציאלית, שזה מקצוע באמת מוערך מכובד, שבעצם נושא על כתפיו את כל האוכלוסייה החלשה.

שמעון סולומון: כשאנחנו מדברים במילים כבודות כאלה – אוכלוסייה חלשה בחברה וכו' – אנחנו מדברים בעצם על עובדים סוציאליים, שהם באים במגע, שהם באים, יושבים ומדברים איתם ופותרים בעיות.

שמעון סולומון: לפעמים אני לא מבין מאיפה הכוחות, אבל הכוחות באים כשעומדים מול אנשים ופותרים ורואים את המצוקות מול העיניים.

שמעון סולומון: הייתה לי הזכות, מאז שאני יושב ראש השדולה, לעבוד עם יושבת ראש איגוד העובדים הסוציאליים צפרא ומעוזיה, וכל החברה, בכלל חבל לציין שמות.

שמעון סולומון: כל הצוות שאנחנו יושבים ביחד ומדברים באמת במה לנגוע, איך לקדם ואיך לעשות.

שמעון סולומון: זה אחד מהנושאים שהחלטנו לעשות וכמובן נמשיך בנושאים רבים ומגוונים וננסה לפתור בעיות.

שמעון סולומון: אני אופטימי מטבעי, ולכן נוכל ביחד בשיתוף פעולה לקדם דברים.

שמעון סולומון: המשרד לשירותים חברתיים פתח לנו את הדלתות ומשתף איתנו פעולה באופן יוצא מן הכלל, כמו גם בתחומים אחרים, ואני מאמין בשיח ובדיאלוג, ובאווירה טובה אפשר להשיג דברים הרבה יותר טוב מאשר התלהמות.

שמעון סולומון: ולכן צריך לנסוע את הצעד הזה.

שמעון סולומון: אני חושב שבסופו של דבר אנחנו מדברים על עובדים סוציאליים, ואסור לנו ללכת לכיוונים אחרים.

שמעון סולומון: בסוף נמדד לפי התוצאות, לפי מה שהשגנו, ככה אני רואה את זה.

שמעון סולומון: היום הזה התחיל בעצם בבוקר ובוועדת בריאות ורווחה, המשכנו בוועדה לעלייה וקליטה ועכשיו אנחנו פה, כי עבודה סוציאלית נוגעת כמעט בכל תחום.

שמעון סולומון: על משפחות אומנה היו לנו הרבה התקפות, היו הרבה אמירות.

שמעון סולומון: עכשיו אני רוצה להגיד לכם, לפעמים, אתם יודעים מה, אני אגיד את זה אחרת: אני אחד מאלה שיצא נגד ההתקפות, גם במליאה, כמו כל חברי שדיברנו וכו'.

שמעון סולומון: כי ציבור העובדים הסוציאליים זו לא קבוצה קטנה.

שמעון סולומון: מדברים על קבוצה גדולה, 17,000 פחות או יותר, ואתם צריכים להיות מספיק חזקים לפעמים כדי לקבל גם ביקורת.

שמעון סולומון: אי אפשר להזדעק על כל ביקורת.

שמעון סולומון: ואם מתוך ה-17,000 מישהו סרח, מישהו לא עשה את מקצועו, מישהו התבטא באופן לא נכון, אתם צריכים להיות מספיק חזקים כדי לבדוק פנימה ולהוקיע את זה, כדי שהעבודה הסוציאלית באמת באופן כללי, תהיה עם כמה שפחות טעויות.

שמעון סולומון: בסך הכל יש לנו הרבה דברים לעשות.

שמעון סולומון: היום זו חגיגה, היום זה Show, היום באמת זה דברים חיוביים, אבל בסופו של דבר ממחר, כמו שעשינו עד אתמול, צריכים להמשיך לראות איך אנחנו פותרים את הבעיות.

שמעון סולומון: הדבר שעומד לפתחנו היום זה נושא המומחים ואני מקווה מאד שנפתור אותו, ויש עוד הרבה נושאים שאנחנו צריכים לטפל בהם, פרה-פרה.

שמעון סולומון: אני מקווה מאד שנגיע גם לדברים הרבה יותר גדולים.

שמעון סולומון: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה לחבר הכנסת שמעון סולומון.

יעקב מרגי: אני מעביר את רשות הדיבור לחבר הכנסת חיליק בר, ולאחר מכן ליושבת ראש הארגון, גברת צפרא דוויק.

יעקב מרגי: אמרתי נכון?

<צפרא דוויק: כן.

<צפרא דוויק: אם אתה לא תגיד נכון, מי יגיד נכון?

יחיאל חיליק בר: אני ממש בקצרה דווקא רוצה להתחבר למה שנאמר פה על ההשתלחות בעובדי המדינה.

יחיאל חיליק בר: קודם כל כמי שהיה עובד מדינה 10 שנים, אמנם משרות אמון, לא עובד מדינה רגיל, אני רוצה לומר על זה כמה מילים בכלל ולהיכנס לנושא בפרט, ממש בקצרה.

יחיאל חיליק בר: אתם לא צריכים להגיד תודה על זה שהמדינה לא משתלחת בכם, או שפוליטיקאים לא משתלחים בכם, אלא חמור מזה.

יחיאל חיליק בר: אני עשיתי מחקר השוואתי עם מדינות אירופה מה הוא תפקידו של עובד המדינה, וכשאני אומר עובד מדינה, זה לא רק פקיד במשרד האוצר, זה עובד סוציאלי, זה שוטר, זה מורה, כמה הוא מרוויח באירופה, מה המעמד החברתי שלו, מה הגאווה העצמית שלו.

יחיאל חיליק בר: זה גאווה להיות מורה, זה גאווה להיות עובד סוציאלי?

יחיאל חיליק בר: עזוב את ה-6,000 שקלים שאתה מרוויח ולא יכול לחיות מזה, אבל נניח שגם הייתה מצורפת לזה איזו שהיא הכרת תודה גדולה מהמדינה.

יחיאל חיליק בר: ואדוני יושב הראש, ואני גם מברך אותך וגם את חבר הכנסת סולומון על הדיון הזה, המדינה הזאת לא יודעת להתייחס לעובדי מדינה.

יחיאל חיליק בר: עובד מדינה זה איזה ברירת מחדל.

יחיאל חיליק בר: הרבה אנשים באים אליה או כי זה עבודה לכל החיים, או שהם באמת אידיאולוגיים ומוכנים לספוג את ההשפלה בשכר, בהכרה של המדינה, ואני מכיר המון כאלה; או כי זה נוח והם נכנסים דרך משפחה.

יחיאל חיליק בר: זה בטח לא משהו שהרבה אנשים אומרים זה החלום שלי, כמו שהיה פעם.

יחיאל חיליק בר: אמא שלי, שני ההורים שלי היו מורים, אחר כך היא עשתה הסבה ממורה לאחות, שזה מן הפח אל הפחת במקרה הזה.

<צפרא דוויק: לעובדת סוציאלית היא לא עשתה?

יחיאל חיליק בר: עוד לא.

<צפרא דוויק: אז היא עוד לא הגיעה לפחת.

יחיאל חיליק בר: אבל היא בת 65, ואולי יש לה עכשיו עוד הזדמנות לעשות הסבה.

יחיאל חיליק בר: אבל היא מאלה שנכנסו בימים האלה של תחילת המדינה, כשזה היה אידיאולוגי, זה היה מאד מאד חשוב וגם היה כבוד להיות מורה, ואחר כך כשהיא התייאשה, כי היא ראתה שזה המון המון עבודה ואין בזה שכר והיא הייתה צריכה לגדל חמישה ילדים, אחד מהם בעייתי כמוני, היא אמרה אולי נתקדם למשהו אחר והיא באמת עושה את זה באהבה גדולה, ואני לא רוצה להגיד לכם מה השכר שלה אחרי 25 שנה או 30 שנה בשירות המדינה, כי אתם תעלבו בשמה, ובטח אתם לא מרוויחים הרבה יותר.

יחיאל חיליק בר: ולכן כל המדינה הזאת, אדוני יושב הראש, צריכה לשנות את היחס לא רק כי זה ראוי, גם כי זאת ההשקעה בעצם בעתיד שלנו.

יחיאל חיליק בר: הרי תראה, אנחנו בוועדה הזאת ישבנו, דיברנו על מזון נגוע לילדים בצהרונים, רק בשבוע שעבר.

יחיאל חיליק בר: עכשיו מה?

יחיאל חיליק בר: באה המדינה, חוסכת קצת כסף ומקבלים את הדרק של הדרק של האוכל, ומה קורה בסוף?

יחיאל חיליק בר: הילדים האלה יגדלו להיות אזרחים שרגילים לאכול הרבה מלח ונתרן, יהיו חולים, יצטרכו לטפל בהם בבתי חולים, להשקיע בהם - - -

יעקב מרגי: נחסוך מהם את התמונות של השבוע שעבר.

יחיאל חיליק בר: זה מה שנקרא, אדוני יושב הראש, לחסוך בפרוטות ולשלם אחר כך בשקלים, ופה גם הסיפור הזה של עובדים ועובדות סוציאליים, משפחות אמנה.

יחיאל חיליק בר: אם ישקיעו הרבה בילדים האלה הם לא יהיו עבריינים, הם לא יהיו פורעי חוק, הם יהיו שותפים בחברה ובסוף היא גם תקבל חברה בריאה יותר, וגם תחסוך הרבה הרבה יותר כסף.

יחיאל חיליק בר: ולכן לא רק שלא צריך להשתלח בכם, כי זה בכלל דבר שהוא יוצא אל המדינה הזאת, וזה חלק מאיתנו, שלי זו כנסת ראשונה ואתה יודע שאני מחויב לזה.

יחיאל חיליק בר: צריך להפוך את עובד המדינה בעיקר בדברים שנוגעים למגע עם הציבור, ועם הציבור הרגיש: עולים, ילדים, אימהות חד הוריות, זה לא משנה מה, לתפקיד שאלף גאווה, גאוות יחידה להיות בו, וב' הוא מתגמל גם נפשית וגם בוודאי כלכלית, וזו קריאה שאני רוצה שהוועדה הזו תוציא, ואני באמת לא רק מעריך אתכם ומצדיע לכם על העבודה שלכם, אני חושב שאתם עושים עבודת קודש.

יחיאל חיליק בר: הלוואי והמדינה הזאת תדע להעריך.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יעקב מרגי: אנחנו לא מוחאים כפיים למרות שמגיע לו.

יעקב מרגי: בדרך כלל, מי שמכיר אותי, אני לא אומר מילים בומבסטיות.

יעקב מרגי: לא לחינם אמרתי: חוד החנית ויחידת העילית.

יעקב מרגי: אני חושב שהעבודה הסוציאלית והעובדים הסוציאליים אלה יחידות העילית של מדינת הרווחה.

יעקב מרגי: אם אנחנו מתהדרים ושואפים ורוצים להיות מדינת רווחה, זה הכל מתבטא איך אנחנו מסתכלים ומעריכים את המקצוע ואת העובדים.

יעקב מרגי: לא אקח לך חלק מהתפקיד, ולכן אעביר את רשות הדיבור ליושבת ראש הארגון.

<צפרא דוויק: אני בשמחה שומעת את שבחנו ואת האנשים שחושבים עלינו דברים טובים.

<צפרא דוויק: נדיר במחוזותינו, אבל משתפר.

<צפרא דוויק: תודה לך כבוד יושב הראש, לחבר הכנסת שמעון סולומון שלקח על עצמו להיות יושב ראש השדולה ולערוך את היום הזה ולקדם את ענייננו בכנסת, ואנחנו מקווים שהשינוי ייצא מן הכנסת.

<צפרא דוויק: תודה על דבריך, חבר הכנסת בר.

<צפרא דוויק: חברי היקרים, העובדים הסוציאליים - - -

יעקב מרגי: ברשותך, אני רוצה לקדם בברכה את התלמידות שיושבות איתנו, ברוכות הבאות.

יעקב מרגי: תטעמו קצת מההליך הדמוקרטי, הפרלמנטארי, ממהלך הדיונים.

יעקב מרגי: זה לא תמיד איך שזה נראה במסך הטלוויזיה בדיונים המנומנמים.

יעקב מרגי: בבקשה, סליחה.

<צפרא דוויק: אחרי שהם היו בדיונים באיגוד, הם יודעים שהדיונים לא מנומנמים.

<צפרא דוויק: יושבים איתנו גם עתיד המקצוע שלנו, הסטודנטים, שלא נבהלו, למרות מעמדתנו ולמרות השכר, ובכל זאת החליטו ללמוד את המקצוע עם השליחות הזאת, רק משליחות לא הולכים למכולת, כמו שציינתם.

<צפרא דוויק: שני דברים חשובים עלו כאן, אחד התיקנון, כמו שיש תיקנון למורה שיכול לעבוד בכיתה עד 40-42 ילד, צריך להיות גם תיקנון לעובדים סוציאליים, המעמסה והדבר השני זה - - -

שמעון סולומון: וחצאי משרות.

<צפרא דוויק: וחצאי המשרות שיש לנו, שלא לדבר על שליש המשרות וההעסקה הפוגענית.

יחיאל חיליק בר: ועובדי הקבלן.

יעקב מרגי: עוד פעם, אנחנו משלמים מחיר על האיכות שלכם, כי הדברים נאמרו.

<צפרא דוויק: נכון.

<צפרא דוויק: אני רק רוצה לתקן דבר אחד שאמר חבר הכנסת סולומון, אנחנו לא עובדים רק עם האוכלוסיות החלשות.

<צפרא דוויק: אנחנו עובדים עם כל האוכלוסיות, כי איש לא יידע מה ילד יום ולצערנו מחלה יכולה ליפול בכל משפחה ואז העובדים הסוציאליים בתחום הבריאות נכנסים לתמונה.

<צפרא דוויק: ולהזדקן, כולנו מזדקנים ואז עובדי הקשיש ועובדי הבריאות נכנסים לתמונה.

<צפרא דוויק: ומוגבלות של ילד, כל העובדים הסוציאליים, מבית החולים ועד השיקום נכנסים לתמונה.

<צפרא דוויק: וגם היום מה שאנחנו מציינים כאן ואנחנו נותנים כבוד ורוצים שחברי הכנסת יכירו את העבודה המיוחדת שלנו בתחום, משפחות שמאמצות הן משפחות שהן עקרות, שלא יכולות ללדת - - -

<קריאה: לא, לא, לא, אנחנו עוסקים באומנה.

<צפרא דוויק: לא, דליה ציינה את משפחות האימוץ - - -

יעקב מרגי: וגם שם אתם נמצאים.

<צפרא דוויק: וגם שם אנחנו נמצאים וזה יכול להיות בכל מעמד ובכל מקום, וגירושין קורים בכל מקום ומשפחות האומנה הן משפחות בהחלט נורמטיביות, שהן לא משפחות חלשות, אלא להיפך, הן משפחות חזקות שיכולות להכיל לתוך משפחתן ילד שזקוק לבית.

<צפרא דוויק: אז אני רוצה לברך את כל מי שהיום מציג את הפרויקטים בכל הוועדות ואת כל הנוכחים כאן, ואני אשמח אם חברותי תצגנה את הפרויקטים היקרים האלה.

יעקב מרגי: אלף זו הסיבה.

יעקב מרגי: אני חושב שהדברים שנאמרו הם באמת הצעדה אמיתית לעובדים הסוציאליים ולמקצוע.

יעקב מרגי: נעשה איזו פאוזה קטנה ונתכנס לנושא שלכבודו התכנסנו: משפחות האומנה.

יעקב מרגי: גברת שלוה ליבוביץ, מפקחת ארצית אומנה, משרד הרווחה, בבקשה.

<צפרא דוויק: אה, סליחה, שכחתי דבר אחד, שמעון הזכיר לי, וזה מתקשר למה ש - - -

יעקב מרגי: לפני שאת נזכרת, אנחנו מקדמים בברכה את יושבת ראש הוועדה הקבועה, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יחיאל חיליק בר: מרגי ייצג אותך פה בכבוד.

יחיאל חיליק בר: (היו"ר אורלי לוי אבקסיס)

אורלי לוי אבקסיס: אני יודעת, ולא בפעם הראשונה.

<צפרא דוויק: אז אני שמחה ששכחתי משהו ושחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, ידידתנו הצטרפה.

<צפרא דוויק: בניהולו, בהובלתו של חבר הכנסת שמעון סולומון, עברה שלשום בכנסת בוועדת שרים לחקיקה, הצעת חוק נגד אלימות באינטרנט כלפי עובדים סוציאליים, וזאת חדשה נהדרת, לאור הדיון האחרון גם שהיה כאן על ההתלהמות כלפי עובדים סוציאליים, והיום במליאה החגיגית גם לכבוד יום העו"ס.

<צפרא דוויק: אנחנו מקווים שיעבור בקריאה טרומית וכל חברי הכנסת יתמכו בזה ותודה רבה ולכבודך.

יעקב מרגי: ברשותה של יושבת הראש, את יכולה לממש את רשות הדיבור שלך.

אורלי לוי אבקסיס: שלוה ליבוביץ, בבקשה.

<שלוה ליבוביץ: צהריים טובים.

<שלוה ליבוביץ: אני עומדת פה מתרגשת.

<שלוה ליבוביץ: כעובדת סוציאלית הרבה שנים, גאה להיות עובדת סוציאלית, גאה להיות עובדת מדינה ועוד יותר גאה לעסוק בתחום האומנה.

<שלוה ליבוביץ: יושבות פה משפחות אומנה, שלעניות דעתי זאת הסיירת מטכ"ל של החברה האזרחית, ותיכף תהיה לכם הזדמנות להכיר דגם קטן של משפחות האומנה, אבל בהחלט מייצג את מה שיש היום במדינת ישראל.

<שלוה ליבוביץ: התחום שלנו הוא תחום שהליווי המקצועי שלו הוא כמעט כולו נעשה על ידי עובדים סוציאליים, הן מבחינת מנחי האומנה שמלווים את הילדים והמשפחות, הן מבחינת מי שמדריך את העובדים הסוציאליים ומנחי האומנה ולכל עובד יש מדריך גם פרטני וגם הדרכה קבוצתית, והן מבחינת מי שמפקחים על העבודה של העובדים הסוציאליים בעמותות, וגם המנהלים של הגופים המפעילים אומנה, הם כולם עובדים סוציאליים.

<שלוה ליבוביץ: זאת אומרת באמת זה ענף שהעבודה הסוציאלית היא העיקרית בו, ואני חושבת שאפשר דרכה ללמוד קצת על עבודת העובדים הסוציאליים.

<שלוה ליבוביץ: אנחנו יושבים פה בוועדה לזכויות הילד.

<שלוה ליבוביץ: כדי שלילד יהיו זכויות, עלינו יש חובות ומה שאנחנו משתדלים לעשות בעבודתנו היום יומית, זה את חובתנו כלפי איך אנחנו מגייסים משפחות, איך אנחנו בוחרים משפחות, איך אנחנו בודקים אותן, איך אנחנו מכשירים אותן, איך אנחנו מוציאים את ההתאמה, את השידוך בין הילד וצרכיו אל משפחת האומנה וכוחותיה, ואיך אנחנו מלווים את המשפחה, וזאת עבודת שותפות אדירה, כי אנחנו לא לבד בחלל.

<שלוה ליבוביץ: אנחנו יחד עם עובדי הרשויות המקומיות, אנחנו ביחד עם פקידי הסעד, אנחנו ביחד עם השופטים, אנחנו ביחד עם השירות למען הילד.

<שלוה ליבוביץ: זאת אומרת מי שלא יודע, ודרך אגב זה אחד הדברים שלמדנו בלמידה שלנו, מי שלא יודע לעבוד בשותפות ולא יודע להיות גמיש, לא יכול להיות בתחום האומנה.

<שלוה ליבוביץ: אלה הן שתי תכונות שהן הכרחיות לתחום של האומנה, ולפעמים משפחות אומנה מועמדות, שמציגות מועמדות ולא מבינות למה אנחנו לא מאשרים אותן, זה רק בגלל הנושא הזה, של היכולת לעבוד בשותפות והיכולת להיות גמיש, כי הילד באומנה מציב בפנינו כל יום אתגרים חדשים, ואם אין לנו את הגמישות להבין שזה לא כמו הילד הביולוגי שלנו, ושיש גורמים שנכנסים הביתה ויש להם מה להגיד.

<שלוה ליבוביץ: לא מכניסים רק את הילד הביתה, מכניסים את ההורים הביולוגיים בחלק גדול מהמקרים, את העובדים הסוציאליים, כולם נכנסים לתוך הבית, ותיכף משפחות יספרו קצת על החוויה שלהם בנושא.

<שלוה ליבוביץ: אני אגיד עוד משפט אחד, ואחר כך אני חושבת שחשוב לשמוע קצת את המשפחות ואשמח לענות אחר כך.

<שלוה ליבוביץ: המילה אמנה מסמלת לנו מה התפקיד שלנו, מה זה אומנה.

<שלוה ליבוביץ: אומנה זה אומנות, הרבה יידע מקצועי, הרבה התמחות.

<שלוה ליבוביץ: יושבים פה הגופים המפעילים אומנה של עובדים סוציאליים, שקמים בבוקר, מדברים אומנה, עושים אומנה, חולמים אומנה ומתפתחים ידע מקצועי אדיר, ואם תהיה לי הזדמנות אני אספר אחר כך על התהליכים שאנחנו עושים בקטע הזה.

<שלוה ליבוביץ: הדבר השני זה אמנות.

<שלוה ליבוביץ: זה היצירתיות.

<שלוה ליבוביץ: הילדים שנמצאים באומנה הם ילדים מאד מורכבים, מיין סטרים לא עוזר, אנחנו צריכים תפירת עילית.

<שלוה ליבוביץ: כל מקרה עם תכנית טיפולית מיוחדת בשבילו, ולכן היצירתיות, האומנות שזה היא מאד מאד חשובה.

<שלוה ליבוביץ: הדבר השלישי זה אמינות.

יעקב מרגי: והוא לסיום, כדי שנוכל להמשיך לתת לעוד דוברים.

<שלוה ליבוביץ: טוב, אז אמינות ואמונה, אלה הם המרכיבים.

יעקב מרגי: סמיכות לפורים עם האומנה, אסתר הייתה.

<שלוה ליבוביץ: נכון, ולא רק זה, אלא שכתוב בבית המלוכה היא התנהגה כמו שלימדו אותה באומנה.

<שלוה ליבוביץ: זאת אומרת האומנה הכינה אותו לבית המלוכה.

<שלוה ליבוביץ: דרך אגב, יש מחקר שבכלל אומר, גם משה רבנו גדל באומנה בבית פרעה, ויש כאלה שטוענים שגם שני המנהיגים האחרים של הדתות האסלאם והנצרות, הגדילה שלהם הייתה בילדות לא בבית המשפחה הביולוגית.

<שלוה ליבוביץ: זה היה אימוץ עם קשר ושהייתה שותפות, האמא הביולוגית הניקה ואפשר ללמוד מזה.

יעקב מרגי: לא ידעתי מה אני עושה, לאיזה ויכוח אני נכנס.

<צפרא דוויק: הוויכוח בין אימוץ לאומנה.

יעקב מרגי: אני נמנעתי מלומר, והשאלה אם שירות למען הילד יסכים איתך בחלק מההגדרות.

<שלוה ליבוביץ: שמה?

<שלוה ליבוביץ: שזה היה אומנה ולא אימוץ?

יעקב מרגי: לא נתחיל להתפלפל משפטית, עזבו.

<שלוה ליבוביץ: אנחנו מסתדרות.

<שלוה ליבוביץ: אנחנו חושבים ביחד איך למלא את חובתנו.

יעקב מרגי: אני מאמין.

יעקב מרגי: טובת הילד, כולנו פה מתכנסים למען טובת הילד.

<שלומית לוסטיג: בדיוק, לטובת הילד.

<שלומית לוסטיג: אז נציג פה את משפחות האומנה.

יעקב מרגי: תני ליושבת הראש לנהל את הדיון.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נמשיך את שהתחלת וכן נשמע מתוך המשפחות, שצריך לזכור, בעבר, בשורה התחתונה כל המהלך הזה, כל השירות הזה היה ניתן ישירות על ידי משרד הרווחה, על ידי העובדים הסוציאליים.

<צפרא דוויק: לא, על ידי הרשויות המקומיות.

אורלי לוי אבקסיס: שלוחה של משרד הרווחה, ובהמשך עבר בעצם לעמותות.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נבקש לתת לנו את הזווית האחרת קצת, לא של העובדים הסוציאליים, דווקא של המשפחות שבאות בקשר עם העובדים הסוציאליים, כדי להביא את הבסיס, באמת את בית הגידול הטוב ביותר עבור אותו ילד מורכב.

אורלי לוי אבקסיס: אז בואו תספרו לנו, יש לנו את מכון סאמיט, עמותת אור שלום ושחר.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לשמוע את נציגי המשפחות.

אורלי לוי אבקסיס: נתחיל ממך, אתה הראשון שהצבעת.

אורלי לוי אבקסיס: תשתדלו לצמצם בדברים ולהגיד את הדברים הכי מהותיים ולא לחזור על מה שכבר נאמר.

<עמית דור: אני עמית, אב אומן לילד בין 3.5 עם צרכים מיוחדים באומנה חסויה.

<עמית דור: הוא נמצא אצלנו שלוש שנים ויש לנו גם שלושה ילדים ביולוגיים חוץ ממנו, וגם אחת מהן עם צרכים מיוחדים.

<עמית דור: האומנה היא נעשה ונשמע, אבל בכל זאת חשבתי שחשוב לבוא לפה כדי לדבר על כמה דברים שבהם אפשר לעזור יותר.

<עמית דור: דברים שאנחנו מרגישים היום, זה קודם כל העובדים הסוציאליים של משפחה כמונו.

<עמית דור: לילד יש שני הורים ביולוגים שהוא פוגש אותם, כל אחד לחוד, ויש לו צרכים מיוחדים.

<עמית דור: המערך הטיפולי הוא מאד מורכב.

<עמית דור: מעבר לזה שהעובדת הסוציאלית צריכה לטפל בכל המרכיבים האלה, היא גם צריכה להיות אומנית בלעזור לילד להתמודד מול הבירוקרטיה, כי לילדי אומנה אין סטאטוס והרשויות המקומיות לא מבינות, ולרשום אותו לגן זה סיפור וכל דבר - - -

אורלי לוי אבקסיס: שלא לדבר על הליך רפואי שאתמול אנחנו נחשפנו אליו.

<עמית דור: זה נכון, אבל חבל שהעובדת הסוציאלית שלי צריכה לרוץ לקופת חולים מכבי, רק כדי שיוציאו לו כרטיס, וזה גוזל לה שלושה ימי עבודה.

<עמית דור: אז אני חושב שהעדר סטאטוס - - -

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו צריכים לטפל בזה גם בהצעת החוק שהגשנו ביחד קארין אלהרר ואנוכי, וגם בהצעת חוק, אני מקווה שסוף סוף תצא מבית המדוכה של משרד הבריאות, ואז שם ידובר על טובתו של קטין בהליכים רפואיים.

אורלי לוי אבקסיס: אם וכאשר נצטרך את הסכמתם של ההורים הביולוגיים ועם החרגה כמובן של נושא האומנה.

<עמית דור: כן, כן, ברור, להורים הביולוגיים יש עדיין זכויות, אבל יש דברים טריוויאליים שם, שפשוט בגלל שזה לא מוגדר, הם לוקחים המון המון מאמץ.

<עמית דור: נושא שני זה נושא התקציב, כמה מפתיע.

<עמית דור: גם אחרי שהילדים נמצאים זכאים לכל מיני מימונים, ואולי זה קשור לזה שזה דרך עמותה, זה בסופו של דבר מגיע לזכאות מתוך תקציב חלקי.

<עמית דור: אנחנו משפחה שלא - - -

אורלי לוי אבקסיס: עוד לא עדכנתם את הסל שהבטחתם לנו פה בוועדה מלפני כמה חודשים?

<אריה שמש: ב-1 במאי.

אורלי לוי אבקסיס: ב-1 במאי.

אורלי לוי אבקסיס: הוא תוקן?

<אריה שמש: הוא נבנה.

<אריה שמש: יש איזו שהיא מחלוקת לגבי גובה הסכום.

אורלי לוי אבקסיס: תקשיב, אנחנו ראינו שבשורה תחתונה לא רק שאנחנו מצפים מהם להיות, איך הגדרת קודם, אתם עושים את האומנה כ-?

<עמית דור: נעשה ונשמע.

אורלי לוי אבקסיס: נעשה ונשמע.

אורלי לוי אבקסיס: אחר כך אתם מתלוננים שקשה לגייס משפחות לתוך המערך הזה, כשאנחנו מסתכלים על אותם אנשים כאילו המורכבות המאד מיוחדת, הנפשית שמצריכה, באמת, בואו נשים את זה על השולחן.

אורלי לוי אבקסיס: משפחה עם ילדים ביולוגיים משלהם, מכניסים ראש בריא לפעמים למיטה חולה, מתוך איזה שהוא מקום של שליחות, של סולידריות חברתית, של חברה יותר טובה, של חמלה על ילד שלא שפר עליו גורלו ולא נולד למשפחה חזקה, ואנחנו מסתכלים בעיקר על משפחות האומנה שלוקחים ילדים עם צרכים מיוחדים.

אורלי לוי אבקסיס: ולנו, כמו שאמרנו בפעם הקודמת, יש תחושה שנוח מאד למשרדים עם הנתינה הבלתי נתפסת הזו, של משפחות שנכנסות לתוך התהליך הזה, ואומרים להן אם אתן כבר ככה, ננצל את זה עוד קצת.

אורלי לוי אבקסיס: תקשיב, כמה זמן עבר?

אורלי לוי אבקסיס: כמעט שנה?

אורלי לוי אבקסיס: כמעט שנה.

אורלי לוי אבקסיס: אתם הייתם אמורים להביא לנו את המסקנות תוך שלושה חודשים, אם אינני טועה?

אורלי לוי אבקסיס: ההמלצה לשינוי.

אורלי לוי אבקסיס: נפגשנו אחר כך אני ואתה ועוד גורם.

<אריה שמש: נכון.

<אריה שמש: אני ארצה להגיב, בסדר, אין בעיה.

אורלי לוי אבקסיס: תראה, אם אנחנו לא נדע, כי נתקלנו פה בדברים אבסורדיים, אני אומרת לכם משפחות האומנה, שלא תחשבו שלא דנו בזה, שלפעמים הכסף מגיע על דברים שכבר נעשו וקיבלו אישורים עליהם, הרבה אחרי שהילד כבר יצא מהאומנה.

אורלי לוי אבקסיס: הסל פשוט ריק.

אורלי לוי אבקסיס: אם אנחנו מדברים על טיפולי שיניים, ודרך אגב, עם ילדים בעלי צרכים מיוחדים בהרדמה וכו' וכו', מה שמכביד על המשפחות שנאלצות להוציא את זה מהכיס הפרטי שלהן, וזה לא הילדים הביולוגיים שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: אם הם עושים את זה, לא רק שאנחנו צריכים להצדיע להם, אנחנו צריכים להקל עליהם, כי זו גם החלופה הכי זולה של המדינה.

אורלי לוי אבקסיס: אתמול בוועדת סילמן, אחת מהמסקנות הייתה – פיתוח שירותים של אומנה על פני שירותים חוץ ביתיים אחרים, על פנימיות.

אורלי לוי אבקסיס: כמה ילד בפנימייה עולה?

אורלי לוי אבקסיס: אם אנחנו מדברים על צרכים מיוחדים זה למעלה מ-10,000 שקלים בחודש.

אורלי לוי אבקסיס: כמה ילד באומנה עולה?

<אריה שמש: הרבה פחות.

אורלי לוי אבקסיס: הרבה פחות.

אורלי לוי אבקסיס: גם כלכלית, מעבר לנושא הזה של התחושה של בית, של דמי משפחה שכל כך תורמת לילד, גם מבחינה כלכלית נטו זה טוב, זה נכון יותר.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו שלחנו אתכם לעשות שיעורי בית.

<אריה שמש: המודל נבנה, הכל סגור.

אורלי לוי אבקסיס: אז אנחנו רוצים אתכם פה בשבוע האחרון לפני היציאה לפגרה, אנחנו ניפגש פה שוב ואנחנו נעריך את הסל הזה, אנחנו נשמע את כל הצדדים.

אורלי לוי אבקסיס: אני כבר אומרת, לכל מי שיש נגיעה בנושא הזה, גם להציף אותנו בנקודות שראוי לדון בהן.

אורלי לוי אבקסיס: אני מאמינה שלעמותות יש שאלות או ויכוחים כאלה או אחרים.

אורלי לוי אבקסיס: שימו לנו את שורש המחלוקת על הנייר, ננסה לפתור את זה לפני הוועדה.

אורלי לוי אבקסיס: היה ולא, קודם כל תהיה פה ועדה בשבוע האחרון לפני הפגרה, ואנחנו נרצה לראות התקדמות אמיתית ואני לא רוצה להגיד מה תהיינה המסקנות בשבוע האחרון לפני הפגרה, אבל תבואו מוכנים וערוכים.

אורלי לוי אבקסיס: הייתה לכם שנה, שנה שלמה ועכשיו אני שומעת שזה לא נפתר.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אתם, החברה של האומנה, אני לא מבינה, של העמותות, מדוע לא פניתם אלינו שוב?

אורלי לוי אבקסיס: מדוע?

אורלי לוי אבקסיס: אני חשבתי שזה נסגר לגמרי, מאחר שגם מעבר לוועדה אנחנו ישבנו עם גורמי המקצוע.

<טלי חלף: אנחנו מאמינים קודם כל שאנחנו צריכים לעבוד בשותפות עם המשרד.

אורלי לוי אבקסיס: כן, אבל שנה.

אורלי לוי אבקסיס: אתם יכולים לספוג, המשפחות לא.

יעקב מרגי: סליחה, הפרוטוקול לא מזהה אותך, תאמרי לפחות את השם.

<טלי חלף: טלי חלף, מנהלת תחום האומנה באור שלום.

<טלי חלף: אני מאד עסוקה בנושא של הפחתת ההוצאות המיוחדות של המשפחות עם הצרכים המיוחדים.

<טלי חלף: הדברים נקבעו די חד צדדית ואנחנו עומדים היום על זה שיהיה לנו שיח עם משרד הרווחה, ואם זה לא ילך, אז אנחנו - - -

אורלי לוי אבקסיס: מה הפערים?

<טלי חלף: גדולים מאד, הם גדולים מאד.

<טלי חלף: מדובר במאות שקלים.

אורלי לוי אבקסיס: הייתם פה בוועדה הקודמת, לא חשבתם לעדכן אותנו שלא הגעתם לשום התקדמות?

<טלי חלף: לצערי הרב, עד שאנחנו קיבלנו את החומרים שאיתם יכולנו לבדוק את הפערים, זה לקח המון המון זמן - - -

אורלי לוי אבקסיס: שנה?

אורלי לוי אבקסיס: שנה פחות חודש?

<טלי חלף: בחודש האחרון רק קיבלנו את החומרים מהמשרד ואז הבנו את גודל הצרה.

<אריה שמש: אני יכול להגיד משהו, אני מבין שהיום באו לפרגן לעובדים הסוציאליים, לא לרדת עליהם, אבל אני אגיד משהו בכל זאת.

אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, אין קשר.

<אריה שמש: זה בסדר, אני רגיל לזה.

<אריה שמש: בשביל זה לא הבנתי היום למה זה משהו אחר, אבל בסדר.

אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, לא, לא, לא.

יעקב מרגי: לא שמעת מילה אחת על העובד הסוציאלי.

אורלי לוי אבקסיס: רגע, נדמה לך שאני - - -

<צפרא דוויק: זה לא אנחנו, זה התקציבים.

<אריה שמש: רציתי להגיד מילה.

<אריה שמש: אנחנו הגענו לוועדה, קיבלנו את דברי יושבת הראש.

<אריה שמש: המודל נבנה.

<אריה שמש: הבעיה היא רק - - -

אורלי לוי אבקסיס: בניתוק מהצד השני.

<אריה שמש: שנייה, הבעיה היא לא אצלנו, הבעיה שאני הופתעתי ממנה זה שהמספרים לא מדברים בינם לבין עצמם.

<אריה שמש: במשרד אני לא עושה את המספרים, יש חשבות.

<אריה שמש: היא בנתה את הממוצע שיצא 900 ומשהו שקלים, העמותות - - -

<קריאה: 800 ומשהו שקלים.

<אריה שמש: העמותות בנו את הממוצע שלהם, שזה יוצא ב ערך 1,500 שקלים.

<אריה שמש: אני לא יודע למה המספרים לא מדברים, אבל זה לא - - -

יעקב מרגי: לא מקבלים פריז.

יעקב מרגי: במצב כזה לא מקבלים פריז.

אורלי לוי אבקסיס: טוב, חברה, לא נעים לי להיות עוכרת שמחות, אבל אם נדמה לך שגם ביום של חג אני אפספס הזדמנות לתקן או לזרז איזה שהוא פתרון של עוול מסוים, הגעתם למקום הלא נכון.

<אריה שמש: מקובל.

יעקב מרגי: עובדת סוציאלית או לא?

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר משהו, גם לעובדים הסוציאליים קשה ביותר להתנהל מול משפחות האומנה, כשאין להן את ארגז הכלים לתת למשפחות.

אורלי לוי אבקסיס: מה שאנחנו עושים פה, ברגע זה שהעלינו את הבעיה הזו על השולחן - - -

יעקב מרגי: והיא לא תרד מהשולחן.

אורלי לוי אבקסיס: בטח שלא.

אורלי לוי אבקסיס: זה בעצם לעזור לעובדים הסוציאליים.

אורלי לוי אבקסיס: כי בשורה התחתונה העובדים הסוציאליים נדרשים לתת תשובות במקומות שלא הם הכתיבו ובנקודות זמן.

אורלי לוי אבקסיס: הם יודעים מה הצרכים ואנחנו נשב ביחד עם יושבת ראש איגוד העובדים הסוציאליים.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נעשה ישיבה מצומצמת ביחד אם נציגי האומנה, נציגי העמותות וביחד איתך, ואם צריך את החשב, גם החשב יהיה פה.

<שלוה ליבוביץ: התקציבן, לא החשב.

<שלוה ליבוביץ: חנן.

אורלי לוי אבקסיס: חנן.

אורלי לוי אבקסיס: יש לו כבר היסטוריה עם חנן.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נשב עם חנן ואנחנו נראה איך אנחנו מגיעים לעמק השווא.

<שלומית לוסטיג: כמי שעברה את התהליך הזה, ולנו הרי יש סל, אני חושבת שנכון - גם אם זה ייקח עוד קצת זמן – לעשות את זה בצורה כמו שצריך ולהצליח, כי אם זה יהיה לא מוצלח - - -

אורלי לוי אבקסיס: שלווה, אמרתם את זה פה לפני שנה.

אורלי לוי אבקסיס: שנה עברה.

אורלי לוי אבקסיס: המשפחות לוקחים אוברדרפט מהבנק, מתוך מחשבה שהכספים האלה יגיעו אליהם.

אורלי לוי אבקסיס: סליחה, אני לא רוצה להיות זו שמרימה פה את הקול, אבל אלה בדיוק אותן מילים ששמעתי לפני שנה, והובטח לי שתוך שלושה חודשים הדברים האלה יפתרו.

אורלי לוי אבקסיס: ואם אני טועה אני אוציא את הפרוטוקול ותקבלו ממני התנצלות בקול.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא טועה.

אורלי לוי אבקסיס: שנה עברה.

אורלי לוי אבקסיס: פי ארבעה יותר.

אורלי לוי אבקסיס: זה נראה לכם הגיוני?

אורלי לוי אבקסיס: זה לא יקרה.

אורלי לוי אבקסיס: אני רושמת את זה פה לפני ואנחנו לא נעבור לסדר, ותאמינו לי, משרד הרווחה לא צריך עכשיו להתנהל מול התקשורת, אבל זה הכלי האחרון שלנו, אם וכאשר צריך.

אורלי לוי אבקסיס: ואפשר לחסוך את זה, כי זה באמת עניין של ישיבה אמת על המדוכה, לנסות לפתור את הבעיות מה הצרכים.

אורלי לוי אבקסיס: הרי אתם יודעים, יש לכם מיפוי, אתם יודעים כמה כסף אתם משלמים על רופאי שיניים, כמה על הרדמה, כמה אנשים משלמים על פסיכולוג.

אורלי לוי אבקסיס: למה לעכב את הכספים האלה?

אורלי לוי אבקסיס: למה לקחת הלוואה מאותם בעלי משפחות, כי המדינה מלווה מהם כסף, אבל המדינה לא משלמת להם פיגורים וריביות.

אורלי לוי אבקסיס: אם הייתם לוקחים את ההלוואה הזאת מהבנק, הייתם צריכים לשלם שם ריביות ופיגורים וכדומה.

אורלי לוי אבקסיס: למשפחות אתם לא משלמים.

אורלי לוי אבקסיס: זה מאד נוח למשרד הרווחה.

אורלי לוי אבקסיס: זה מאד לא נוח למשפחות האלה, שאני חושבת שהם צדיקים.

אורלי לוי אבקסיס: ופה אני אסיים.

<דליה לב שדה: אני רק רוצה לומר שמנכ"ל משרד הרווחה ביקר לפני שבוע בקהילה שיש בה שמונה משפחות אומנה, שזה פרויקט יפיפה, פשוט מדהים לראות את הקהילה הזאת, וגם בתחום של ילד ונוער, לא של הצרכים המיוחדים - - -

אורלי לוי אבקסיס: הוא שמע את אותם דברים ש - - -

<דליה לב שדה: הוא שמע את אותם דברים, והוא אמר שהוא בהחלט רוצה לקדם ולסייע להם גם בבנייה ועדכון השר.

אורלי לוי אבקסיס: אז אנחנו מוסיפים את מנכ"ל משרד הרווחה לאותה ועדה.

<דליה לב שדה: אז הדלת פתוחה והוא נתן עדיפות לנושא של האומנה.

<אורית עמיאל: דליה, כי מה שנאמר שם זה שהסל של ילד ונוער נשחק מאז שבעצם בוצעה ההפרטה, הוא נשחק.

<דליה לב שדה: נכון, והוא בהחלט רוצה לעדכן.

<אורית עמיאל: דיברו על הנושא של נסיעות וקילומטרים של נסיעות שעוד מחושבים כמו לפני שנת 2007 ולא עכשיו.

יעקב מרגי: גם פרוצדורות, שזה לא פחות חשוב.

<דליה לב שדה: הוא פתוח לנושא הזה והוא יבחן את הסל הזה ויעדכן.

אורלי לוי אבקסיס: חברת הכנסת קארין אלהרר, אני שמחה שהגעת.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נזמן לאותה ישיבה גם את מנכ"ל משרד הרווחה שהוא בא עם כוונות טובות ואני מקווה מאד שאולי כשהוא ידפוק על השולחן, הדברים האלה יזוזו יותר מהר.

אורלי לוי אבקסיס: בדיוק דיברנו על כל הנושא של משפחות אומנה ועיכוב הכספים ועל אי היכולת של המשפחות להוציא מהכיס ולממן את כל הטיפולים, בתקווה שמתי שהוא, איפה שהוא יגיעו הכספים, והסכמנו שהייתה לנו פה ישיבה כמעט לפני שנה, לפני שנה פחות חודש, והם הבטיחו תוך שלושה חודשים.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו אני גם כועסת על העמותות, שלא הביאו לפתחנו ששום דבר לא זז.

אורלי לוי אבקסיס: את יודעת, ההבדלים הם כמעט 100% בין ההצעה של המשרד, של החשב של המשרד, לבין ההוצאות האמיתיות, כפי שרואים אותן העמותות , ופה צריך להגיע לעמק השווה.

שמעון סולומון: אני חושב שצריך לתת לזה זמן קצוב ואז לחזור לפה לדיון נוסף.

אורלי לוי אבקסיס: מתי אנחנו יוצאים לפגרה?

אורלי לוי אבקסיס: עוד שבועיים?

אורלי לוי אבקסיס: בשבוע האחרון אנחנו יושבים פה.

אורלי לוי אבקסיס: ויש לנו תאמינו לי פגרה, שחוץ מלנקות את הבית, אני די פנויה לתקשורת.

אורלי לוי אבקסיס: לא נגיע לשם.

אורלי לוי אבקסיס: לא צריך.

אורלי לוי אבקסיס: אין מליאה, אין זה, אני יכולה לפנות הרבה הרבה זמן.

אורלי לוי אבקסיס: אין חוקים שצריך להעביר בוועדות לא צריך לריב עם דודו רותם בוועדת חוקה.

אורלי לוי אבקסיס: אז תיקחו את זה בחשבון.

<דליה לב שדה: אבל היום אנחנו אומרים רק דברים טובים על העובדים הסוציאליים ועל מה שהם עושים.

אורלי לוי אבקסיס: העובדים הסוציאליים עושים עבודת קודש, אבל אם העובדים הסוציאליים הופכים להיות שק האגרוף או באמת מזרון הספיגה בין העניין של חוסר התקצוב לבין המשפחות והם צריכים לעמוד באמצע ולהסביר להם למה הכספים לא מגיעים, והעובדים הסוציאליים צריכים לתת את הדין או להגיד למשפחות – תיקחו עוד נשימה ארוכה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מכבידים על העובדים הסוציאליים, אנחנו הופכים אותם כשק חבטות ואנחנו הופכים אותם כמטרה לכל אותם חיצים.

אורלי לוי אבקסיס: אף אחד לא רואה, פרט לעובד הסוציאלי שעומד בתווך, את מה שקורה מאחורי הגב שלנו, ובכלל מה הוא ארגז הכלים שהוא יכול לתת.

אורלי לוי אבקסיס: הוא לא יכול לתת יותר ממה שיש לו.

שמעון סולומון: נכון מאד.

אורלי לוי אבקסיס: וכאן, אני פה לגמרי עם העובדים הסוציאליים.

אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, זו דרישה של העובדים הסוציאליים שיתקצבו את זה כמו שצריך, למען הסר ספק.

אורלי לוי אבקסיס: הם האנשים הטובים פה.

אורלי לוי אבקסיס: כן, אני עצרתי אותך, בבקשה, תגיד עוד משפט ונעבור למשפחה אחרת.

<עמית דור: אני רק הייתי מוסיף שהפער הוא כפול.

<עמית דור: כלומר, מה שמגיע לילדים הם לא יכולים לקבל הכל, אנחנו בפירוש השלמנו מכיסנו.

<עמית דור: לנו לא חסרה הפרוטה, אבל בטוח שישנן משפחות שבהן הילדים לא מקבלים, ומעבר לזה, לטעמי גם הסל שהילדים זכאים לו, הוא סל של מינימום של בריאות, הוא לא סל שמדבר על איכות חיים, הוא לא סל שנותן לילדים האלה קצת מעבר, והם מאד מאד צריכים.

אורלי לוי אבקסיס: מישהו יכול להגיד לנו מה הדלתא בין ילד באומנה, לבין ילד עם צרכים מיוחדים?

קארין אלהרר: ילד אמנה צרכים מיוחדים או ילד אומנה ללא צרכים מיוחדים, מה הדלתא שניתנת?

<שלוה ליבוביץ: התשלומים שלנו הם הרבה פחות מאשר ילדים עם צרכים מיוחדים.

<שלוה ליבוביץ: בממוצע באומנה דמי האחזקה הם 2,400 שקלים ו - - -

<עמית דור: זה מגיע גם ל-4,000.

<שלוה ליבוביץ: 4,300, וזה מעל לסל, זה חוץ מהסל.

<דליה לב שדה: אבל יש לנו גם אומנה טיפולית, ששם התעריף הוא הרבה יותר גבוה.

קארין אלהרר: לא, אני לא מדברים על אומנה טיפולית, אני מדברת על ילד עם צרכים מיוחדים, שיקומי או מוגבלות התפתחותי.

<שלוה ליבוביץ: אז יש את דמי החזקה שזה הפער, ויש את הסל, כשהסל שלנו הוא בערך היום 780 שקלים.

קארין אלהרר: השאלה מכוונת לזה, הרי ילדים עם מוגבלויות שהם באומנה לא זכאים לגמלת ילד נכה, מה שאני רוצה לברר זה שהמשרד משתתף בעצם בגובה גמלת ילד נכה, כדי לתת למשפחת האומנה את הדלתא הזאת שקיימת.

אורלי לוי אבקסיס: למה הם לא זכאים לגמלת ילד נכה?

קארין אלהרר: ככה כתוב.

<דליה לב שדה: אין כפל קצבאות.

יעקב מרגי: איפה הכפל?

יעקב מרגי: הצרכים לא נעלמו.

אורלי לוי אבקסיס: עוד נקודה שעליה נדון, תבדקו את זה.

<שלוה ליבוביץ: המדינה מממנת את הילד, זה 4,300 שקלים.

<שלוה ליבוביץ: זה עוד לפני ההוצאות המיוחדות.

קארין אלהרר: בסדר, אני מבינה.

קארין אלהרר: אפשר רגע?

אורלי לוי אבקסיס: נכון, זה רעיון.

אורלי לוי אבקסיס: בוא נשב על זה לקראת הפגישה הבאה, בסדר?

קארין אלהרר: שמה?

אורלי לוי אבקסיס: לגבי הנושא של קצבת ילד נכה ולגבי ההשתתפות והקיזוזים מול הביטוח הלאומי.

<דליה לב שדה: טוב, מה שהוא אומר זה שבאמת מגיעים כמעט ל-6,000 שקלים הוצאות על ילדים עם צרכים מיוחדים וגם באומנה הטיפולית.

אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, לא, אמרו פה 4,000 שקלים לעומת 2,400 שקלים.

<שלוה ליבוביץ: לא, זה ללא ההוצאות המיוחדות.

<דליה לב שדה: פלוס ההוצאות המיוחדות, שזה גם חזק מהחזקה של ילד.

אורלי לוי אבקסיס: פקודת ילד נכה יוצא מהביטוח הלאומי למשפחות, כאשר משפחות מחזיקות את הילד בבית.

אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, זה לא מונע מהם גם כן להכניס אותם למסגרות יומיות, בסדר?

אורלי לוי אבקסיס: וגם על זה משלמת המדינה.

אורלי לוי אבקסיס: אתם רוצים שנעשה את החישוב עד לשקל ועד ללירה, ונוסיף לירה על שקל?

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נעשה את זה אם צריך.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נביא את מחלקת המחקר של הכנסת ואנחנו נבדוק כמה המדינה חוסכת על ילד בעל צרכים מיוחדים באומנה.

<דליה לב שדה: היא לא חוסכת.

אורלי לוי אבקסיס: אל תגידי לי היא לא חוסכת.

<דליה לב שדה: כי גם כאן יש הוצאות נוספות שמשלמים.

אורלי לוי אבקסיס: אם אתם לוקחים אותו למסגרת חוץ ביתית טיפולית, היא עולה למדינה למעלה מ-10,000 שקלים בחודש, בין 10,000 שקלים ל-15,000 שקלים.

<דליה לב שדה: אני רוצה להוסיף שיש גם קצבת ניידות.

אורלי לוי אבקסיס: בוועדת סילמן ביקשו לחזק את הנושא של האומנה.

<דליה לב שדה: קצבת ניידות עם מלוא הזכויות הנלוות.

<עמית דור: אפילו נקודות זיכוי לא מקבלים.

אורלי לוי אבקסיס: אפשר לדבר פה רק כאשר אני נותנת רשות דיבור, ודרך אגב אני בדרך כלל עושה את זה דיון פתוח, עד שאני חוזרת בי.

אורלי לוי אבקסיס: אז בואו נשאיר את כל הנושא של האומנה ושל התקצוב לשבוע האחרון לפני הפגרה.

אורלי לוי אבקסיס: עד אז תעשו שיעורי בית.

אורלי לוי אבקסיס: אני פשוט שלחתי אז תוך שלושה חודשים, אבל מאחר שגם העמותות לא עשו את שהוטל עליהם בלחזור אלינו אם הסתדר או לא הסתדר, היינו בטוחים שזה נסגר לחלוטין.

אורלי לוי אבקסיס: גם אז כשנפגשנו עם הצוות המקצועי מחוץ לוועדה, ומסתבר ששנה עברה ואף אחד לא מרוצה ממה שיצא.

אורלי לוי אבקסיס: אז אנחנו עשינו פה באמת גם נזיפה גם בעמותות, כי גם אם הן מחכות, המשפחות בינתיים הן אלה שקורסות ולא העמותות, ובטח שהעובדים הסוציאליים אחר כך עומדים בתווך וסופגים את כל העלבונות או כל הלחצים מכל הכיוונים.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מקשים עליהם, מראש אנחנו מכשילים את תפקידם, ואנחנו נראה איך אנחנו יכולים לטפל גם בזה.

אורלי לוי אבקסיס: עוד משהו?

אורלי לוי אבקסיס: משפט אחרון.

<עמית דור: כן, משפט אחרון.

<עמית דור: לי קצת חורה גם שבזמן האחרון משפחות אומנה ו/או עובדים סוציאליים, נמצאים על המוקד בתור גנבי ילדים וחוטפי ילדים.

<עמית דור: זה קצת, לפחות מזווית הראייה שלי, זה מפריע שמהבית הזה לא יוצאת איזו שהיא אמירה ברורה.

יעקב מרגי: היה גינוי גם במליאה - - -

אורלי לוי אבקסיס: לא רק שהיה גינוי, הורחקו מפה חברי כנסת שהתנסחו בשפה הזו ויש פה עדים לכך.

יעקב מרגי: אני עזבתי את הדיון במחאה.

אורלי לוי אבקסיס: ודרך אגב שלא תטעו, הורחקו חברי כנסת מהקואליציה ומהאופוזיציה במידה שווה, והחדר הזה לא ייתן לדברים האלה.

אורלי לוי אבקסיס: קודם כל נקודה ראשונה שממנה אנחנו יוצאים, עבודת הקודש היא גם של העובדים הסוציאליים, אבל בלי ארגז כלים אמיתי ונכון, אנחנו מראש גורמים להם להיכשל במילוי תפקידם.

יעקב מרגי: אורלי, אני אמרתי בדברי הפתיחה, הריבון - - -

<מיה חסקל: זה מונח בעייתי עבודת קודש, כי אז כאילו שאנחנו באיזו גמילות חסדים כזו.

<מיה חסקל: אנחנו לא מהמקום הזה.

<קריאה: אולי נקבל 10 אחוז מעשר, כמו הכוהנים.

יעקב מרגי: אוקיי, אוקיי.

יעקב מרגי: רבותי, לא לחינם אמרתי בדברי הפתיחה שהריבון אוהב את הטשטוש הזה, את אי ההגדרה.

יעקב מרגי: הריבון במקרה הזה זה הממשלה.

<שלומית לוסטיג: במדינה דמוקרטית הוא האזרח, אתה מתכוון אנשי הרשות המבצעת.

יעקב מרגי: השלטון המרכזי, סליחה, את צודקת.

יעקב מרגי: השלטון המרכזי אוהב את הטשטוש של ההגדרות של התיקנון של סמוך, הזמן עושה את שלו.

קארין אלהרר: אה, הטשטוש יעלם ממש בקרוב.

יעקב מרגי: אז זהו, לכן זו הסיבה.

יעקב מרגי: הדיון הזה מברר את זה ואומרת יושבת הראש במפורש, זה לא יהיה יותר.

יעקב מרגי: זה לא יהיה.

יעקב מרגי: אני חושב שהמדינה צריכה להפסיק להתנהג, סליחה, אני לא רוצה לומר במקרה הזה במושגים האלה, שהמדינה תתנהג כמדינת רווחה בנתינה שלה, לא בצורה שהיא צריכה להיתמך על ידי משפחות יקרות, שאמרנו את הדברים החמים עליהן.

יעקב מרגי: אני חושב שאם יש - - -

אורלי לוי אבקסיס: זהו, זה לא רציונאלי מה שהן עושות.

יעקב מרגי: אם יש ציונות ופטריוטים, אני חושב שאלה הן המשפחות האלה ואני אומר את זה מתוך הכרה, מתוך היכרות והערכה מלאה לעבודה הזו.

יעקב מרגי: כל שכן, לגבי צרכים מיוחדים, כל ילד שמגיע לאומנה הוא בעל צרכים – מי יותר מי פחות – הוא בעל צרכים.

יעקב מרגי: זה לא נעשה בגלל שזה מצב אידיאלי.

יעקב מרגי: לכן המאמץ, ואני אומר לכם, הורים ביולוגים מתמודדים עם קשיים, כל שכן.

יעקב מרגי: ואני רואה שהמדינה כל פעם חוזרת על עצמה, הזמן עובד לטובתה.

יעקב מרגי: הנה עוד שנה עברה לה.

אורלי לוי אבקסיס: טוב, אבל אנחנו קצת הוטענו פה, אבל לא נורא, אנחנו - - -

יעקב מרגי: הרדימו אותנו.

אורלי לוי אבקסיס: לא, חשבתי בעלי האינטרס יתחילו לבוא ולדפוק בדלת כשדברים לא מסתדרים אחרי שהקצבנו שלושה חודשים.

אורלי לוי אבקסיס: היה שקט תעשייתי כזה, שחשבנו שהכל בסדר, בעיקר אחרי שישבנו עם גורמי המקצוע שאמרו הנוסחה אוטוטו על השולחן.

אורלי לוי אבקסיס: בסדר.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו ניפגש פה בעוד שבועיים.

אורלי לוי אבקסיס: תודה לך מאד.

<עמית דור: תודה לך.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לשמוע עוד משפחות באומנה.

<גלית וינדפלד: אני גלית, אנחנו הורים אומנים.

<גלית וינדפלד: יש לנו ארבעה ילדים ביולוגיים וילד בן 4.5 שמזה שנה וחצי בערך הוא איתנו.

<גלית וינדפלד: אז קודם כל אני רוצה להגיד באמת תודה לעובדים הסוציאליים.

<גלית וינדפלד: אנחנו נתקלנו בזה, כלומר עד אז לא הכרנו בכלל את כל הנושא של הרווחה והעבודה הסוציאלית, עד שהתחלנו להיכנס לזה, דרך מכון סאמיט, והתהליך היה פשוט תהליך מדהים.

<גלית וינדפלד: כלומר, הרבה יותר טוב ממה שחלמנו עליו, מהרגע שניגשנו למכון ועד - - -

אורלי לוי אבקסיס: מה הביא אתכם להיכנס לאומנה?

<גלית וינדפלד: מה גרם לנו?

אורלי לוי אבקסיס: כן.

<גלית וינדפלד: זה קצת מצחיק.

יעקב מרגי: אין תשובה אחת.

<גלית וינדפלד: לא, יש תשובה.

<גלית וינדפלד: כלומר, הבסיס זה הספר על ציון ובתיה, הילד מבית שאן שלקחו אותו לאומנה, ואני אמרתי שאני אהיה אמא אומנת שלא תישבר, שהוא יישאר אצלי תמיד, ורמי היה שותף יותר מאוחר.

אורלי לוי אבקסיס: אל עצמי, זה הספר.

<גלית וינדפלד: אל עצמי, בדיוק, כן.

אורלי לוי אבקסיס: זה אחד הספרים שהכי השפיעו עלי בילדות שלי.

<גלית וינדפלד: גם עלי, מסתבר, כי אני פה, ורמי היה שותף לעניין, וברגע שהבנו שאנחנו מאד מאד אוהבים לגדל ילדים, הבנו גם שזו הדרך הכי הגיונית שבה נתרום לחברה.

<גלית וינדפלד: ואז החלטנו ללכת לתהליך, וחגית, שהיא מנהלת הסניף היום ואז היא הייתה קולטת משפחות, כיוונה אותנו מאד נכון בעניין של מה אנחנו צריכים לקלוט, איזה ילד.

<גלית וינדפלד: כי בכל זאת יש השפעה על המשפחה והילד מגיע עם מורכבויות, ואני חושבת שהתהליך היום, אנחנו מאושרים ממנו.

<גלית וינדפלד: כלומר כל המשפחה מאושרת מזה שאנחנו שם.

<גלית וינדפלד: אבל זה לא אומר שאין קשיים.

<גלית וינדפלד: כל הזמן יש קשיים ויש אתגרים שאי אפשר בכלל לצפות או לחשוב, הם דינמיים ומשתנים.

<גלית וינדפלד: אחד האתגרים שהיו בפנינו זה שאחרי שלושה חודשים באו ואמרו לנו שהחליטו שהילד עובד לאימוץ, וזה היה קצת הלם.

<גלית וינדפלד: לא היינו כל כך בשלים לזה.

<גלית וינדפלד: אימוץ היה מוקדם מדי, כלומר אנחנו עוד היינו במצב שבאנו מתוך רצון לעשות אומנה.

<גלית וינדפלד: בדקנו את שתי האופציות.

<גלית וינדפלד: חגית ככה כל הזמן אתגרה אותנו לכו תחשבו – אתם רוצים אומנה?

<גלית וינדפלד: אם רוצים אימוץ?

<גלית וינדפלד: תחשבו על זה בבית, תחקרו מה זה.

<גלית וינדפלד: קראנו והחלטנו שאנחנו מאמינים שאם לילד יש הורים ביולוגיים מתפקדים, חשוב שהוא יהיה איתם בקשר.

<גלית וינדפלד: אנחנו חושבים שלטובת הילד חשוב שהוא יהיה איתם בקשר, ולשליו יש היום שני הורים ביולוגיים שהוא נפגש איתם, ועכשיו עברנו לפגישות בבית של ההורים, וזה קשר שנותן לו המון.

<גלית וינדפלד: זה פשוט מדהים לראות את הביולוגיה, כמה היא חזקה, ושירות האומנה מאד עזר לנו בתהליך.

<גלית וינדפלד: יש פה כמה מורכבויות.

<גלית וינדפלד: מגיעים לוועדת החלטה, ועדת החלטה ראשונה החליטה שהוא עובר לאימוץ, הגיעו אלינו מהשירות למען הילד ואנחנו פה אמרנו, אנחנו לא שם, זה עוד טרי.

<גלית וינדפלד: אנחנו עם כל הבעיות, והיום הוא בגן למעוכבי התפתחות, יש קשיים ואנחנו עוד לא יודעים איך מתמודדים עם זה.

<גלית וינדפלד: והליווי של העובדת הסוציאלית שלנו, היא הפכה להיות כמו הקביים שלנו.

<גלית וינדפלד: היא נורא עזרה לנו ללכת בתוך התהליך, וההבנה של ללכת לאימוץ זה לוותר על זה.

<גלית וינדפלד: אין עובד סוציאלי כל כך בתמונה, זה ללכת לבד.

<גלית וינדפלד: בעניין הזה אני רוצה להגיד שבאותה נקודה הבנו כמה המשמעות של העובד הסוציאלי היא חשובה.

<גלית וינדפלד: היא ליוותה אותנו בוועדות החלטה.

<גלית וינדפלד: לצערנו לוועדות החלטה הורים ביולוגיים לא מוזמנים, שזה משהו שדיברנו עליו, שנכון לשנות.

<גלית וינדפלד: סליחה, האומנים.

<גלית וינדפלד: הביולוגים מוזמנים, אבל ההורים האומנים לא מוזמנים.

<גלית וינדפלד: ופה זה קצת לדעתי נקודה שצריך לעבוד עליה ולחשוב אם זה בכלל נכון, כי בטח יש אמירה להורים, שהם מכירים הכי טוב את הילד.

<גלית וינדפלד: זה השלב הזה של האימוץ, והם באמת היו איתנו בתוך התהליך.

אורלי לוי אבקסיס: טוב שאת מעלה את הנקודה הזו, מאחר שחברת הכנסת קארין אלהרר ואנוכי בדיונים לגבי הנושא של חוק האומנה.

אורלי לוי אבקסיס: מעניין לראות איך אנחנו נוכל להכניס את הסעיף הזה לגבי קולם של ההורים האומנים בוועדות ההחלטה.

קארין אלהרר: רק לומר שכל מטרת החוק הייתה לתת מעמד להורי האומנה.

יעקב מרגי: מה אנשי המקצוע אומרים?

יעקב מרגי: מאחר שאנחנו עוסקים בעבודה סוציאלית, חשוב לי, הרגש שלי אומר משהו.

יעקב מרגי: השאלה מה אנשי המקצוע אומרים – טוב או לא טוב.

<קריאה: לגמרי, לגמרי.

<קריאה: אנחנו נלחמים על זה יום יום.

<קריאה: חובה.

יעקב מרגי: זה העובדים הסוציאליים אמרו חובה?

יעקב מרגי: אז אני לא מבין למה זה לא מיושם?

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מודים לך שהארת את תשומת ליבנו לנושא הזה.

<גלית וינדפלד: אני רוצה להעלות עוד נקודה אחת, אם אפשר.

אורלי לוי אבקסיס: עוד נקודה ואנחנו נעבור לעוד משפחה.

<גלית וינדפלד: מה שרצינו עוד להעלות זה את הנושא של ההורים הביולוגיים.

<גלית וינדפלד: המקום של ההורים הביולוגיים בסיפור הזה, מי מטפל בהם?

<גלית וינדפלד: במקרה של שליו, אמא שלו, תראי, מן הסתם אמא שבסופו של דבר מוסרת את הילדים שלה, היא צריכה תמיכה בעצמה, וברגע שלוקחים ממנה את הילדים שלה, היא לא זכאית לשום תמיכה, והדרך ליפול היא מאד קלה.

<גלית וינדפלד: והיא לא הייתה זכאית במקרה שלנו, ואיך בכל זאת להרים אותה גם בשביל שליו וגם בשבילה.

<גלית וינדפלד: זה היה לנו עצוב לראות את זה, שאין מעגל תומך.

<גלית וינדפלד: לקח המון זמן עד שהיא הצליחה לבנות איזה שהוא מעגל ובסופו של דבר, למרות שזה לא התפקיד של מכון סאמיט, רק בגלל טובתו של הילד שלנו, היא נרתמה ועזרה בעניין הזה.

<גלית וינדפלד: אז זאת נקודה שחשוב לנו להציף, הנושא של תמיכה בהורים ביולוגיים, גם - - -

אורלי לוי אבקסיס: גם כאשר הילדים נמצאים באומנה.

<גלית וינדפלד: כן.

אורלי לוי אבקסיס: נכון, בהחלט.

אורלי לוי אבקסיס: זה באמת כל הנושא של הראייה הכוללת.

קארין אלהרר: אפשר לשמוע משלווה?

אורלי לוי אבקסיס: היא דיברה קודם.

קארין אלהרר: לא, רק אולי על הראייה הכוללת של הדברים, איך אתם רואים את זה.

<שלוה ליבוביץ: בהחלט.

<שלוה ליבוביץ: הייתה ועדה עכשיו שמינה מנכ"ל המשרד, ואחת ההמלצות שהאומנה תעסוק בחיזוק ההורות של ההורים הביולוגיים, וכל צוות האומנה, יש עכשיו שלושה קורסים של טיפול הורה-ילד, הכוונה להורה הביולוגי, והמנכ"ל אישר לכל גוף מפעיל לטפל ב-20 הורים ביולוגיים במקביל, ואנחנו למדנו, כי גם - - -

אורלי לוי אבקסיס: רגע, רק אל תגידי לי שהם משלמים ואחר כך הם יחכו שתחזירו להם מאותו סל.

<שלוה ליבוביץ: לא, לא, לא, ממש לא.

אורלי לוי אבקסיס: מראש לא ניצור את הבעיה.

<שלוה ליבוביץ: אורלי, לא צריך להגזים.

<שלוה ליבוביץ: באחד הדברים אנחנו עושים את זה כבר היום במשפחות הקלט חירום, ולמדנו שלמנח האומנה, ברגע שהוא גם מטפל בהורות של ההורה הביולוגי, הוא מבין הרבה יותר עמוק את הילד ואת צרכיו, וגם לעזור ללוות את המשפחות אומנה.

<שלוה ליבוביץ: אנחנו חושבים שזה צעד מאד מאד חשוב.

<דליה לב שדה: אני רק רוצה להעיר, אני חושבת שזה רק חלקי.

<דליה לב שדה: כלומר, זה נכון מה ששלוה אמרה, אבל זה לא הטיפול שאני חושבת שאולי גלית התכוונה, שזה תמיכה בקהילה ממש וטיפול במשפחה.

יעקב מרגי: וודאי.

יעקב מרגי: צריך כלים ומשאבים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל באותן מסקנות של ועדת סילמן היה פיתוח שירותים בקהילה.

<שלוה ליבוביץ: זה זה, בדיוק.

אורלי לוי אבקסיס: שם זה נכנס, ואתם צריכים לבדוק מה נכנס באותם פיתוח שירותים, בעיקר אצל אלה שיוצאים מהמסגרות החוץ ביתיות בחזרה לקהילה.

<דליה לב שדה: יש הרבה עומסים סך הכל בקהילות, והרבה פעמים מחלקות בתוך העומס, את יודעת, הם אומרים הילד כבר מטופל אז הוא לא בסכנה, אז לא תמיד בסדרי העדיפויות נופל גם הטיפול במשפחה, למרות הקושי.

<חנה סלוצקי: זה יהיה תפקידו של עו"ס המשפחה.

<חנה סלוצקי: אם שמתם לב, המשרד עכשיו בנושא של עו"ס המשפחה מקבל ממש תפנית והרבה מאד השקעה, וזה יהיה תפקידו של עו"ס המשפחה ללוות את המשפחה גם כשהילדים יוצאים מהבית.

אורלי לוי אבקסיס: וזה בעיקר כאשר העברתם את נטל ההחלטה בחזרה לבתי המשפט, מה שאומר שקצת מצמצם את הקונפליקט בין המשפחה לבין - - -

<חנה סלוצקי: אני רוצה לבקש מחברת הכנסת, את ביקשת מסילמן לבוא לכאן להציג את הוועדה, אז בואי ננסה לבודד עכשיו מה שיפורסם בעיתונות - - -

אורלי לוי אבקסיס: אני קיבלתי פשוט את הדו"ח משר הרווחה בעצמו.

אורלי לוי אבקסיס: לכן אם אני אומרת משהו, תאמיני לי, אני לא מסתמכת על מה שכתב יובל גורן, אלא על מה שקיבלתי מהשר.

<חנה סלוצקי: אוקיי, אבל צריך להסביר את זה.

<חנה סלוצקי: זה לא מוסבר טוב.

אורלי לוי אבקסיס: וגם הוועדות תהיינה שם.

<חנה סלוצקי: יש קצת בלבול בזה.

אורלי לוי אבקסיס: אז בואו נשאיר את זה.

אורלי לוי אבקסיס: עוד מישהו מהמשפחות מעוניין לדבר?

<הלל שר: צהריים טובים, עדינה והלל, אנחנו מהיישוב כוכב יאיר ואנחנו הורים לחמישה ילדים ביולוגיים.

<הלל שר: הפכנו למשפחת אומנה לפני 3.5 שנים, כאשר שניים מהילדים כבר היו נשואים, ובינתיים עוד שניים נישאו.

<הלל שר: יש לנו שאלה מאד מהותית ואני אשאל אותה בסוף, אבל רק אחרי שאני אספר קצת על המקרה שלנו, כי כדי להבין את השאלה צריך להבין את העוצמה של האומנה שעשינו, כי אנחנו לא הפכנו למשפחת אומנה בפרוטוקול הרגיל.

<הלל שר: אנחנו בעצם הכרנו נערה בשבת בעשר בבוקר, בשעה אחת עשרה בערב כבר הבנו שיש פה מקרה חירום.

אורלי לוי אבקסיס: מה, מה?

אורלי לוי אבקסיס: תחזור על זה.

<הלל שר: הסיפור שלנו הוא כזה: בשבת בבוקר הגיעה לביתנו גיסתנו, שגם גרה בכוכב יאיר, עם איזו שהיא נערה עם חזות אוריינטאלית, והיא סיפרה לנו שהיא אחת משני ילדים שהאבא נפטר, אין אמא בתמונה, אין להם איפה להיות בשבת, והיא החליטה לארח אותם שבת.

<הלל שר: בררנו קצת יותר פרטים על הנערה הזאת, ובמוצאי שבת, בשיחה עם דודה שלה, שבעצם ניתקה כל מגע, מסתבר שהנערה הייתה מאושפזת באשפוז פסיכיאטרי בשלוותה, אם ניסיון אובדני ואנחנו הבנו שיש פה מקרה חירום.

<הלל שר: אני אומר את זה מאד בתמציתיות, אבל שיש פה באמת מקרה של נערה שאם אנחנו לא נעזור לה, מי יודע מה יקרה לנערה.

<הלל שר: מדובר בנערה בת 14, ילידת ארצות הברית, אמא קוריאנית ואב ישראלי לשעבר.

<הלל שר: אני לא יודע אם יש זמן, עד כמה להרחיב.

אורלי לוי אבקסיס: > אפשר לחסוך פרטים.

אורלי לוי אבקסיס: השאלה האם היא הייתה מוכרת לשירותי הרווחה?

<הלל שר: מסתבר.

<הלל שר: היא הייתה מכפר סבא והמשפחה הייתה מוכרת לשירותי הרווחה בכפר סבא.

<הלל שר: האבא נסע לטיפולים בארצות הברית, הוא נפטר שם ואז האמא צצה, אחרי שלא הייתה בחייה מגיל 5, והיה מקרה חירום ואנחנו הסכמנו שאנחנו מוכנים להיות משפחת אומנה, בעצם ללא שום כלים, ללא שום הכנה.

<הלל שר: ופה אני חייב לציין, לנו עד לאותה נקודה לא הייתה שום חשיפה לנושא של עובדים סוציאליים, אבל אין ספק שכולם פה מבינים את מקרה החירום הזה.

<הלל שר: אנחנו זכינו לליווי פשוט מדהים, שבעצם עזר לנו לשרוד את הימים ואת החודשים הראשונים: האם להעביר אותה לבית ספר, איך לגדל אותה, מה עושים ואיך עושים ואיך אנחנו מתמודדים עם הבעיות המשפחתיות, במיוחד על הרקע הפסיכיאטרי שלה.

<הלל שר: בהמשך התחלפה עובדת סוציאלית כי הראשונה ילדה, גם עובדת סוציאלית נפלאה ואני רק אספר אנקדוטה אחת על החשיבות של העובדת הסוציאלית והליווי.

<הלל שר: לפני כמה חודשים, בסמיכות לחתונה של אחד הילדים שלנו, פעם ראשונה כתבתי SMS לעובדת הסוציאלית, כמה היא במצב נפלא וכמה זכינו וכמה נפלא וכמה זכינו.

<הלל שר: כעבור כמה ימים העובדת הסוציאלית אמרה שהיא רוצה להיפגש איתנו.

<הלל שר: מסתבר, שבשעה שאנחנו חשבנו שהמצב הוא נפלא, בעצם היה ניסיון אובדני, וההתמודדויות הן, זה פשוט קשה, מסובך ומורכב.

<הלל שר: ועכשיו אני מגיע לשאלה שאני מנצל את ההזדמנות, אולי זו אצבע אלוהים.

<הלל שר: אני שלחתי לחברת הכנסת קארין אלהרר מייל לפני שבוע, אני לא יודע אם הספקת לקרוא אותו, אבל בכל אופן, אני שלחתי לך מייל והנושא הוא כזה.

<הלל שר: השאלה שלנו – הנערה מגיעה לגיל 18, ובגיל 18 אין לה משפחה.

<הלל שר: אין.

<הלל שר: האבא מת, האח שלה, שלא זכה למשפחת אומנה הוא עריק מהצבא, הוא נרקומן.

<הלל שר: האמא אי שם בעולם - - -

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת לומר משהו.

אורלי לוי אבקסיס: עוד מהכנסת הקודמת אנחנו ניסינו לקדם הצעת חוק על מסגרות חוץ ביתיות, על הארכה בעצם לאלה שחסרי ראש משפחתי עד גיל 21-22.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת להגיד שאמרנו לנו תחכו, יש כמה פיילוטים בתוך משרד הרווחה, ביניהם דירות בוגרים, ביניהם הארכת נושא הפנימיות.

אורלי לוי אבקסיס: אני יודעת שעכשיו יש תכנית נוספת עם אגודת הידידות - - -

<שלוה ליבוביץ: לא, לא, בהצעת החוק שלכן לגבי אומנה טיפולית, וזאת אומנה טיפולית, נכנס שזה יהיה עד גיל 21.

<שלוה ליבוביץ: אז זאת אומרת שאם אנחנו נצליח להעביר מהר את הצעת החוק, הנערה הזאת תזכה להיות עד גיל 21.

<קריאה: זה פותר ממש חלק קטן.

<הלל שר: תנו לי להשלים את השאלה, בבקשה.

<שלוה ליבוביץ: יש לנו גם ילדים באומנה רגילה שמגיעים לגיל 18, הם לא מוכרים כ - - -

אורלי לוי אבקסיס: אבל בחוק שלי מהכנסת הקודמת, ושלוה, את מכירה את החוק, אנחנו מדברים שם על מסגרות חוץ ביתיות תומכות, כולל ליווי של עובדת סוציאלית, כולל ליווי של כל הגורמים המקצועיים, של יד ביד בתוך החברה, כי דקה אחרי גיל 18 רוב הילדים האלה, גם יוצאי הפנימיות, לא רק האומנה, נשארים ללא מסגרת וללא ליווי, ושולחים אותם כאילו מדובר עכשיו בבן אדם עם כל ארגז הכלים להסתדר.

אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה מאד שגם החוק הזה, שלא מדבר רק על האומנה הטיפולית, יקוים הלכה למעשה ואז יהיה לנו פתרון כולל.

<שלוה ליבוביץ: בוועדת סילמן, הוועדה שסיפרתי, אנחנו כן נתנו גם הצעה למענה לכל ילדי האומנה עד גיל 21, אחרת מזו של האומנה הטיפולית, אבל נכון להיום זה נושא מאד כבד תקציבית וצריך-.

<שלוה ליבוביץ: זה לא פשוט.

<צפרא דוויק: חבל שנציג אגף התקציבים לא פה.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

<הלל שר: סליחה, אפשר רק להשלים משפט?

<הלל שר: אני רק רוצה לומר עוד משפט אחד.

אורלי לוי אבקסיס: משפט אחד ואנחנו רוצים לתת לעוד מישהו לדבר.

אורלי לוי אבקסיס: כתבתי – תמיכת האומנה במישל (שמה מישל), ובנו כמשפחה ובעיקר ליווי עובדת סוציאלית וליווי פסיכיאטרי, הוא חיוני להמשך העצמתה.

אורלי לוי אבקסיס: ולכם אני אומר שבלי הליווי הזה, אני באמת לא יודע מה יהיה עם הנערה הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו משפחה לכל דבר - - - אני אגיד לך מה יהיה איתה ועל מה המשרדים סומכים?

<הלל שר: היא תהיה ברחוב.

אורלי לוי אבקסיס: שאתם תמשיכו להחזיק אותה ואתם תמשיכו לספק לה את המחסור שלה ואתם תמשיכו לתת לה את קורת הגג, וחסכתם למדינה את ההוצאה הזאת.

<הלל שר: יש הרבה כלים שאנחנו לא יכולים לתת לה.

<הלל שר: קורת גג היא מקבלת.

אורלי לוי אבקסיס: וזה מה שקורה ברוב משפחות האומנה.

אורלי לוי אבקסיס: אומרים למשפחות האומנה בגיל 18 אנחנו - - -

יעקב מרגי: אבל הכלים המקצועיים.

אורלי לוי אבקסיס: אני יודעת, הוא מדבר על הפסיכולוגים ועל הליווי הנוסף.

<הלל שר: ועל הליווי הפסיכיאטרי.

<הלל שר: בלי זה הילדה הזאת, אני לא יודע מי ישורנה.

<הלל שר: חייבים את התמיכה הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: קארין אלהרר אמרה שהיא תענה.

<דלית וולברג: שלום, אני משפחה אומנת לשני ילדים.

<דלית וולברג: אני משפחה חד הורית לשני ילדים באומנה, דרך עמותת אור שלום, שדרך אגב אני אוסיף על מה שכבר נאמר, ללא ליווי שלהם לא הייתי כאן היום.

<דלית וולברג: אבל אני רוצה לציין שני דברים לגבי זכויות, לגבי שני דברים שאני מתמודדת איתם במקרה כל הזמן וגם היום.

<דלית וולברג: פשוט שתיקחו את זה בחשבון.

<דלית וולברג: יש לי ילד אחד באומנה רגילה והשנייה היא אומנה שיקומית.

<דלית וולברג: הם אצלי כבר שנתיים וחצי, העניין מועמד לאימוץ, אבל ספרתי את מספר הפעמים שהייתי איתם בבתי חולים – 9, ואם טעיתי אז זה מינוס ולא פלוס, ובמשך שבוע אני לוקחת אותם לארבעה טיפולים.

<דלית וולברג: בסוגריים, אני אמורה לקחת אותם לחמישה, אבל אני גם עובדת בהייטק וגם יש גבול כמה שאפשר לטרטר אותם.

<דלית וולברג: עכשיו הילדה צריכה לעבור איזה שהוא ניתוח ואני פשוט צריכה לחכות שהאמא הביולוגית תאשר את זה, כאשר שכשאני אומרת דבר כזה זה לא שאני מזלזלת בהורים הביולוגיים, ובמקרה הזה יש רק אמא ביולוגית, אבל במקום שתהיה לי פחות עבודה, זאת אומרת שיצאתי מבית החולים אני אצטרך אחר כך לתפוס אותם בטלפון, אני צריכה לכתוב להם מיילים - - -

אורלי לוי אבקסיס: אפילו בשביל האנטיביוטיקה של המשך טיפול אתם צריכים את האישור.

<דלית וולברג: בדיוק, כולל להסתפר.

אורלי לוי אבקסיס: על זה קיימנו ישיבה שלמה אך ורק על הנושאים הללו.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מקווים מאד שתהיה לנו בשורה בקרוב.

אורלי לוי אבקסיס: זה אמור לקבל מענה גם בנושא של חוק האומנה, אבל גם בנושא של החוק של משרד הבריאות, שאמור ליישם המלצות של ועדה שקמה בשנת 2007 והגישה את המסקנות שלה בשנת 2010, ועד היום הם עובדים על תסקיר חוק.

אורלי לוי אבקסיס: אז בהמלצות של אתמול אנחנו גם זרזנו אותם ואנחנו גם מקווים שתהיה לנו בשורה.

אורלי לוי אבקסיס: אם לא, אני מאמינה שבינתיים אנחנו נפתור את הנושא הזה בעניין, שנראה לי שמשום מה הוא יבוא הרבה יותר מהר, הצעת החוק הפרטית.

<דלית וולברג: אוקיי, זה יוריד קצת עומס שממילא יש.

<דלית וולברג: דבר נוסף שהייתי שמחה שתחשבו עליו.

<דלית וולברג: הילדים אצלי כבר שנתיים וחצי כאשר הם נפגשים עם האמא הביולוגית, אחד מהם חצי אבא ביולוגי, כלומר מסובך, בקיצור, פעם בשבועיים לשעה.

<דלית וולברג: זה הורים שהיו תקופות שגם נעלמו לכמה חודשים.

<דלית וולברג: אי אפשר להסביר את ההשפעה, כלומר צריכים לחשוב כמה זמן, ואני מאד בעד הקשר עם ההורים הביולוגיים - - -

אורלי לוי אבקסיס: אבל?

<דלית וולברג: אבל ההורים הביולוגיים משפיעים לרעה בביקורים האלה.

<דלית וולברג: הם יכולים להגיד את המילה הקטנה, הם מדברים עלי לא יפה, דברים שלי אין עליהם שליטה.

<דלית וולברג: דברים שאני למחרת צריכה להתקשר לגן, לשאול איך הילדה התנהגה, וזה דברים שעכשיו אני כמעט עושה ברמה שבועית.

קארין אלהרר: יש תמיד את השאלה על האומנה החסויה, אם צריך.

קארין אלהרר: את אומנה חסויה?

<דלית וולברג: כן, אני אומנה חסויה, ורק שתבינו, יום אחרי הביקור אני צריכה להיות שעה, כאילו החלטנו את זה במשותף, אני צריכה להיות שעה עם הילדה, לקום איתה בבוקר לאט, לדבר איתה עוד פעם.

<דלית וולברג: פשוט צריכים להבין, כלומר מצד אחד אנחנו מנסים לשקם - - -

אורלי לוי אבקסיס: הם מועמדים לאימוץ אצלך?

<דלית וולברג: כן, הם מועמדים לאימוץ אצלי.

אורלי לוי אבקסיס: תראו, אנחנו מוצאים פה בעצם, בשיחה הזו סביב השולחן, מצד אחד משפחה שאומרת לגבי העצמה והאפקט המאד חיובי של המפגש של הילדים הללו עם ההורים הביולוגיים.

אורלי לוי אבקסיס: מצד שני אנחנו שומעים, וכנראה שוב פעם, זה אינדיבידואלי ותלוי מי ההורים ובאיזה מקום הם, וכדומה.

אורלי לוי אבקסיס: זה התפקיד של העובדים הסוציאליים להבין באיזה אוכלוסיה מדובר ומה צריך לתפור שם יותר טוב, או מה לעשות יותר טוב.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אני באמת מאחלת לך בהצלחה עם כל הנושא של האימוץ, ואז אולי תיפתר גם השאלה של ההשפעה הפחות חיובית, באירוע הספציפי הנקודתי הזה.

אורלי לוי אבקסיס: כמו שאת מבינה, זה הגורמים המקצועיים פה והחליפה המיוחדת.

אורלי לוי אבקסיס: כנראה לא סתם הם מועמדים לאימוץ.

אורלי לוי אבקסיס: אני מעבירה פה את שרביט הניהול שום פעם בחזרה לממלא המקום, חבר הכנסת השר לשעבר מרגי.

אורלי לוי אבקסיס: אני מודה לכם.

אורלי לוי אבקסיס: אני שוב פעם רוצה להגיד באמת באמת תודה לעובדים הסוציאליים, שהרבה פעמים הופכים להיות הכתובת על הקיר, כי בסכסוכים כאלה ואחרים, תהיה ההחלטה אשר תהא, תמיד יהיה צד אחד נפגע, ואם זה המשפחות שהילדים נלקחו מהן, גם אם הסיבה שהביאה לכך זה חוסר תפקוד הורי, או התעללות, או הזנחה, או כל דבר אחר, בשורה התחתונה, מי שעמד מולם והפרצוף שמבחינתם מייצג את הלקיחה הזאת, זה העובדים הסוציאליים.

אורלי לוי אבקסיס: אם מדובר בסכסוכי הורים מאד מאד מאד קשים, בהליכי גירושין מאד קשים וכאשר יש תסקיר מסוים שמעדיף צד אחד על האחר, שוב פעם, מי שעומד מול המשפחות זה העובדים הסוציאליים.

אורלי לוי אבקסיס: רובצת עליכם אחריות מאד מאד גדולה, כמעט כמו במשפט שלמה, לקבל את ההחלטה המאד לא פשוטה הזו.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו באמת סומכים את ידינו ורוצים להאמין שאתם עושים את העבודה ברגישות המקסימאלית, אבל אם לא יהיה לכם ארגז כלים כמו שצריך, היכולת שלכם להחליט נכונה או לבנות מהלך טיפולי המשכי לאותן משפחות, ובעיקר לאותם ילדים, היכולת הזאת הולכת ונפגעת.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו כחברי כנסת מנסים ותפקידנו לדאוג לכך, כמו שאמרת אתמול במסיבת עיתונאים, ללא תקציבים נוספים, ללא כוח אדם נוסף, ודרך אגב, בכמה משפחות מטפל עובד סוציאלי בממוצע בחודש?

<צפרא דוויק: בין 120 ל-300.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו תצפו שהוא יעשה משהו כמו שצריך.

<קריאה: בחוק הנוער 120 ילדים.

אורלי לוי אבקסיס: לא באומנה, ברור שלא באומנה.

אורלי לוי אבקסיס: טוב, חברים יש לנו עוד מהלכים גדולים לפנינו.

<צפרא דוויק: אני מאד הייתי רוצה להגיד משהו בנוכחותך, סליחה, בקצרה.

<צפרא דוויק: אנחנו תמיד מדברים על ההפרטה ועל העובדים בעמותות שנפגעים.

<צפרא דוויק: יושבים פה נציגים מארבע עמותות – אור שלום, מט"ב, מכון סאמיט ושחר שהם עושים עבודה נפלאה, ולא רק שהם עושים עבודה נפלאה, כמעט כולם, אני לא רוצה לפרט, מעסיקים עובדים סוציאליים בכבוד, כמו שצריך, נותנים את המסגרת גם התקציבית וגם את השכר, ולא תמיד צריך להעביר ביקורת.

<צפרא דוויק: מגיע להם גם שאפו על העניין הזה ותודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה גם מאיתנו.

יעקב מרגי: זה מתחבר שוב, סביבת עבודה, ולכן גם הקומפלימנטים לא איחרו לבוא.

יעקב מרגי: זה יחס ישר.

יעקב מרגי: זה מדע מדויק, אין.

שמעון סולומון: לפני שחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס יוצאת, חשוב לי להגיד קודם כל תודה על ההיענות.

שמעון סולומון: כי מהבוקר אנחנו מקיימים דיונים כמעט בכל הוועדות, ותודה גם לחברי הוועדה שבאמת רואים לנכון לתת במה.

שמעון סולומון: מיום שהשדולה קמה אנחנו עובדים באופן מסודר, באופן מאד מאד שיטתי, ואני חושב שכל הפעולות האלה, אם זה שדולה ואם זה ועדות ואם זה דיונים, או כל הרוח החדשה שיש היום, ככה התחושה שלי, אני מקווה לפחות, שנפחית ממה שיש היום, כי מה שיש היום, בכל הנושא שקשור לעולם העובדים הסוציאליים, הוא בלתי הגיוני.

שמעון סולומון: אני הייתי בביקור באור שלום, אמרו אותו דבר.

שמעון סולומון: כל העניין הזה שצריך לבקש אישור על כל דבר, זה לא חדש.

שמעון סולומון: זה רק צריך לבוא לידי ביצוע, לבוא בדרישה מאד מאד ברורה ולנסות להקל.

שמעון סולומון: כל מקרה לגופו.

שמעון סולומון: אסור לנו פה, דווקא אתם, מאירועים פרטניים.

שמעון סולומון: יש מקרים שמפרט צריך להקיש לכלל, אבל צריך להיזהר מאד ממקרים בודדים במשפחות ספציפיות, לנסות ללכת לכלל, כי זה מעין יריה ברגליים לפעמים.

שמעון סולומון: ולכן צריך לבחון כל דבר לגופו והאיגוד וכל ההנהלה, צריכה להיזהר מאד להקיש ממקרה בודד כלפי מעלה.

שמעון סולומון: שתי נקודות שאני חושב שחשוב מאד לזכור אותן, אחת זה כשירות תרבותית, ואני אגיד את זה כמה פעמים.

שמעון סולומון: את כל הנושא הזה אפשר ללמוד מארצות הברית, בעניין הזה של כשירות תרבותית.

שמעון סולומון: אני חושב שפה צריך להמשיך להתחיל לדבר על זה וצריך לראות במשך הזמן איך אנחנו הופכים את כל הנושא של כשירות תרבותית למשהו הרבה יותר מקצועי, מתוך חוזק ולא מתוך חולשה.

אורלי לוי אבקסיס: זו אחת המסקנות בוועדת סילמן.

שמעון סולומון: מצוין.

שמעון סולומון: דבר נוסף הוא התדמית.

שמעון סולומון: אני חושב שהתדמית היא תדמית שלילית, וצריך לראות איך אפשר גם על ידי מעשים וגם על ידי דברים נוספים, איך אפשר להראות את השיפור.

אורלי לוי אבקסיס: כן, תודה רבה לך חבר הכנסת סולומון.

אורלי לוי אבקסיס: אולי צריך להגיד תודה כי יש פה חבר כנסת שהוא גם עובד סוציאלי, ובניגוד לכנסת הקודמת שאז היה שר הכלכלה, שר התמ"ת היה עובד סוציאלי, אבל אני לא זוכרת כמה בדיוק הוא ייצג את העובדים הסוציאליים.

<צפרא דוויק: עכשיו אנחנו כבר דואגים שהוא ייצג אותנו בלי הפסק.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להגיד משהו.

אורלי לוי אבקסיס: תראו, יש ביקורות, בחלק מהמקרים הפרטניים, כמו שאמר חבר הכנסת סולומון, לא צריך להקיש על הכלל, אבל ישנם דברים מסוימים שאני כמקבלת פניות ציבור, ולפעמים דרך אגב יש דווקא חזרה על מקומות מסוימים ועל תפקוד של אנשים מסוימים, שאני שמה לב רק מחתך של פניות ציבור שמגיעות אלי, לגבי אוכלוסיות מסוימות, לגבי אזור מסוים, שאני אומרת חברה, זה לא בושה להגיד גם שיש עובדים סוציאליים מסוימים, שלא עושים את תפקידם כראוי, או שמטילים דופי בסופו של דבר על כל המערכת.

אורלי לוי אבקסיס: את אותם עשבים שוטים צריך להעמיד לסדר.

אורלי לוי אבקסיס: מה שלא מתאים למערכת אפשר להוציא החוצה.

אורלי לוי אבקסיס: אפשר לקצור כללים אחידים, ברורים ולא ניתנים לפרשנויות רחבות מדי, ומי שצריך לדעת יודע על מה אני מדברת, אבל ישנם דברים ששערותיי סמרו.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא רוב המקרים, הרי אנחנו יודעים שאנחנו מתייחסים בדרך כלל לקטסטרופות.

אורלי לוי אבקסיס: כשיש דברים טובים אנחנו פחות מקבלים פניות ציבור.

אורלי לוי אבקסיס: מה לעשות, פניות הציבור מתמקדות איפה שצריך לתקן.

אורלי לוי אבקסיס: וכאן אני אסיים.

<נעמה לוין: תודה על זכות הדיבור, אני מקווה שאני לא אקלקל את החגיגה.

<נעמה לוין: קוראים לי נעמה ואני עובדת סוציאלית ומרצה במחלקה לעבודה סוציאלית באוניברסיטת בן גוריון.

<נעמה לוין: אני באתי לוועדה ואני מרגישה שמה שקורה פה זה איזה שהוא מיקרו קוסמוס למה שקורה בכלל במקצוע העבודה הסוציאלית ובמדיניות.

<נעמה לוין: יש מדיניות שישראל מתיימרת, לדעתי היא מאד מאד רחוקה ממנה.

<נעמה לוין: זאת אומרת אנחנו מדברים פה הרבה פעמים על מקרי הזנחה שמגיעים אלי ואני שואלת באמת מאיפה זה מתחיל.

<נעמה לוין: אני חוזרת אליכם דווקא, אתה התנית את זה בשלטון המקומי, אני חוזרת אליכם ושואלת איך אנחנו יכולים באמת לטפל ולתת הכל למשפחות, שכל הזמן רק מקצצים ברמות של אפילו זכויות בסיסיות כמו קצבאות ילדים, שבמפורש ידוע שהכניסו עוד 40,000 ילדים מתחת לקו העוני.

<נעמה לוין: ושמצאנו כן תקציבים שפתאום היו עודפים, אז הם לא הלכו חזרה לקצבאות.

<נעמה לוין: והוועדה למלחמה בעוני חולמת על תקציב של 2 מיליארד שקלים, שזה פחות מהקיצוץ שהוא 2.7 מיליארד שקלים.

אורלי לוי אבקסיס: קיצצו 4 מיליארד.

<נעמה לוין: ואני אומרת כאילו מה אנחנו עושים?

<נעמה לוין: זאת אומרת זה באמת לשים אותנו, ואתה אומר שאנחנו בחזית, אנחנו הכל, אבל המדינה שולחת אותנו ולצערי אין הרגשה שבאמת איכפת מאיתנו, קודם כל מהאוכלוסייה, לא מאיתנו רק, מהאוכלוסייה שנמצאת במצב הזה ומגיעה לפת לחם.

<נעמה לוין: זה משהו שלדעתי, כאילו אני לא יודעת, איך אנחנו עובדים לסדר היום?

<נעמה לוין: זה מה שאני רוצה לשאול.

<נעמה לוין: (היו"ר יעקב מרגי)

יעקב מרגי: אנחנו לא עוברים לסדר היום.

<נעמה לוין: אז עוד פעם, עברה כמעט שנה מאז הקיצוץ הזה, המשפחות - - -

יעקב מרגי: לא יודע אם שמעת, סיננתי בין השיניים, אמרתי לקארין, אנחנו מדינה בהקמה.

יעקב מרגי: אנחנו חוזרים על זה בהרבה ועדות.

יעקב מרגי: לכאורה דברים טריוויאליים שאנחנו רצינו להאמין וחושבים שזה מובן מאליו.

יעקב מרגי: מסתבר שלא.

יעקב מרגי: זה התפקיד שלנו, להציף את זה.

קארין אלהרר: היו קיצוצים בשנה האחרונה?

<נעמה לוין: לא.

<נעמה לוין: קודם כל עלייה במחירי תחבורה למשל, זה גם מבחינתי פגיעה במשפחות, אבל גם לפני זה.

<נעמה לוין: הפגיעה האנושה הזאת של העלאת מס ערך מוסף.

יעקב מרגי: אני חייב לסיים לטובת דיונים אחרים ורק אומר לסיכום, שוב תודה ליוזמים: חבר הכנסת שמעון סולומון, לאיגוד, ליושבת ראש הוועדה, להנהלת הוועדה, לחברי הכנסת השותפים, לעובדים הסוציאליים.

יעקב מרגי: עם כל הקשיים הכנסת הצדיעה לכם היום ותמשיך להצדיע לכם גם בעתיד, ואם מישהו יאמר משהו בלהט הדברים, אנחנו נטפל בו.

יעקב מרגי: משרד הרווחה והשירותים החברתיים, מכובדים עם הסל.

יעקב מרגי: אני יודע שהגורם המקצועי, אחר כל הסופרלטיבים שקיבלתם כעובדים סוציאליים והרצון הכן שלנו להעצים את המעמד שלכם ואת השכר שלכם, אל תהסס.

יעקב מרגי: אלף אתה גורם מקצועי, תפעיל את הגורמים שמקבלים החלטות במשרד, ואם אין לך מענה לא יפגעו בך, אני רואה שאתה ותיק, לפי השערות הלבנות, כמו שלי.

יעקב מרגי: לכן תפנה אלינו ואנחנו נקצוב בזמן.

<צפרא דוויק: הבעיה היא לא איתו.

יעקב מרגי: ברור לי, לכן אמרתי.

יעקב מרגי: אני פונה לעמותות ואומר אל תרדימו אותנו.

יעקב מרגי: אם הנושא לא הסתיים – אנחנו הכתובת, הוועדה הכתובת.

יעקב מרגי: תם ולא נשלם.

יעקב מרגי: הסדרת כל נושא האומנה בתהליך.

יעקב מרגי: פעם גם על זה לא חשבו.

יעקב מרגי: כולנו מכירים את האומנה בגלגולים כאלה ואחרים ועמותות לא היו, והדברים הולכים ומשתפרים.

יעקב מרגי: תמיד יש שאיפה לטוב, במיוחד כשמדובר בנושאים כאלה רגישים, במיוחד שמדובר בילד, בנשמה הרכה של הילדים.

קארין אלהרר: אם רק היו יודעים כמה דיונים על כל תת סעיף.

יעקב מרגי: כמה מאבקים.

יעקב מרגי: שמעון סולומון לא אוהב את המילה מאבקים, אני מבין אותו, הוא בקואליציה, אבל זה מאבקים.

יעקב מרגי: גם בתוך הקואליציה זה מאבקים.

יעקב מרגי: זה מלחמות.

יעקב מרגי: אתה אוהב בלי מאבקים.

שמעון סולומון: לא, לא, לא.

יעקב מרגי: אני ארבע קדנציות לא זוכר נושא שעבר בלי מאבקים.

שמעון סולומון: אז אני אומר לך – אני אוהב מאבקים, אבל לפעמים - - -

יעקב מרגי: לא הפכנו שולחנות, אבל נאבקנו.

שמעון סולומון: הנה למשל, אתה יודע מה, יש נושאים שהשגנו אותם בלי מאבקים.

שמעון סולומון: המלחמה היא לא על גב החלשים לפעמים.

שמעון סולומון: לפעמים נאבקים, תשמעו, יש איזה פתגם באתיופית: כששני שוורים מתקוטטים מי הסובל?

שמעון סולומון: הדשא.

שמעון סולומון: אני רוצה למנוע את זה.

יעקב מרגי: חזק וברוך.

יעקב מרגי: במשפט מנצח כזה אנחנו נסיים.

יעקב מרגי: אני מודה לכולם, הישיבה נעולה.