ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 164, 2014-02-23 10:00

עמרם מצנע: מה השוני בינם לבין הגנים הרגילים?

<נסים מלכה: מה ששונה, קודם כל הם לומדים משבע בבוקר עד שעה חמש, יש סיוע יותר, יש סייעת - - -

רות קלדרון: הם משלמים בשביל זה כמו שמשלמים בקיבוץ?

<נסים מלכה: משלמים, אבל פחות מאשר בקיבוץ.

<שולה בן מטות: הרבה פחות.

<נסים מלכה: הרבה פחות, וגם הם לומדים בחופשות, אין חופשות.

<נסים מלכה: גם אם חס ושלום, זה לא קרה לנו, שעובדי עירייה הכריזו על שביתה, זה לא נוגע להם, הם עובדים וממשיכים ללמוד כרגיל.

<נסים מלכה: התשלום, אם בקיבוץ משלמים 1,200-1,300 שקל לחודש, אצלנו 900 שקל, ואז זה גם אטרקטיבי יותר.

<נסים מלכה: מקבלים יותר, לא צריכים לנסוע, זה ליד הבית, וכך יש שישה גנים כאלה שעובדים.

<נסים מלכה: התוצאה של זה, שאין לנו היום אפילו ילד אחד שלומד בחוץ.

<שולה בן מטות: ואני יכולה להגיד לך משהו, היות שאנחנו עוסקים כרגע ברישום, אז בבית הספר שלי הגיעו שמונה ילדים מהקיבוץ להירשם בקרית שמונה.

<נסים מלכה: אתה מתחיל לראות את המגמה ההפוכה.

עמרם מצנע: בית ספר יסודי?

<שולה בן מטות: בית ספר יסודי מצודות.

<שולה בן מטות: זאת אומרת יש תנועה הפוכה עכשיו ברישום.

<נסים מלכה: בשנתיים האחרונות כבר יש מגמה הפוכה, גם לתיכון ולחטיבה מגיעים מבחוץ, מהקיבוצים והמושבים לקרית שמונה.

<נסים מלכה: זאת אומרת זה יצר מצב של אמון במערכת, אנשים מצביעים ברגליים, המערכת טובה.

<נסים מלכה: כשאני התחלתי את הקדנציה היינו מבחינת הישגים בבגרות 45%, אנחנו נמצאים היום בסביבות ה-65%-67% עירוני, אבל אם אני מפצל את זה לבתי ספר, אז אם בבית ספר דנציגר תיכון, שהתחלנו במשהו כמו 50% זכאי בגרות, היום יש 72%, בבתי הספר האולפנית והישיבתית, שזה הממלכתי דתי, שם זה כמעט 100%.

עמרם מצנע: ממלכתי יש תיכון אחד?

<נסים מלכה: יש תיכון כללי ממלכתי אחד גדול.

עמרם מצנע: שהוא היום תחת דרכא?

<נסים מלכה: כן, היום הוא תחת דרכא.

<נסים מלכה: גם הם וגם הדתי.

עמרם מצנע: גם הממלכתי דתי?

<נסים מלכה: גם הממלכתי דתי תחת דרכא היום.

<נסים מלכה: זה בשנתיים האחרונות.

רות קלדרון: פגשנו אותם במקווה.

<נסים מלכה: בשנתיים האחרונות עברנו לדרכא.

<נסים מלכה: לא כדי להעביר להם את הניהול, רק כדי להיות שותפים בהעשרה וכדומה.

<נסים מלכה: פעולה נוספת שאני עשיתי בחטיבת הביניים זה איך אנחנו יוצרים מצב שאותם תלמידים שנמצאים ב-level הבינוני בתוך מערכת החינוך, להפוך אותם למצוינים.

<נסים מלכה: זה התחיל בתרומה של טבע, שהיה של הורוביץ ז"ל.

<נסים מלכה: הוא ביקר כאן בקרית שמונה לפני חמש שנים והוא שאל אותי מה טבע יכולה לסייע, לעזור, לקרית שמונה, רצו משהו כמו פיתוח בעיר, כיכרות וכדומה, אני אמרתי לו שהכיוון שלי הוא חינוך ולא כיכרות.

<נסים מלכה: כיכרות, שמשרד התחבורה ייתן, זה לא התפקיד שלנו, אנחנו רוצים יותר להשקיע בחינוך ואז העליתי להם את הרעיון איך אנחנו לוקחים תלמידים הבינוניים והופכים אותם למצוינים.

<נסים מלכה: שם, בהחלטה של הנהלת טבע, הם החליטו ללכת איתי לפרויקט הזה ואנחנו קוראים לפרויקט הזה 'מצוינות טבע'.

<נסים מלכה: מה שזה עשה היום, זה עשה מהפכה בבית הספר.

<נסים מלכה: היום, אחרי שש שנים, זו שנה שישית כבר, אותם תלמידים שהתחלנו איתם ב-ז' ב'מצוינות טבע' נמצאים בשנה האחרונה, הם סיימו ב-72% בגרות.

<נסים מלכה: זאת אומרת כל השקעה שלנו, במעט שיש לנו, אנחנו לוקחים כסף על חשבון - - - היום אנחנו נמצאים בעיר שהיא עם גירעון, עם חשב מלווה, ולמרות הכול, עם כל זה, לקחנו כסף אחר, שמיועד לפיתוח העיר, לחזות העיר וכל מה שקורה, כי ראינו לנכון שאם אנחנו נדע לשפר את מערכת החינוך שלנו, שאם משפחות ירצו לגור בקרית שמונה בגלל מערכת החינוך השלב הבא זה יכול להביא גם לאיכות החיים וגם הבנייה וכו'.

<נסים מלכה: הרי אין לנו עתודות קרקע היום בקרית שמונה, יש לנו שכונה שאנחנו הולכים לבנות אותה ואני מבקש ממך גם את העזרה שלךְ עם שר האוצר, כי הוא יושב ראש הקבינט לדיור, יש לנו שכונה שכבר אושרה, אבל מה שיתקע את השכונה הזאת זה שאין כביש גישה.

<נסים מלכה: אין גישה ומע"צ לא נכנס פה לעבודה, הוא לא רוצה להשקיע, כי זה הרבה כסף.

רות קלדרון: זה כבר שר התחבורה, זה יותר קשה.

<נסים מלכה: לא, שר התחבורה דווקא כן מעוניין - - -

עמרם מצנע: למה מע"צ, זה לא בסמכותה?

<נסים מלכה: כי הכביש הוא כביש מע"צ, זה כביש חיצוני, זה כביש של מע"צ.

<נסים מלכה: אנחנו נראה לך איפה זה, זה כשאנחנו יוצאים מצומת מצודות, מה שנקרא צומת גיבור, מחנה גיבור, כשנוסעים לכיוון חורשת טל.

<נסים מלכה: כל הכביש הזה הוא כביש מע"צ.

<יורם מלול: רק הערה, על התרומה שלך כראש עיריית חיפה בזמנו - - - לא רחוק.

עמרם מצנע: אבל נחזור רגע לחינוך.

עמרם מצנע: איזה תכניות מתערבות יש פה?

עמרם מצנע: אז אמרת דרכא.

<יעקב שבות: דרכא זה לא תכנית התערבות.

<יעקב שבות: זה רשת חינוך.

<נסים מלכה: כשאני באתי כראש עיר לחמש שנים, בקדנציה הראשונה, היו כאן מעורבים 32 עמותות.

<נסים מלכה: זה היה בשבילי קטסטרופה, אי אפשר, כל אחד משך לכיוון אחר, כל אחד רצה שישתמשו בכסף שלו, בתכנית שהוא רוצה, יצא שכל המנהלים מבולבלים, המורים מבולבלים, כולם מבולבלים.

<נסים מלכה: ישבתי איתם בחדר הזה כולם, עם כל העמותות, התחלתי לשמוע מה כל אחד עושה והבנתי שיש הרבה כפילויות.

<נסים מלכה: כל מי שראיתי שיש כפילות, אמרתי 'תודה רבה לכם, אני מודה לכם על העבר, מה שעשיתם', והגענו היום למצב שמה שאני רציתי, שהמעורבות תהיה יותר ממלכתית, של המדינה, שתהיה יותר מעורבת במה שקורה במערכת החינוך, חוץ מאשר גוף כמו טבע, שהוא בין הבודדים, וקרן רש"י בבתי הספר היסודיים, אבל בסך הכול אנחנו כמעט היום אין לנו שום גוף שהוא מעורב או מתערב במה שקורה בתוך מערכת החינוך בקרית שמונה.

<נסים מלכה: יש לנו 'עיר ללא אלימות' שנכנסת לתוך מערכת החינוך, ילדים ונוער בסיכון.

<נסים מלכה: כל מה שאנחנו יכולים להכניס, אנחנו מכניסים.

<נסים מלכה: כמובן אנחנו עובדים הרבה על ערכים, זה מה שחשוב לי מעבר לציונים.

<נסים מלכה: הציונים זה בסדר, אבל אנחנו לא בית חרושת לציונים, מעבר לזה אני רוצה גם ערכים.

<נסים מלכה: לכן אנחנו נמצאים במקום שמעל 50% מהנוער שלנו משתתף ביחידת הנוער ובגופים מתנדבים.

<נסים מלכה: לא סתם ולא לחינם זכינו פעמיים, שנה אחרי שנה, שתלמיד שלנו זכה בפרס שר החינוך לנוער מתנדב.

<נסים מלכה: פעמיים, שנתיים רצוף.

<נסים מלכה: השנה הגענו שנה שלישית, אמרו 'מספיק, קרית שמונה קיבלה יותר מדי', אז נתנו לנו את הסגנות.

<נסים מלכה: אבל בסך הכול אנחנו עובדים על זה.

<נסים מלכה: יש לנו תנועת נוער שלנו, של קרית שמונה, עידן, חוץ מתנועות נוער נוספות שקיימות כמו בכל עיר שנמצאות כאן.

<נסים מלכה: מועצת הנוער כוללת את כל הילדים מכל המגזרים.

<נסים מלכה: בשנה שעברה הייתה לנו יושבת ראש מועצת התלמידים צד"לניקית שהייתה בראשות מועצת התלמידים.

<נסים מלכה: אנחנו מנסים לשלב כמה שיותר, שכל הנוער יהיה משולב ומעורב בכל מה שקורה בעיר.

<נסים מלכה: זה חשוב לנו, חינוך לערכים.

<נסים מלכה: גם בתי הספר עובדים על זה חזק מאוד.

<נסים מלכה: עוד מעט נשמע נציגת בית ספר שתגיד מה עושים אצלה בבית הספר, כדי שנבין מה ההשקעה שמשקיעים בנושא הערכים.

<נסים מלכה: לכן אנחנו נמצאים היום במקום שבקרית שמונה אפשר לומר כמעט אין לנו אלימות.

<נסים מלכה: שואף לאפס.

<נסים מלכה: כשאתה שומע את מפקד תחנת המשטרה מדווח ואומר 'תשמע, בקרית שמונה בתוך מערכת החינוך זה שואף כמעט לאפס'.

<נסים מלכה: כי זה חלק מהעבודה החינוכית, השקעה שאנחנו משקיעים בתוך מערכת החינוך, שהיא חשובה לנו, שמעבר ללימודים יהיה גם לימוד לערכים.

<נסים מלכה: זה באופן כללי, כמו שאמרתי.

<נסים מלכה: השאיפה שלי, בזה אני מבקש את העזרה שלכם, אתם יכולים לעזור לנו המון בזה, שתקום אוניברסיטה בגליל, שהאוניברסיטה תהיה במכללת תל חי, בקרית שמונה.

<נסים מלכה: היום מכללת תל חי נחשבת לאחת המכללות, בין המכללות הטובות ביותר היום בארץ, לומדים שם 3,100 סטודנטים היום, חוץ מאשר עוד 800 תלמידים שלומדים במכללה הטכנולוגית.

<נסים מלכה: יש לנו כמעט 4,000 סטודנטים, 50% מהם גרים בקרית שמונה, בתוך העיר.

<נסים מלכה: יש מעורבות של המכללה בכל מה שקורה במערכת החינוך בקרית שמונה.

<נסים מלכה: אני מאמין שלמינוף העיר, כדי שהעיר זאת תתפתח ותגדיל את מספר האוכלוסייה שלה מ-24,500 שיש היום, ל-50,000 תושבים, אוניברסיטה יכולה לעזור.

<נסים מלכה: יש לנו היום את מכון המחקר מיג"ל (מרכז ידע גליל עליון) , שיושב בקרית שמונה, שעושים עבודה טובה ויש כבר כמה מחקרים שהצליחו בהם, כולל בנושא גילוי סרטן.

<נסים מלכה: יש לנו הרבה מה לתת מבחינת החינוך לסביבה כולה ולכן העזרה שלכם - - -

עמרם מצנע: כשאתה מדבר מבחינת תושבים, אתם נמצאים בהגירה שלילית או חיובית?

<נסים מלכה: היום אנחנו יכולים לומר שבשנתיים-שלוש האחרונות אין הגירה שלילית.

<נסים מלכה: יש יציבות.

<יגאל בוזגלו: בגלל זה צריך את העזרה של רות עם שר האוצר.

<נסים מלכה: ברגע שיהיה הדיור אני מאמין שיהיו לנו אוכלוסיות נוספות.

רות קלדרון: אמרת שאין עתודות קרקע, אז יש רק את השכונה הזאת, מ-25,000 ל-50?

<נסים מלכה: השכונה הזאת בגדול תהיה 4,000 יחידות בסופה.

<נסים מלכה: שלב א' אנחנו מתחילים ב-1,000 יחידות.

<נסים מלכה: 1,000 יחידות זה תוספת, אם אני לוקח ממוצע של 1,000 משפחות כפול 3 אנשים במשפחה,4 לצורך העניין, אנחנו כבר מגדילים את האוכלוסייה בעוד 5,000 תושבים.

<יגאל בוזגלו: בולמים את הזליגה.

עמרם מצנע: מה התשובות שאתם מקבלים מהמדינה?

<יגאל בוזגלו: אנחנו צריכים את המעורבות של שר האוצר בשטח.

עמרם מצנע: התב"ע שם מאושרת?

<נסים מלכה: התב"ע מאושרת.

<נסים מלכה: יש תכנית מפורטת.

עמרם מצנע: יש גם תכנית - - -?

<יגאל בוזגלו: משרד השיכון מקדם את זה.

<נסים מלכה: יש תכנית מפורטת, משרד השיכון מקדם את זה, זה מוכן כבר לשיווק, אבל אני צופה שלא נוכל להיכנס לשכונה אם אין לנו כביש גישה.

<נסים מלכה: אם אין אישור של מע"צ להיכנס לשכונה תהיה לנו בעיה, לכן אנחנו רוצים לפתור את זה במקביל, תוך כדי זה שאנחנו יוצאים לשיווק.

<נסים מלכה: אנחנו באנו ואמרנו 'טוב, אל תעשו את כל הכביש מתחילתו ועד סופו', שזה הרבה כסף, מדובר ב-85 מיליון שקל, 'בואו תעשו רק את הקטע מצומת מצודות עד לכניסה לשכונה', שזה לא הרבה כסף, זה משהו כמו 10 מיליון שקל, תגמרו את הסיפור הזה ויש לנו כניסה לשכונה.

<נסים מלכה: כשהיינו במשרד השיכון אמרו לנו שאם שר האוצר יהיה מעורב בזה, זה ייפתר בחמש דקות.

עמרם מצנע: יש לכם תכניות פינוי-בינוי בקרית שמונה?

<נסים מלכה: יש לנו תכניות, אבל זה עדיין לא יוצא לפועל, כי משרד השיכון עדיין לא יצא בתכנית מבחינת בינוי, אבל לנו יש תכנית מגרה מוכנה לשכונות מסוימות, שאנחנו נוכל כבר להיכנס לפינוי-בינוי.

<יגאל בוזגלו: נקווה שלקבלנים זה יהיה כלכלי.

עמרם מצנע: כן, אבל עוד אין שם תב"ע או משהו כזה?

<יגאל בוזגלו: עדיין לא.

עמרם מצנע: זאת אומרת זה רחוק.

<יגאל בוזגלו: מה שחשוב זה לבלום את הזליגה החוצה עם ביקור של שר האוצר.

<יגאל בוזגלו: זה ממש קריטי מבחינתנו, כדי שנוכל - - -

עמרם מצנע: השכונה הזאת?

<יגאל בוזגלו: כן.

עמרם מצנע: מה המצב הפיננסי של המועצה?

עמרם מצנע: מה התקציב השנתי שלכם?

<נסים מלכה: התקציב שלנו זה 140 מיליון שקל שוטף.

<נסים מלכה: אנחנו עכשיו בתכנית הבראה, אמורים עד סוף 2015 להיות מאוזנים.

<נסים מלכה: את שנת 2013 סיימנו את השוטף כמעט ב-3 מיליון שקל גירעון.

<נסים מלכה: המצטבר שלנו זה בסביבות 48 מיליון.

עמרם מצנע: וכמה חובות יש לכם מוסדרים?

<נסים מלכה: משהו כמו 24 מיליון.

<נסים מלכה: משרד הפנים אומר 'אני יכול לפתור לך את כל החובות שיושבים עכשיו על הפרק, שמהווים לך בעיה בשוטף', זה 24 מיליון שקל, שאותם אנחנו נעביר לכם תוך שנתיים במהלך של 12 מיליון שקל ו-12 מיליון שקל בהלוואה לטווח ארוך.

<יגאל בוזגלו: 12 מיליון מענק ו-12 מיליון הלוואה, אחרי קיום התכנית.

עמרם מצנע: שזה מחסל את הגירעון המצטבר.

<נסים מלכה: זה יחסל את הגירעון המצטבר ואז גם יאזן את השוטף.

<נסים מלכה: כי מה שקורה, הגירעון הוא כתוצאה מהמצטבר, חלק ממנו.

<נסים מלכה: כי מבחינת העבודה השוטפת אנחנו גומרים את זה, אבל אנחנו גוררים שמונה ותשע שנים לאחור, אנחנו מכניסים את זה לשנה השוטפת ואז זה בא על חשבון ואז כל הזמן אנחנו סביב עצמנו - - -

עמרם מצנע: כן, זה האופי של גירעון מצטבר.

<נסים מלכה: כן, אבל הבעיה היא שאנחנו לא זוכים לקבל את המענק לאיזון אמיתי.

<נסים מלכה: קרית שמונה היום בגלל תכנית הבראה לקויה שנעשתה לפני שש-שבע שנים נוצר מצב שהיום אנחנו מתוך 64 מיליון שקל שכר שאנחנו משלמים כמעט 20 מיליון שקל פנסיה.

<נסים מלכה: משרד הפנים משפה אותנו רק ב-11 מיליון שקל מתוך ה-20.

<נסים מלכה: אנחנו איתו במאבק כל הזמן, שאם היו משפים אותנו בכל ה-20 יכול להיות שכבר לא היינו בגירעון.

<נסים מלכה: כשאתה בודק את מענק האיזון, איך הוא בנוי, חלק ממנו זה שיפוי, זו תכנית הבראה של משרד הפנים.

רות קלדרון: יש לי שאלה ברמה של האזרחים.

רות קלדרון: הרבה אנשים נמצאים בחובות?

<נסים מלכה: חובות של מה?

<נסים מלכה: צ'קים חוזרים?

רות קלדרון: כל מיני דברים.

<נסים מלכה: פה זה לא - - -

רות קלדרון: אני אגיד לכם למה אני שואלת.

רות קלדרון: פועלים בקרית שמונה פעמונים, מקימי?

<נסים מלכה: פעמונים אני מכיר.

רות קלדרון: אני פשוט רוצה לספר שבשנה הבאה יש שנת שמיטה, אנחנו מקווים לעשות הסדרי חוב לאזרחים, אז אזרחים שנמצאים בחובות, שהם פרטיים, שהם לא - - -

<יגאל בוזגלו: פעמונים, את מתכוונת?

רות קלדרון: אזרחים שנמצאים בחובות פרטיים ולא עסקיים, בחובות של ארנונה, של בנק, של חברת חשמל, לא של שוק אפור ולא הימורים ולא דברים כאלה, אם ייכנסו לאחת מהתכניות כמו פעמונים, יש גם בצפת חברה גדולה כזאת ויעשו איתם עבודה של שנה והעמותות האלה יגידו לנו שהמשפחה עומדת על הרגליים, רק חובות העבר מכבידים עליהם, אנחנו נעשה הסדר, חלק מהחוב בעל החוב יוותר, חלק מהחוב המשפחה תיקח אחריות וחלק מהחוב אנחנו נגייס כספים ציבוריים.

רות קלדרון: זו יוזמה של שנת שמיטה.

רות קלדרון: רק שתדעו.

רות קלדרון: ומי שכאן אחראי על פעמונים, שמכיר אותם, שיהיה איתי בקשר, שמשפחות יידעו להתחיל להיכנס לתהליך.

<נסים מלכה: לדוגמה יש לנו חובות ב-90 מיליון שקל ארנונה, שמתוכם המגזר הפרטי כמעט 40 מיליון שקל.

רות קלדרון: שאתה רוצה לגבות?

עמרם מצנע: לא, הוא מדבר על החובות הציבוריים, שחייבים לנו.

עמרם מצנע: פרטיים יש 40 מיליון שקל מתוך ה-90.

<תמי לוי: מכיוון שיש לנו סיור ומחכים לנו.

רות קלדרון: אז נדבר על זה.

<תמי לוי: חשוב לי שאיתי, יושב ראש ועד ההורים, יגיד כמה דברים.

<תמי לוי: איתי, בבקשה.

<איתי אזרן: קודם כל ברוכים הבאים, שבוע טוב.

<איתי אזרן: כיף לי להיות בפורום הזה, כיף לי שההורים באמת מעורבים והם אכן מעורבים.

<איתי אזרן: כמו שראיתם, המצגת והסרטון מדברים בעד עצמם ואנחנו עיר של חינוך ומנסים להתקדם במה שרק אפשר.

<איתי אזרן: הנהגת ההורים באמת מעורבת בליבה של הנושא שלנו בתוך ניהול העיר, זאת אומרת ישיבות קבועות עם ראש העיר, עם הסגנים, עם מנהלת אגף החינוך, עם המנכ"ל, אבל פה אני קצת רוצה להכניס את הדברים שבאמת מפריעים לנו כהורים.

<איתי אזרן: כפי ששמעתם בתחילת השנה הלימודית יצאה גזרה של קרן קרב, ששר החינוך הוריד את השליש שלו מתקציב הקרן, דבר שמאוד מאוד פגע בנו, זאת אומרת שמנהלות כבר הכינו את המערכת לשנה הקרובה ובשבוע הראשון של הלימודים הם התבשרו על ידי מנהלת האגף שצריכים לשנות את כל המערכת חזרה.

<נסים מלכה: זו הפתעה שבגזרות.

<איתי אזרן: דבר שגרם לנו להיפרד ממדריכים איכותיים מאוד שבאים מרחוק מאוד ומעשירים את החוגים ואת הידע של הילדים פה.

<איתי אזרן: בקרית שמונה, בגלל אותה סקירה כלכלית שקיבלתם הרגע - - -

עמרם מצנע: זאת אומרת אין היום קרן קרב בקרית שמונה?

<איתי אזרן: אני תיכף נוגע בזה, אדוני.

<איתי אזרן: היה אמור שלא להתקיים, אבל ממש בישיבת חירום ולאור אותם - - -

<קריאה: לא, זה היה אמור להיות מצומצם בשליש.

<איתי אזרן: מצומצם בשליש, אבל אצלנו היה יותר קשה וראש העיר הרים את הכפפה, יחד עם מנהלת האגף, הם השיגו עוד איזה שהוא תקציב זמני ואנחנו נתנו את כספי ההורים והצלחנו להרים את קרן קרב.

<איתי אזרן: דיברו פה על משכורות ודברים כאלה, חשוב לציין שאנחנו פריפריה.

<איתי אזרן: אדוני עזר להרבה ערים בפריפריה, אמנם קצת בדרום, אבל הוא מכיר את הבעיות.

<איתי אזרן: אנחנו לא יכולים לוותר על זה, מהסיבות המאוד ברורות, יש ילדים בקרית שמונה שאלה החוגים היחידים שמעסיקים אותם וכמה שהתקציב שלנו ייפגע זה לא יהיה, ואם זה לא יהיה אותם ילדים ייפגעו.

<איתי אזרן: אנחנו לא יודעים אם יהיה לנו תקציב לשנה הבאה ופה אני כן צריך את העזרה.

עמרם מצנע: אני לא מכיר את הנושא של קרן קרב.

רות קלדרון: - - - זה יותר ציבורי ופחות קרנות - - -

עמרם מצנע: לא, לא מכיר למה זה קוצץ.

עמרם מצנע: תאמר לי, או אולי את, אתם נמצאים במפעל השאלת ספרים?

<תמי לוי: כן, הרבה שנים.

<תמי לוי: גם יש קול קורא ואנחנו קיבלנו השנה.

<איתי אזרן: אני רוצה להגיד שבנושא הזה אנחנו מאוד רחוקים.

<איתי אזרן: אנחנו, בירת הצפון, בירת הגליל, זאת אומרת שלהביא אנשים מאזורים קצת יותר מרוחקים, עלויות הנסיעה מכפילות את עצמן וזה משהו שגורר לנו את כל התקציב, רק כדי לגרום להם להגיע.

<איתי אזרן: זאת אומרת אני מעדיף שיהיו לי ארבעה מדריכים פחות איכותיים, סליחה שאני משתמש במילה הזאת, מאשר אחד איכותי שייקח לי את כל התקציב.

<שולה בן מטות: גם העלויות וגם שעות שהות שלהם.

<איתי אזרן: בזמנו היה פה נסים מטלון, ישבנו איתו ואירחנו אותו והוא הבטיח וזה באמת התחיל לתפוס תאוצה - - -

<תמי לוי: זה לא תלוי בו, תלוי במשרד החינוך.

<איתי אזרן: אבל הוא חלק.

<איתי אזרן: הוא מבחינתו רוצה.

<איתי אזרן: הפחד שלי זה באמת - - - מה שצריך לעשות זה באמת לבדוק את הנושא של שנה הבאה, כי זה כבר על הפרק שעומד להיפגע.

<איתי אזרן: דבר נוסף, אנחנו באמת עיר של חינוך, באמת יש פה הישגים, חבר'ה מהקיבוצים מתחילים לבוא אלינו, כל הנושא של מיתוג בתי הספר, פתיחת אזורי הרישום, הכול פה תופס תאוצה, קיבלנו פרס, היינו אמורים לקבל את השני - - -

עמרם מצנע: אזורי הרישום פה פתוחים?

<נסים מלכה: פתחנו אותם, זה שנה שנייה.

עמרם מצנע: ביסודי או בחטיבות?

<איתי אזרן: ביסודי באופן מבוקר.

עמרם מצנע: מתי פתחתם את ה - - -?

<תמי לוי: אנחנו בפיילוט שלוש שנים, זו שנה שלישית, אבל בשנה שעברה כבר פתחנו באופן מבוקר.

<תמי לוי: שנה קודם זיהינו לכל בית ספר ייחודיות ועשינו תהליך של העצמת בתי ספר - - -

עמרם מצנע: ואתם מצליחים לאזן את בתי הספר או שיש כאלה שיש רישום יתר וכאלה שיש רישום חסר?

<תמי לוי: בשנה שעברה זה היה מאוזן, השנה יש רישום יתר ונגיע למצב של הגרלות.

<נסים מלכה: ביום שני.

עמרם מצנע: ברגע שפותחים את אזורי הרישום משרד החינוך גם מגמיש את נושא ההסעות?

<שולה בן מטות: זו בדיוק הנקודות שהייתי מאוד רוצה לדבר עליהן.

<איתי אזרן: אני רק אסיים בעוד מילה.

<איתי אזרן: דבר נוסף, אחרי כל הדברים היפים שראינו, זה המבנים שבהם לומדים התלמידים.

<איתי אזרן: בקרית שמונה מזה תקופה ארוכה לא בוצע שום שיפוץ מבנה, אין שום השתדרגות.

<איתי אזרן: הכול פה חדשני, זה מחשבים כמעט לכל ילד, לוחות חכמים והכול, אבל בניינים, לצערי, מתקופת חלסה.

<איתי אזרן: בעידן כמו של היום, שהכול מודרני והכול חדשני ומתקדם, אנחנו צריכים סיוע גדול בנושא.

עמרם מצנע: אתם באזור של עדיפות א' לרעידות אדמה?

<איתי אזרן: כן.

<איתי אזרן: מפה בא השבר הסורי אפריקאי.

<נסים מלכה: אני אגיד לך משהו.

<נסים מלכה: במסגרת הזו, בגלל ההחלטה של מבקר המדינה, שקרית שמונה נמצאת במקום סיכון גבוה, החליט משרד החינוך לתת מיליון שקל לכל בית ספר לחיזוק מבנים לרעידת אדמה.

<נסים מלכה: כשהתחלנו לבדוק את זה אמרנו שזו בדיחה, זה צחוק.

<נסים מלכה: אלה בתי ספר שנבנו לפני 1970, במיליון שקל אתה לא יכול לעשות שום דבר.

<נסים מלכה: ואז באנו בדרישה למשרד החינוך ואמרנו ש-10 מיליון שקל קיבלנו ולא יכולים לעשות בזה כלום.

<נסים מלכה: אנחנו מחזירים את זה, ו'תבדקו אפשרות להיכנס לבית ספר ולסיים אותו'.

<נסים מלכה: בסוף הם החליטו ללכת עכשיו על שלושה בתי ספר בקרית שמונה, כפיילוט, 3.5 מיליון שקל כל בית ספר ולצאת משם כשבית הספר מוכן, גמור, גם פנים וגם חוץ.

<נסים מלכה: אם כבר נכנסים, עושים בית ספר שיהיה בית ספר ראוי.

<נסים מלכה: אז אנחנו רוצים שיקדמו את זה לגמור את כל אותם בתי הספר.

עמרם מצנע: כן, עושים בעיות, כי לא ברור - - - יש כסף, הבעיה היא שלא ברור מה בדיוק נכון לעשות ולכן הם עושים פיילוט אצלכם ונדמה לי שבצפת, באיזה בית ספר.

<איתי אזרן: זהו.

<איתי אזרן: אלה הדברים שלנו יש כמהותיים לפגישה.

<איתי אזרן: תודה שבאתם.

<תמי לוי: טרכטנברג לא השפיע עלינו.

עמרם מצנע: זו אחת האמירות, שטרכטנברג הגדיל את הפער בין מרכז לפריפריה.

עמרם מצנע: כי בפריפריה זה היה כל הזמן.

<תמי לוי: זה כבר היה, לא נהנינו מטרכטנברג.

עמרם מצנע: העבירו סכומי עתק דווקא לערים החזקות.

<יגאל בוזגלו: כמו שניסו לעשות עם הטבות המס.

<שולה בן מטות: אני רוצה להתייחס רגע.

<שולה בן מטות: אל"ף, אני שמחה להיות כאן, למרות שאחר כך הבנתי שזו הזמנה, אז אני מאוד שמחה כמנהלת בית ספר בקרית שמונה ותיקה, לא מעט שנים, מעל ל-20 שנה אני מנהלת.

עמרם מצנע: את בית הספר הזה?

<שולה בן מטות: את בית הספר הזה, כן.

עמרם מצנע: זה באמת הרבה.

<שולה בן מטות: ואני רוצה להתייחס לכמה דברים שראש העיר העלה וגם תמי, מנהלת אגף החינוך.

<שולה בן מטות: קרית שמונה עוברת איזה שהוא מינוף מאוד משמעותי בשנים האחרונות ומאז שלוש שנים של מיתוג בתי הספר וראייה מאוד נכונה, שכל בית ספר מוצא לו את הדבר הנכון שבו הוא מרגיש את החוזקות.

<שולה בן מטות: הכיוון הוא בעצם לא רק הציונים וההצטיינויות, אלא הערכים כתרבות, כערך, שזה אורח חיים בבית הספר.

<שולה בן מטות: הדבר הזה בא לידי ביטוי בכל בתי הספר וזה באמת, עד כמה שנאמר פה, אפס סובלנות לגבי אלימות, זה נעשה בבתי הספר ויש לזה תשובות.

<שולה בן מטות: אני חושבת שיושב פה יורם, שהיה יושב ראש שלי, וכרגע הוא יושב ראש שלי, יש לנו שני יושבי ראש, אבל יורם התחיל איתי את התהליך של הנושא של מיגור האלימות.

<שולה בן מטות: ואני רוצה לציין שני דברים.

<שולה בן מטות: אחד זה שיש פה אנשי חינוך טובים ועושים את העבודה באמת, מאגף החינוך והעיר ובתי הספר והמנהלים והמורים, שזאת איכות מאוד גבוהה של אנשים, רק שאין לנו תמיד את הכלים הראויים.

<שולה בן מטות: ועל מה אני מדברת?

<שולה בן מטות: קרית שמונה היא עיר עם פוטנציאל של הורים שרוצים לצאת לעבודה.

<שולה בן מטות: אנחנו רוצים כבתי ספר וכמנהלים לבוא לקראת האוכלוסייה הזאת ולקיים צהרונים.

<שולה בן מטות: דבר שלא מתאפשר, כי אין לנו תקנים של עבודה עם הילדים, מפני שהמערכת עובדת כאן בחינוך ארוך ומהשעה שלוש, שתיים וחצי, עד שעה ארבע-חמש אין לנו אפשרות לקיים, צריך משאב נוסף, תקן של מורים וכו', מה שאנחנו מתקשים מאוד היום לעשות את זה.

<שולה בן מטות: ההורים מבקשים ומתחננים לעניין הזה.

עמרם מצנע: הצהרונים בדרך כלל עושים את זה, רק הורים שרוצים כמובן אבל משלמים בשביל זה.

<שולה בן מטות: הרבה מאוד רוצים.

<שולה בן מטות: משלמים בשביל זה, אבל בקרית שמונה יש אוכלוסייה מאוד גדולה שלא יכולה לעמוד בתשלום.

עמרם מצנע: ובגני הילדים?

<שולה בן מטות: בגני הילדים יש צהרונים - - -

<תמי לוי: אנחנו עברנו בינואר בגני החובה עד השעה ארבע, מהחלטה של משרד החינוך במעבר של הגננות לאופק חדש.

<תמי לוי: אז עכשיו הלחץ של ההורים הוא גדול יותר, מפני שאם הוא לוקח את הילד מהגן בארבע, אז הוא היה רוצה את הרצף הזה, שגם הילד יהיה עד שעה ארבע.

<תמי לוי: בעיקר החטיבות הצעירות.

עמרם מצנע: למה אתם לא מפעילים צהרונים בעצמכם?

<תמי לוי: אנחנו מפעילים יוח"א, שיומיים זה עד שתיים וחצי, יומיים זה עד שלוש ורבע ויום קצר, אבל עדיין זה לא תואם לגנים.

<שולה בן מטות: זה לא תואם ויתרה מכך, נתייחס רגע לבית הספר שלי, יש 115 משפחות שהן חד הוריות, ברובן אמהות שיוצאות לעבודה.

<שולה בן מטות: אתה רוצה לאפשר להן לכלכל, לעבוד, ולא תרבות של 'מגיע לי'.

<שולה בן מטות: מהמקום הזה אתה צריך לקיים איזה שהיא אפשרות להביא אותם, שהילדים שלהם יהיו בשטף.

<שולה בן מטות: גם הנושא הביטחוני והכלכלי, הכול יחד, מאפשר מסגרת כזאת של צהרון.

<שולה בן מטות: אני מאוד מבקשת, אם תהיה התייחסות לזה - - -

עמרם מצנע: כמה ילדים בבית הספר?

<שולה בן מטות: כמעט 400, 380.

עמרם מצנע: כמה כיתות מעל 35 ילדים?

<שולה בן מטות: יש עד 35.

עמרם מצנע: וכיתות א'-ב' - - -

<שולה בן מטות: כן, שעות פיצול, בהחלט.

<תמי לוי: בתהליך של פתיחת אזורי רישום אנחנו לא עוברים עכשיו את ה-30.

<שולה בן מטות: לא עוברים עכשיו את ה-30, זה בתהליך אחר.

<שולה בן מטות: זה הכיוון.

<תמי לוי: לא עוברים את ה-30.

<תמי לוי: ברישום החדש, בשנה שעברה ובשנה הנוכחית, כדי לווסת בין בתי הספר וגם שיהיה חינוך איכותי לתלמידים ולמורים.

עמרם מצנע: יש לך כיתות חינוך מיוחד בבית הספר?

<שולה בן מטות: כן, יש לי כיתת חינוך מיוחד ושילוב.

<שולה בן מטות: אגב, זאת אמירה של העיר שבכל בית ספר יסודי תהיה הכלה של כיתת חינוך מיוחד.

עמרם מצנע: ושילוב גם?

<שולה בן מטות: כן, בשילוב גם.

עמרם מצנע: כמה ילדים בשילוב יש לך?

<שולה בן מטות: יש לי בשילוב שבעה ילדים.

<שולה בן מטות: אני רוצה להתייחס לעוד נתון.

<שולה בן מטות: הנתון השני שאתה נגעת בו זה הנושא של הכרטיסיות.

<שולה בן מטות: אם פותחים את אזורי הרישום ומאפשרים לילדים את התנועה ומאפשרים להורים את הבחירה, צריך גם לאפשר את ההיסעים שהוא דבר מאוד מאוד משמעותי, כדי לקיים איזה שהיא אמירה של מינוף העיר לכיוון החינוך.

<תמי לוי: אנחנו נשארים בקריטריון של שניים-שלושה קילומטרים, תלוי בגיל הילד, אבל כרטיסיות תוספתיות בכלל שהיו בעבר - - -

עמרם מצנע: רגע, אם הילד נרשם בבית ספר יותר רחוק הוא מקבל?

<תמי לוי: כן, אם הוא בקילומטר אז הוא מקבל.

<תמי לוי: אם הוא לא בקילומטר הוא לא מקבל.

<שולה בן מטות: אבל עדיין יש בעיה, תמי.

עמרם מצנע: בסדר, זה לגיטימי.

עמרם מצנע: אבל אני שואל אם הורה של ילד שגר בקצה אחד של העיר - - -

<תמי לוי: מקבל.

<שולה בן מטות: לא תמיד.

עמרם מצנע: הוא רוצה לשלוח את הילד לקצה אחר של העיר.

<תמי לוי: אם הוא בקילומטרים.

<שולה בן מטות: אבל צריך לתגבר את זה, תמי, כי אין - - -

עמרם מצנע: אני שואל מה הנהלים.

<תמי לוי: הוא מקבל אם זה שני קילומטרים עד כיתה ד'.

<תמי לוי: זה חל עליו.

<תמי לוי: אבל מאז ומתמיד קיבלנו כרטיסיות תוספתי - - -

<שולה בן מטות: אבל זה לא מספיק, תמי.

<תמי לוי: כי אם למשל חסר לילד שני מטרים במחשב, זה חותך, זכאי/לא זכאי.

<תמי לוי: בעבר קיבלנו תוספתיות, טופוגרפיה, כביש ראשי, כל מיני נימוקים כאלה, השנה לא קיבלנו בכלל.

<שולה בן מטות: אבל עדיין יש משפחות רבות שלא מקבלות.

<איתי אזרן: יש משפחות בחתך סוציו אקונומי שצריכות את העזרה הזאת כדי ל - - -

עמרם מצנע: לא, הבעיה היא לא סוציו אקונומי, הבעיה היא פשוטה.

<איתי אזרן: זה המתווסף.

<איתי אזרן: יש לנו משפחות שלא יכולות לעמוד ב - - -, אין להן אוטו בבית וגם - - -

עמרם מצנע: כן, אבל הקריטריון הוא לא סוציו אקונומי, הקריטריון הוא מרחק.

עמרם מצנע: אם אתה רחוק ואתה בקריטריון, אתה מקבל את כל ההחזר.

<איתי אזרן: ואם אני באותו מרחק ואני טיפה לא?

עמרם מצנע: אז לא.

<תמי לוי: יש ילד שהוא בשוליים, שחסרים לו כמה מטרים.

<איתי אזרן: זה השול.

<איתי אזרן: אבל צריך לעזור לילד שבשוליים.

<שולה בן מטות: צריך פה לעזור, בהחלט.

עמרם מצנע: לא ישנו את הקריטריונים האלה, לפי הערכתי.

<שולה בן מטות: אבל צריך אולי לשים לב ולהתייחס לעניין הזה ואולי לאפשר יותר, לאו דווקא לאלה, גם לכיתות ה' ו-ו', שמגיעים ועדיין יש להם בעיה.

<שולה בן מטות: אני חושבת שבכללי יש בעיה.

<שולה בן מטות: הדבר הנוסף שאני רוצה, וזה בתוך לבי וזה מוקד מאוד משמעותי למנהלי בתי הספר.

<שולה בן מטות: זה נושא הספריות בבתי הספר, שאין לנו שם אדם שהוא יכול להחזיק את הספריות.

<שולה בן מטות: בימינו אנו, כשהכול פה דיגיטלי, אנחנו כן רוצים לקרב את הילדים לספרים, כן לעשות את זה - - -

עמרם מצנע: את בניהול עצמי?

<שולה בן מטות: אני עדיין לא בניהול עצמי.

עמרם מצנע: אפילו לא הישן?

<שולה בן מטות: הישן כן, אבל זה לא מספיק.

עמרם מצנע: יש בתי ספר בניהול עצמי אצלכם?

<שולה בן מטות: לא.

<תמי לוי: רק בישן, שאתה מכיר.

<תמי לוי: אנחנו אמורים היינו להיכנס לזה, אבל מכיוון שנכנסנו לפתיחת אזורי רישום, זה היה לא נכון לנו להיכנס לשני תהליכים בו זמנית.

<תמי לוי: יש איזה שהיא הנחיה ממשרד החינוך שניכנס לזה בשנה הבאה, אנחנו מתחילים ללמוד את זה, לא יודעת אם אנחנו - - -

<שולה בן מטות: בנושא של ספריות.

<שולה בן מטות: אין לנו עדיין - - -

עמרם מצנע: אני מכיר את זה, הם לא נותנים בשום מקום - - -

<שולה בן מטות: אבל אולי אפשר להעלות את זה, לראות אולי אדם מתוך, אולי הנושא של קרב, אולי משהו שיעזור לבתי הספר לשמר את הילדים בקריאה וכתיבה, שזה דבר שמתחיל להיעלם.

<שולה בן מטות: אתה צריך לרדוף אחרי הילדים ולעשות דברים כדי שיכירו את הספר.

<שולה בן מטות: הספר הוא מאוד משמעותי.

<שולה בן מטות: בעיניי, כמנהלת בית ספר, שרואה את זה ולא רק את המחשב אלא גם את הנושא הזה.

<שולה בן מטות: זה בעיניי הדבר.

<שולה בן מטות: והדבר שאני מבקשת אותו, אם אפשר יהיה גם להתייחס.

<שולה בן מטות: היות שזו עיר שאנחנו גדלים לתוך המתיחות, שנים כאלה ושנים אחרות, היה כדאי למעלה לחשוב על המקלטים שהם יהפכו להיות יותר ידידותיים ולהשקיע בהם, שיהפכו להיות חדרי כיתות אמיתיות.

<שולה בן מטות: שכשילד יירד במצב כזה או אחר, הוא לא ירגיש את ההבדל.

<שולה בן מטות: שיושקע יותר כסף במקלטים.

עמרם מצנע: את מדברת על המקלטים של בית הספר?

<שולה בן מטות: על המקלטים של בתי הספר, שיהפכו להיות כיתות ידידותיות, עם הכול, וילמדו בהם בבקרים, כדי שאם ייכנסו אליהם לא בשעה כזאת לא ירגישו את ההבדל.

<שולה בן מטות: ובכל בתי הספר זה עדיין מורגש.

<תמי לוי: אנחנו באיחור בסיור.

<שולה בן מטות: אלה הדברים שהייתי רוצה.

רות קלדרון: אני מבקשת רק לתת שתי תשובות.

רות קלדרון: שר האוצר, לגבי הכביש, אומר שהוא לא מכיר את הנושא והוא ילמד אותו, אז אנחנו נהיה בקשר.

רות קלדרון: שר החינוך, אומר שמה שקרה עם קרן קרב בשעתו הוא שהתורמים הורידו את ה - - - נשמע את התשובה שלו: קרב קוצץ מ-65 מיליון לכדי 50 מיליון עקב הקטנת השתתפות התורמים, אשר על כן הוגדל חלקה של הרשות, אבל לא קטנה השתתפות המשרד.

רות קלדרון: אז בבקשה לדייק בדברים.

רות קלדרון: מה שקרה זה קרב, לא המשרד.

<איתי אזרן: השר לא עירב אותי בקטע של התורמים, אז לא ידעתי להגיד.

<תמי לוי: לא, המכתב שנשלח ממשרד החינוך, שתקציב קרב קוצץ בשליש.

<תמי לוי: הם לא כתבו את הנימוקים והסיבות.

<תמי לוי: זה קוצץ בשליש, כהודעה.

רות קלדרון: שווה לדעת.

רות קלדרון: המשרד נותן אותו דבר, הרשות נותנת יותר, התורמים נותנים פחות.

<נסים מלכה: הרשות כשיש לה, אבל כשאין לה, מאיפה היא תיתן?

<נסים מלכה: עוד משהו, נקודה חשובה, לחזק את מה ששולה אומרת.

<נסים מלכה: יש לנו עוד בעיה פיזית שמקשה, עם כל זה שהמרחק קצר, המעבר הוא יותר ארוך.

<נסים מלכה: היום מה שעשה מע"צ, הוא חצה את כל העיר בגדר לכל האורך.

<נסים מלכה: זאת אומרת מי שצריך לבוא מצד מזרח לצד מערב לבית ספר, הוא הולך יותר, אבל מבחינת המדידה הוא קצר.

<נסים מלכה: לכן יש לנו בעיה והם לא מבינים.

<נסים מלכה: הבאנו אותם לסיור, סיירנו במקום, הם הבינו שאנחנו צודקים, אבל יש חוק, זה יבש וזה מה שיש.

עמרם מצנע: לא, מבחינת הנהלים הם צריכים למדוד את הציר לבית הספר.

עמרם מצנע: אנחנו נבדוק את זה.

רות קלדרון: אם אין גשר, יש גשר?

<נסים מלכה: אין גשר.

עמרם מצנע: לא חשוב, אם אין אז - - -

<יגאל בוזגלו: ילדים עם תיקים נאלצים לחצות כבישים סואנים.

<שולה בן מטות: ומדובר על כיתה ה' שהם עדיין צעירים.

עמרם מצנע: הנושא הזה הוא ארצי, הם לא ישנו את הקריטריונים, אבל לפחות שבקריטריונים יהיה - - -

<תמי לוי: לגבי טרכטנברג, אפרופו, אנחנו היינו, כמו שאמרתי כבר קודם, בחוק חינוך חובה מגיל 3, אבל מבחינת פסיכולוגים, וזו הערה בכלל לכל הארץ, לא רק לקרית שמונה, ואתם כוועדת חינוך, לדעתי שווה להעלות את זה, לא מתקצבים אותנו בפסיכולוגים לטרום חובה.

<תמי לוי: זאת אומרת - - -

עמרם מצנע: לא הגדילו את התקן.

<תמי לוי: לא הגדילו את התקנים, למרות שחוק חינוך חובה התחיל עכשיו מגיל 3 אנחנו מתוקננים רק מגני החובה ומעלה.

<תמי לוי: לדעתי זה משהו ש - - - איך אנחנו תמיד אומרים?

<תמי לוי: מתחילים בגיל הרך, זה החלק הכי חשוב והכי קשה ומה שלא מזהים - - -

עמרם מצנע: התקן שלכם מלא?

<תמי לוי: כן, התקן מלא.

<תמי לוי: אנחנו מנצלים את כל ה-5.9 שלנו.

<תמי לוי: אני חושבת שצריך בעקבות טרכטנברג להוריד את הפסיכולוגים כבר לטרום חובה, להתחיל מטרום חובה.

<תמי לוי: אנחנו נצא לסיור.

<תמי לוי: אנחנו מבקרים בגן אם, במרכז לגיל הרך.

עמרם מצנע: אני רוצה רק להגיד לכם שבאמת היוזמה שלנו לבוא לבקר אצלכם היא כי הוועדה שמה לעצמה כנושא מרכזי את הנושא של סגירת פערים בין מרכז לפריפריה.

עמרם מצנע: זה לא מקרה, כי אני התנסיתי גם בחיפה וגם בירוחם ואני חושב שזה אולי הנושא החשוב ביותר.

עמרם מצנע: לשמחתי גם שר החינוך הולך בכיוון הזה ואנחנו מאוד מקווים להגדיל את העדיפות המתקנת לפריפריה.

עמרם מצנע: קרית שמונה זה פריפריה, אין חולק על זה משום בחינה שהיא.

עמרם מצנע: הוויכוח היחידי כרגע בין שר האוצר לשר החינוך זה האם צריך לעשות תקציב תוספתי ועל ידי כך להקטין את הפער, או לחלק את העוגה הקיימת בצורה אחרת.

עמרם מצנע: כשאתה מציג את זה לראשי הערים הגדולות, הן מתנגדות לרעיון.

עמרם מצנע: זה הוויכוח כרגע, אבל זה הולך לכיוון הזה.

עמרם מצנע: דרך הכיוונים האלה אני מקווה שאפשר יהיה להתמודד עם חלק מהבעיות, כדי שלא יהפכו להיות ארציות, כי ברגע שאתה רוצה להוסיף עוד פסיכולוגים, עוד ספרנית לבית ספר, לשנות את הקריטריונים של מרחקים, אז אם זה כלל ארצי זה מבהיל מבחינת הכספים, אבל אם אתה אומר, רגע, פריפריה לחוד ומרכז לחוד, אז המשמעות היא אחרת לגמרי.

עמרם מצנע: אז צריך להחליט באמת מה הכיוונים.

עמרם מצנע: למשל הנושא של המאטצ'ינג העירוני, אם ברווחה זה 75%-25%, הכוונה לשנות את זה ל-10%-90%.

<איתי אזרן: שיהיה דיפרנציאלי.

עמרם מצנע: נכון.

עמרם מצנע: אם פסיכולוגים, אתם משלמים, נדמה לי - - -

<תמי לוי: 70-30.

עמרם מצנע: אז גם כאן הכוונה היא לעבור ל-10-90.

עמרם מצנע: כלומר חלק מהדברים שבהחלט ישחררו לכם כספים ויאפשרו לכם גם כעירייה לטפל בדברים.

עמרם מצנע: אלה בוויכוחים, אבל זה יגיע, כי גם שר החינוך וגם שר האוצר וגם אנחנו בוועדה לא מניחים - - - דבר נוסף, לא שאלתי אתכם בנושא של תמרוץ מורים.

עמרם מצנע: אתם יודעים שתמרוץ המורים שהיה הופסק לחלוטין, מקבלים היום מורים שעוברים מהמרכז לפריפריה, רק אלה שכבר קיבלו לפני זה כמעט עשר שנים, היום אין כלום.

עמרם מצנע: אנחנו מטפלים גם בזה.

עמרם מצנע: זה מענקים, השתתפות בשכר דירה, העדפה מתקנת בעניין הזה כדי לעודד.

עמרם מצנע: לא שאלתי, אבל אני מניח שיש לכם מחסור במורים מקצועיים.

<שולה בן מטות: כן, מתמטיקה ואנגלית.

<שולה בן מטות: ועכשיו גם בלשון.

עמרם מצנע: כלומר יש תקווה שבאמת דברים יקבלו פרופורציות אחרות.

עמרם מצנע: כל הרעיון שילד בקרית שמונה וילד בירוחם וילד בהרצליה, מבחינת ההזדמנויות, יהיו לו הזדמנויות שוות.

עמרם מצנע: המשמעות היא כמובן עדיפות מתקנת.

רות קלדרון: מה עושים כאן עם תרבות?

רות קלדרון: אין קולנוע, מה קורה עם תיאטרון?

רות קלדרון: הילדים רואים דברים - - -

<תמי לוי: יש לנו סל תרבות בבתי הספר.

<יגאל בוזגלו: דווקא יש פה יוזמה של תלמידים בנושא קולנוע.

<יגאל בוזגלו: ראש הממשלה היה פה בביקור ומנכ"ל המשרד לקח את זה בשתי ידיים, אני מאמין שזה יתקדם.

רות קלדרון: גם בעניין של תרבות, אם נוכל לעזור.

רות קלדרון: זה מאוד חשוב שיהיה כאן

רות קלדרון: כל מה שאנשים - - - לא צריך לנסוע לסטימצקי איפה?

<איתי אזרן: יס פלנט מתאים לנו פנו

<תמי לוי: בטח שיש סטימצקי.

רות קלדרון: חנות ספרים טובה.

<תמי לוי: ברור, ברור.

<שולה בן מטות: חנות ספרים טובה וספרנית טובה בבית ספר - - -

עמרם מצנע: בואו נצא.

<שולה בן מטות: בנושא הצהרון, אם יהיה פיילוט בקרית שמונה, בתי הספר וההורים - - - סיור במרכז לגיל הרך:

<נעמה קקול: ברוכים הבאים.

<נעמה קקול: זה המרכז לגיל הרך של קרית שמונה, הוא קיים זאת השנה הרביעית, הוא הוקם בסיוע של קרן רש"י, סן פרנסיסקו, מגבית קנדה.

<נעמה קקול: המרכז מתכלל בתוכו בעצם את כל השירותים הקיימים ברשות לגיל הרך, יש לנו כאן יחידה התפתחותית, יש לנו את גן אם, שאותו אנחנו תיכף נבקר, שזאת פעילות העשרה בשעות הבוקר לילדי גני החובה בקרית שמונה.

עמרם מצנע: זאת אומרת שהגנים באים לפה ליום?

<נעמה קקול: נכון.

<נעמה קקול: גני החובה מגיעים לשעתיים וחצי כל פעם, פעם בחודש פלוס מינוס, זה יוצא, יחד עם כל החופשים של משרד החינוך.

<נעמה קקול: זה יוצא להם שש פעמים בשנה.

<נעמה קקול: בפעם הראשונה אנחנו מגיעים אליהם והפעילות האחרונה היא טיול, תמיד פה בקרית שמונה.

<נעמה קקול: הפעילות של גן אם היא בשיתוף רווחה חינוכית ושיקום שכונות ובנוסף לזה אנחנו מקיימים - - -

עמרם מצנע: אמרת שזה גם מרכז טיפולי.

<נעמה קקול: יש פה יחידה התפתחותית של התפתחות הילד, טיפולים פרא רפואיים, טיפולים רגשיים.

<נעמה קקול: הם פועלים ממש מהבוקר עד אחר הצהריים.

עמרם מצנע: שממומנים על ידי הרווחה?

עמרם מצנע: משרד הבריאות?

<נעמה קקול: גם, גם וגם.

<נעמה קקול: זאת עמותה עצמאית שהרשויות המקומיות של האזור בעצם הקימו אותה ומממנים אותה, הם ממומנים על ידי קופות החולים, הילדים מגיעים עם התחייבויות.

<נעמה קקול: משרד הבריאות לא מממן אותה כי היא לא יחידה סמוכה לבית חולים.

<נסים מלכה: בעבר כן נתנו והפסיקו עם זה.

עמרם מצנע: אז מי?

עמרם מצנע: קופות החולים?

<נעמה קקול: קופות החולים והרשויות ומגייסים פה ושם גם תרומות, אבל העיקר זה קופות החולים והרשויות.

עמרם מצנע: יש פה גם מרכז פדגוגי?

<נעמה קקול: כן, זה במרכז פסגה.

עמרם מצנע: זה משמש גם את האזור או רק את קרית שמונה?

<נסים מלכה: אחר הצהריים גם את האזור.

<נעמה קקול: נכון, אבל בשעות הבוקר פעילות של גן אם רק לקרית שמונה.

<נעמה קקול: הפעילות היא באוריינטציה מדעית, אנחנו גן מדגים מדעי, כשהרעיון הוא גם לתת לילדים פעילות שאי אפשר לעשות בתוך הגן ולהקנות מושגים מדעיים בסיסיים ובכל סוג פעילות עושים פעילות הורים וילדים, כדי שגם ההורים יגיעו ויחוו את זה.

<נעמה קקול: אנחנו בעצם יוצרים מצב שהילד גם מדריך את ההורה שלו בתוך הפעילות וזה מעצים את הילדים.

<נסים מלכה: ופעילות הורים וילדים זה כולל את כל האזור, מאפשרים לכל האזור להגיע לפעילות הזו.

<נעמה קקול: כרגע יש לנו גן חובה - - -

עמרם מצנע: רק חובה מגיעים לכאן?

<נעמה קקול: גם הגנים הארוכים, שהם רב גילאים, מגיעים לפה, אבל הפעילות היא לרוב לגני חובה.

<נעמה קקול: גם גני החינוך המיוחד שהם חובה מגיעים, כשאנחנו עושים עכשיו פעילות של פורים מדעי, לקראת חג הפורים.

<נעמה קקול: אתם תיכף תראו ילדים שמכינים איפור מחומרים טבעיים, יש לנו חדר מראות, שמדבר על התכונות של המראות, וסוג של סנדלרייה.

<נעמה קקול: פה זה חדר המראות, את רוצה להסביר בשתי מילים?

<גננת במרכז: כן.

<גננת במרכז: אנחנו עושים פה כל מיני ניסויים עם מראות.

<גננת במרכז: הם בעצם חוקרים מה אנחנו יכולים לעשות עם ההשתקפות של מראה ואיך זה עוזר לנו.

<גננת במרכז: אז יש להם כל מיני כרטיסים שיש למשל חצי ליצן וברגע ששמים את המראה, מגלים שזה ליצן.

<גננת במרכז: יש להם מראות שהן בכל מיני צורות, למשל מראה קמורה וקעורה והם רואים מה קורה לגוף שלהם כשהם נכנסים לתוך המראה.

<גננת במרכז: הם גם מנסים בהשתקפות לצייר את הדמות שלהם במראות.

<גננת במרכז: יש פה גם תמונה שמסתתרת בהשתקפות של מים והם צריכים לגלות מה מסתתר פה.

<גננת במרכז: יש פה ממש לידכם ממש לא מראה, שהאפקט שהם מגלים ברגע שהם מכניסים משהו, זה שבעצם יש פה דמות אינסופית.

<גננת במרכז: פה הם ממציאים, איך נוצרת מראה.

<גננת במרכז: איזה שני חומרים אני שם כדי שתהיה מראה?

<גננת במרכז: למשל אם אני אשים חומר שקוף על חומר שקוף, תצא מראה, לא תצא מראה?

<גננת במרכז: הם נכנסים, הם שמים למשל בד אטום, או בריסטול אטום, או רשת ולאט לאט מגלים איך באמת אפשר ליצור מראה.

<גננת במרכז: בשולחן הזה מנסים לעשות מראות בצורות שונות ולראות מה קורה וגם בודקים באיזה חומר החדות היא הכי חדה ובעצם היא המראה הכי טובה.

<גננת במרכז: במראות שתלויות פה הם בעצם מציירים את הגוף שלהם.

עמרם מצנע: את בחדר הזה מקבלת כל פעם גן אחר?

<גננת במרכז: כן.

עמרם מצנע: זאת אומרת זה החדר שלך?

<גננת במרכז: כן, אבל אנחנו גם יכולים להתחלף בחדרים, זה לא משנה.

<גננת במרכז: כולם בונים את החדרים וזה פתוח.

<נעמה קקול: כל חודש מתחלפת תכנית.

עמרם מצנע: את תושבת קרית שמונה?

<גננת במרכז: כן, 19 שנה.

עמרם מצנע: באיזה מסגרת הגעת לפה?

<גננת במרכז: בעלי למד פה בישיבת הסדר, ככה התחלנו ונשארנו.

<תמי לוי: חשוב להגיד שכל חודש מתחלפת תכנית.

<תמי לוי: זו תכנית של משרד החינוך, אבל שמים להם כיעד איזה מושגים רוצים להסביר באותו חודש, מושגים מדעיים שרוצים להסביר באותו חודש.

עמרם מצנע: הגן בא עם הגננת?

<נעמה קקול: כן, והסייעת.

עמרם מצנע: היא גם פעילה?

<גננת במרכז: כן.

<גננת במרכז: כל גן מקבל חומר לפני הפעילות וחומר אחרי הפעילות, הם באים מוכנים.

<גננת במרכז: הם לא מגיעים ולא יודעים מה הולך להיות.

<גננת במרכז: כל המושגים של השתקפות, של קרן אור חוזרת, כל הדברים האלה, הם מקבלים לפני כן ואז אנחנו ממשיכים את הנושא והם אחר כך ממשיכים אותו בגן.

<גננת במרכז: אנחנו פותחים את הפעילות בהצגה, כשאנחנו עושים דיון עם הילדים ורואים שבאמת הם מכירים את המושגים.

<גננת במרכז: החדרים האחרים, הייתם כבר?

<גננת במרכז: יסבירו לכם שם, אבל בעיקרון יש חדר שהילדים מפיקים לבד איפור.

<גננת במרכז: הנושא הוא פורים מדעי, אז לקחנו דברים שמתאימים לפורים.

<גננת במרכז: הם מפיקים לבד איפור מכל מיני צמחים, תבלינים, והרעיון פה זה שהם בעצם מתייחסים למרקם והם לבד מחליטים אם זה צריך להיות סמיך יותר או סמיך פחות, או נוזלי, ואחר כך בוחרים את הכלי המתאים לאחסן.

<גננת במרכז: זו בעצם הטכנולוגיה של האיפור.

<גננת במרכז: יש חדר שפתחנו מפעל לנעליים, שהם מוצאים נעל שמתאימה לתחפושת שלהם והם מכינים אותה לבד.

<גננת במרכז: מרגע שהם משרטטים את הנעל ועד השרוך, או העור, או מה שהם בוחרים לעשות.

<נסים מלכה: מה אתם עושים?

<נסים מלכה: ספרו לנו מה אתם עושים?

<נסים מלכה: נעליים?

<נסים מלכה: איזה יופי.

<תמי לוי: שאלת אם הצוות של הגן משתתף, אז זה הצוות של הגן.

עמרם מצנע: את הגננת של הגן?

<סייעת בגן: אני הסייעת.

<תמי לוי: הם משתתפים בתחנות, הם חלק מהתחנות.

עמרם מצנע: זה גן חובה?

<סייעת בגן: כן.

עמרם מצנע: כמה ילדים בגן?

<סייעת בגן: 33.

<תמי לוי: מה אתם עושים פה?

<ילד בגן: עושים נעליים.

עמרם מצנע: מה קרה לכם בפרצוף?

<סייעת בגן: מה קרה לכם בפנים, מה עשו לכם?

<ילד בגן: איפרו אותנו.

<סייעת בגן: עם איזה חומרים איפרו אתכם?

<סייעת בגן: נעמה, את יודעת עם מה איפרו אותך?

<סייעת בגן: איתי, אתה זוכר מה הסבירו לכם, עם איזה חומרים איפרו אתכם?

<סייעת בגן: עם תבלינים, נכון?

<סייעת בגן: כן.

<גננת במרכז: את כל החומרים לחדר הזה תורמים לנו ממפעל טבע נאות של נעליים ומעוד מחסן אחד.

<גננת במרכז: אנחנו כל הזמן רוצים חומרים אותנטיים, מחזור.

<גננת במרכז: זה מה שהילדים הכינו עד עכשיו.

<גננת במרכז: כל גן, חלק הם לוקחים איתם וחלק - - -

עמרם מצנע: להתראות.

<תמי לוי: את רוצה להסביר, אתי, עם איזה חומרים אנחנו עובדים?

<אתי-גננת במרכז: ילדים, אתם רוצים להסביר לנו מה אנחנו עושים?

<אתי-גננת במרכז: מה אנחנו מכינים?

<אתי-גננת במרכז: אנחנו נתקלנו בבעיה, פורים ואין לנו איפור, אז החלטנו שאנחנו מפיקים איפור מהטבע.

<אתי-גננת במרכז: אז הבאנו תבלינים והבאנו אבקות של קקאו ועלים של כל מיני פרחים מיובשים ותוך כדי כתישה וערבוב חומרים במכתש ועלי הם רואים גם מה מפיק צבע ומה לא וכל מיני מרקמים, של רך, נוזלי, על ידי הוספת קורנפלור וקמח זה יותר עיסתי וסמיך.

<אתי-גננת במרכז: אז הם יוצרים כל מיני גוונים, גם בערבוב של צבעים.

<אתי-גננת במרכז: חוץ מלהיצמד לצבע אחד, מי שרוצה רק צהוב או רק אדום.

<אתי-גננת במרכז: הם מגיעים לכל מיני גוונים גם על ידי ערבוב שמן, מים.

<נסים מלכה: אתי עובדת פה קבוע, הם מקבלת את כל הגנים ועובדת איתם, והגננת נמצאת פה.

<נסים מלכה: יופי.

<נסים מלכה: להתראות, ילדים.

<נסים מלכה: להתראות.

<נסים מלכה: סיור ביחידה להתפתחות הילד:

<תמי לוי: רחל, מנהלת היחידה להתפתחות הילד.

<רחל פרץ: אנחנו היחידה להתפתחות הילד, אנחנו עמותה אזורית, אנחנו נותנים שירותים לכל - - -

עמרם מצנע: כשלעמותה האזורית יש עוד כמה מרכזים כאלה או שרק זה?

<רחל פרץ: לא, רק אנחנו.

<יגאל בוזגלו: היא יחידה אזורית שמשרתת את מבואו חרמון, את כל הגולן וגליל עליון.

עמרם מצנע: את עובדת סוציאלית?

<רחל פרץ: לא, אני מורה במקצועי.

<יגאל בוזגלו: אבל היחידה עברה משבר לפני שנתיים-שלוש.

<רחל פרץ: נכון.

<רחל פרץ: אנחנו היינו בוועדה למעמד הילד בכנסת.

<יגאל בוזגלו: ונכון להיום משרד הבריאות וקופת חולים לא מעבירים את הכספים.

עמרם מצנע: למה?

<רחל פרץ: לא, קופת חולים מעבירה, משרד הבריאות אומר שיחידות מעין אלה, שאינן סמוכות לבתי חולים, הם לא אמורים לממן אלא הרשויות ואנחנו לא חושבים לנכון - - -

<יגאל בוזגלו: ובעבר הם הביאו.

<רחל פרץ: עד 2006 הם העבירו לנו כספים ומ-2006 הם לא מעבירים.

עמרם מצנע: אבל אתם עובדים מול משרד הרווחה, נכון?

<רחל פרץ: לא, אנחנו עמותה עצמאית.

עמרם מצנע: לא, בסדר, אבל מי המתכלל של המרכז?

<רחל פרץ: התקציבים שלנו מגיעים מקופות החולים ומהרשויות המקומיות, כל אחד החלק היחסי של הילדים שמטופלים כאן.

<רחל פרץ: ובא משרד הבריאות ואומר 'תשמעו, אנחנו לא נותנים לכם כי אתם לא סמוכים לבתי חולים'.

<רחל פרץ: בפריפריה מן הסתם אין בתי חולים.

עמרם מצנע: לא, ברוב המקומות בארץ אין בית חולים צמוד.

<רחל פרץ: נכון.

עמרם מצנע: עושים פה גם מפגשים של הורים-ילדים?

<רחל פרץ: בוודאי.

עמרם מצנע: לא, אני מתכוון למפגשים של ילדים שהוצאו מהבית על ידי בית משפט.

<רחל פרץ: לא, זה מרכז קשר, זה לא אנחנו.

<רחל פרץ: אנחנו מטפלים בילדים תחת פקודה של צו בית משפט.

עמרם מצנע: כן, אבל זה לא נעשה כאן, ה - - -

<קריאה: יש הדרכה הורית פה.

עמרם מצנע: לא, אני שואל כי אני לא כל כך מבין את המבנה.

<רחל פרץ: אנחנו נותנים הדרכה להורים, מטפלים בילדים שנמצאים באומנה, במסגרת - - -

עמרם מצנע: המבנים שאני מכיר הם מבנה כולל, שבעצם המשרד המתכלל שלהם זה משרד הרווחה.

עמרם מצנע: יש שם - - -

<קריאה: פה זה מתי"א, התפתחות הילד וגן אם.

עמרם מצנע: מתי"א זה דבר עצמאי, זה לא קשור.

<קריאה: מתי"א, התפתחות הילד.

<קריאה: החדר הזה זה מתי"א, שם זה התפתחות הילד וכאן זה גן אם והמכלול ביחד זה - - -

<יגאל בוזגלו: אם אפשר שוועדת החינוך תשאל את משרד הבריאות מדוע הם לא מתקצבים.

עמרם מצנע: הם ייתנו את אותה תשובה.

עמרם מצנע: הבעיה זה לא לשאול, הבעיה היא - - -

<יגאל בוזגלו: זה שאתה תשאל אותם - - -

עמרם מצנע: לא, הבעיה היא לראות - - -

<קריאה: בנוסף יש את משרד העבודה והרווחה, באמצעות אגף הרווחה של קרית שמונה.

<רחל פרץ: לילדים זכאי החוק במעון השיקומי שאנחנו מפעילות.

עמרם מצנע: אנחנו נבדוק את כל הדבר הזה.

<יגאל בוזגלו: בסופו של דבר הילדים משלמים מחיר כבד.

<רחל פרץ: עיריית קרית שמונה עושה עד כמה שאפשר על מנת לסייע, אבל - - -

עמרם מצנע: אני אגיד לך, משרד הבריאות מתקצב את סל השירותים דרך קופות חולים.

<רחל פרץ: לא, הם לא נותנים.

<רחל פרץ: יש את סל השירותים שאנחנו מקבלים - - -

עמרם מצנע: לא, הלוא יש סל בריאות ודרך סל הבריאות קופת חולים מחויבת לתת שירות.

עמרם מצנע: היא יכולה לעשות את זה דרככם והיא יכולה לעשות את זה בסניפים שלהם.

<רחל פרץ: אבל העלויות שקופות החולים משלמות הן בטח לא ריאליות כאשר משרד הבריאות אומר שעלות טיפול פרא רפואי אמור להיות 180 והקופות מעבירות 100, מישהו אמור לשלם את ההפרש, את כל ההפרשים.

עמרם מצנע: אנחנו נלמד את העניין הזה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: סיור בבית ספר דנציגר-דרכא:

<יפעת שטייר: אנחנו שמחים מאוד לארח אצלנו בדנציגר-דרכא את חברי ועדת החינוך של הכנסת, את יושב ראש הוועדה וכמובן את כבוד ראש העיר ואת מנהלת אגף החינוך, ואני רואה מפקח ממשרד החינוך ודובר הרשות והסגנים, שאני לא אמעד בגין ההתרגשות.

<יפעת שטייר: איתנו נמצאים כאן יושב ראש הנהגת ההורים שלנו ונציגי הנהגת ההורים וכמובן חלק מהנהלת בית הספר, מעט בגין הזמנים, ונמצאים איתנו תלמידים משכבת י"ב, לבקשתכם, שהאמת היא שהיות שאנחנו כל כך סומכים עליהם וכל כך גאים בהם, שלא הכנו אותם, לא מה להגיד ולא על מה לדבר.

<יפעת שטייר: הדבר היחיד שאמרנו להם זה שהם צריכים, כמו תמיד, לייצג בכבוד את עצמם, את העיר ואת בית הספר.

<יפעת שטייר: עכשיו נראה איך הם עומדים במשימה המשולשת הזאת.

<יפעת שטייר: אני רק רוצה שישים שניות על בית הספר.

<יפעת שטייר: אני לא יודעת מה אתם יודעים, אבל בית ספר דנציגר-דרכא הוא קרית שמונה וקרית שמונה היא בית הספר.

<יפעת שטייר: במסיבת הסיום האחרונה אחת התלמידות בקטעי הקישור אמרה שזה בית הספר היחיד כנראה בארץ שאפשר לראות על השולחן את השם של סבא וסבתא שחרתו על השולחן.

<יפעת שטייר: אני חושבת שזה חלק מההוויה המאוד מאוד חזקה שלנו - - -

<קריאה: אלה אותם שולחנות?

<יפעת שטייר: בבית הספר לומדים 1,300 תלמידים מ-ז' עד י"ב.

<יפעת שטייר: זה בית ספר מקיף, יש בו 9 כיתות של חינוך מיוחד, גם של עיצוב התנהגות וגם של לקויות למידה.

<יפעת שטייר: באמת יש לנו הכול מהכול, יש לנו הרבה מאוד מגמות, אנחנו מאוד גאים בעשייה של בית הספר, שיושבת באופן מאוד רציני על שלוש רגליים, על רגל אחת של לימודים והצטיינות בלימודים ותעודת בגרות בתשע"ג אנחנו ב-78% בגרות, שיש לנו גם על זה גאווה מאוד גדולה, כולל שאנחנו באמת בשנה-שנתיים האחרונות מצליחים להוסיף עוד ועוד תלמידים שקודם לא היו תלמידים שיועדו לבגרות.

<יפעת שטייר: פתחנו כיתה ב-י' וב-י"א, הוספנו קבוצה מאוד גדולה של תלמידים לבגרות מלאה.

<יפעת שטייר: המעבר מ-ז' שבו יש יותר היערכות, למידה, התאקלמות, אל י"ב ברצף, כשאנחנו עובדים הרבה מאוד על הרצף.

<יפעת שטייר: יש לנו מספר גדול מאוד של תלמידים, אני מחזיקה את זה ביד, אז אני אשאיר את זה ככה, שעושים 5 יחידות מתמטיקה, 5 יחידות אנגלית, 5 יחידות כימיה, פיזיקה, במספרים שעומדים בכל קנה מידה, לדעתי אפילו יותר.

עמרם מצנע: מה האחוז מתוך סך הכול?

<יפעת שטייר: בשכבת י' השנה 71 מתוך 190 תלמידים עושים 4-5 יחידות מתמטיקה.

<יפעת שטייר: שזה ממש אחוזים גבוהים בכל קנה מידה.

עמרם מצנע: כן, זה גבוה מאוד.

<יפעת שטייר: יש לנו תכנית עתודה מדעית טכנולוגית ואנחנו שומרים על כ-30 תלמידים בכל שכבה שבעתודה המדעית טכנולוגית.

<יפעת שטייר: יש לנו הרבה מאוד מגמות - - -

עמרם מצנע: יש לכם קדם עתידים?

<יפעת שטייר: יש לנו קדם עתידים ויש לנו פרויקט של שתי כיתות שחברת טבע - - -

<נסים מלכה: סיפרתי להם על זה.

<יפעת שטייר: אנחנו בעזרתם עושים עבודה שמקדמת.

<יפעת שטייר: השנה הצלחנו להגיע לזה שכל התלמידים בכיתות האלה ניגשים ל-4 יחידות באנגלית, שזה לא תעודת בגרות, זה תעודת בגרות אקדמית.

<יפעת שטייר: זהו.

<יפעת שטייר: את הילדים אנחנו נשמע.

<יפעת שטייר: יש לנו שיתוף פעולה ורוח גבית מאוד חזקה מהנהגת ההורים, אנחנו מאוד עובדים בשיתוף.

<יפעת שטייר: לא בכדי נמצאים פה שלושה מתוכם ביום עבודה, זה לא נדיר, ואנחנו בעיקר נשמע את התלמידים ואם תרצו אחר כך אנחנו נענה לשאלות.

עמרם מצנע: כן, בבקשה.

עמרם מצנע: לא חייבים לשאול, אפשר גם להגיד.

רות קלדרון: איך זה ללמוד בקרית שמונה, איך זה לחיות כאן?

<תלמידה: אני באופן אישי נורא אוהבת כאן, כי יש משהו בזה שאתה בעיר קטנה, מעבר ליחס אישי כזה, אתה מרגיש שאתה לא לבד בעולם.

<תלמידה: כאילו יש עם מי לדבר.

<תלמידה: בית הספר שלנו, מעבר לזה שהוא היחיד בעיר, אז רוב העיר בעצם נמצאת פה.

עמרם מצנע: את באיזה כיתה?

<תלמידה: י"ב.

עמרם מצנע: כמה מהיוד-ביתניקים מהמחזור שלכם הולכים לשנת שירות מוקדמת?

<תלמידה: קצת מאוד.

<תלמידה: פחות מעשרה.

עמרם מצנע: למכינות קצת צבאיות?

<תלמידה: מכינות יותר.

עמרם מצנע: כמה?

<תלמידה: עכשיו מתמיינים.

<תלמיד: חשוב לציין שבשנת שירות אנחנו מוגבלים, בגלל שיש בעיה עם התנועה הקיבוצית, שלא מאפשרת לנו לכל מקום.

עמרם מצנע: זאת אומרת יש כאלה שרוצים ולא - - -?

<תלמיד: ולא פתוחה האפשרות.

<תלמיד: יש שנת שירות - - -

<תלמידה: המקומות הטובים זה מהתנועה הקיבוצית, שזה רק לקיבוצים.

<יפעת שטייר: יש לנו יחסים מאוד יפים, גם לזה וגם לזה וגם לזה, אנחנו מאוד גאים ומאוד מחנכים ל - - - הם עשו השנה - - - ספרו מה עשיתם השנה.

<תלמידה: היינו ביומיים שעברנו בהם בין שנת שירות ומכינות וישנו במכינת בני ציון בתל אביב ונחשפנו לכל ה - - -

עמרם מצנע: האפשרויות.

<תלמידה: כן.

<תלמידה: גם לכל מקום שהגענו כולם אמרו שזה בית הספר היחיד שבאמת מכין תלמידים ומראה להם שיש שנת שירות, מלמדים אותנו.

<תלמידה: יש כאן צוות חינוכי שמאוד עוזר לנו, עוזר לנו להגיע למיונים ובודק לנו כל מיני אפשרויות.

עמרם מצנע: מה את רוצה לעשות אחרי שתגמרי את בית הספר?

<תלמידה: אני רציתי שנת שירות ממש.

<תלמידה: חיפשתי, אבל כל מה שרציתי זה היה של התנועה הקיבוצית, אז בסוף החלטתי לוותר ולהתגייס - - -

<קריאה: סליחה על השאלה, אבל מה הבעיה עם התנועה הקיבוצית?

רות קלדרון: יש מקומות עם מכסות.

עמרם מצנע: כן, אנחנו עוסקים בזה.

עמרם מצנע: קודם כל יש מכסה מבחינת צה"ל למספר הילדים ש - - - חלק הולכים דרך התנועה הקיבוצית, שהיא בעצם המציאה את שנת השירות.

עמרם מצנע: פעם קראו לזה שנת שירות שלישית, כשהשירות היה שנתיים אז הלכו לשנת שירות שלישית.

עמרם מצנע: אבל מה את רוצה לעשות בצבא?

<תלמידה: או מדריכת חי"ר, או מ"כית טירונים.

רות קלדרון: יש לך מחשבה לאחרי?

<תלמידה: לחתום קצונה ולחזור לדנציגר - - -

עמרם מצנע: לחזור זה להיות מורה או בוועד ההורים.

<יפעת שטייר: יש פרויקט דלתות בבית הספר, שילדים - - -

עמרם מצנע: ואת, מה את רוצה לעשות כשתסיימי את בית הספר?

<תלמידה: האמת שהלכתי בדיוק ליום פתוח של מכינה השבוע, בני ציון, אז אם אני אתקבל לשם, אז להעביר שם שנה ואם לא, אני אתגייס.

עמרם מצנע: לאן ללכת?

<תלמידה: האמת שכל פעם אני שומעת על עוד ועוד תפקידים ואני באמת לא יודעת.

<תלמידה: אני אומרת לדוד שלי, 'הנה, אני רוצה את זה', אז הוא אומר לי 'מה, את זה?

<תלמידה: אבל זה חמש שעות מהבית ואת תעשי ככה ותחזרי פה ושם'.

עמרם מצנע: זה הכיף, מה שיותר רחוק מהבית.

<תלמידה: כן, זהו.

<תלמידה: אז מישהו אומר לי ככה ומישהו אומר לי ככה, אז אני עדיין לא כל כך סגורה.

עמרם מצנע: אוקיי.

עמרם מצנע: ו-?

<תלמיד: אוניברסיטה, ללמוד, כרגיל.

רות קלדרון: זה נשמע שאתה מתלהב מזה.

רות קלדרון: מישהו יכול להגיד משהו שהוא קיבל בבית הספר, שזה מתנה מבחינתו?

<תלמיד: ערכים.

<תלמיד: להתנהג בכבוד כלפי מבוגרים.

<תלמיד: לדעתי זה דבר מאוד חשוב.

<תלמיד: את זה לימדו אותי גם בבית, לתת למבוגרים כבוד, זה הכי חשוב.

<תלמיד: להתנהג בנורמה, לא להתחצף, לכבד מורים שעושים עבודה קשה.

<תלמיד: זהו.

עמרם מצנע: אתה בתנועת נוער כלשהי?

<תמי לוי: מי בתנועת נוער?

<תלמיד: אני.

<תלמידה: היינו, עזבנו.

עמרם מצנע: איזה תנועת נוער?

<תלמיד: כנפיים של קרמבו.

עמרם מצנע: יפה.

עמרם מצנע: זה נקרא ארגון, לא תנועת נוער.

<תלמיד: בשבילנו זו תנועת נוער.

עמרם מצנע: בתקנה של משרד החינוך זה ארגון נוער.

<תמי לוי: אנחנו בכמות התלמידים שמשתתפים בתנועת נוער בכנפיים של קרמבו זה מספר שתיים בארץ.

עמרם מצנע: בקרית שמונה?

<תמי לוי: כן.

<יפעת שטייר: והשבוע הם הציגו שאנחנו ב-75% התנדבות בבית הספר, בעיר.

עמרם מצנע: יפה מאוד.

עמרם מצנע: ומה אתה רוצה לעשות כשתסיים?

<תלמיד: בדקתי אפשרויות של שנת שירות.

<תלמיד: שוב, זה לא התאפשר להגיע למקומות היותר מעניינים.

<תלמיד: אני מקווה שאני אצליח להגיע לאיזה שהוא תפקיד טוב במודיעין ומשם להתקדם.

עמרם מצנע: אתם לומדים ערבית בבית הספר?

<תלמיד: כן, יש מגמת ערבית, אבל אני אישית לא לוקח בה חלק.

עמרם מצנע: ואת?

עמרם מצנע: לאן את רוצה להגיע?

<תלמידה: אני פניתי לבני ציון ואני מאוד אשמח אם אני אהיה שם בשנה הבאה.

עמרם מצנע: זה בגלל תל אביב או בגלל המכינה?

<תלמידה: בגלל המכינה.

<תלמידה: נטו בגלל המכינה.

<קריאה: למרות תל אביב.

<תלמידה: אני כבר שנתיים מתנדבת במרכז הקליטה שחר, עם ילדים אתיופים, פרויקט שאני וחברה שם באיזה שהיא תכנית מנהיגות ביחד.

<תלמידה: ואז חשבתי על עתודה, אבל נראה לי עדיף - - -

עמרם מצנע: יש מישהו מכם בקדם עתידים?

<תלמיד: כולנו.

<תלמידה: לא כולם.

<תלמידה: חוץ ממני ומרון.

עמרם מצנע: ומישהו מתכוון ללכת לנסות להגיע לעתודה אקדמאית?

<תלמידה: כן, אני רוצה ללמוד משפטים.

עמרם מצנע: משפטים?

עמרם מצנע: זה לא התחומים הכול כך מומלצים שם בעתידים.

עמרם מצנע: ככל שאני זוכר.

<תלמידה: כן, אבל זה מעניין אותי, אז אני רוצה ללמוד את זה.

עמרם מצנע: גם אתה?

<תלמיד: כן, אני מחכה לתשובה מתלפיות, ואם לא, אז מתכנן לנסות באחד ממסלולי המצוינות של העתודה.

<תלמיד: כן, פסגות או - - -

עמרם מצנע: במסלול של עתידים?

<תלמיד: כן.

<תלמיד: קדם עתידים עוזרים פה הרבה.

<תלמיד: היינו בכמה סיורים לא מזמן.

<תלמיד: אולי נצא ליום פתוח, הם דיברו על זה, נראה.

<יפעת שטייר: כחלק מהתכנית הם חושפים אותם לאקדמיה ולכל מיני ארגונים מתקדמים, ממש ככה מ-ז' עד י"ב, זה חלק מהאג'נדה.

עמרם מצנע: כן, אני שם לב שיש פה הרבה חשיפה וטעימה.

עמרם מצנע: מדברים עכשיו הרבה על לימוד משמעותי, נכון?

עמרם מצנע: אתם קוראים על זה?

עמרם מצנע: מישהו יכול להסביר לי מה זה?

<תלמידה: מה זה מבחינתנו?

עמרם מצנע: מה זה?

עמרם מצנע: מה אתם מבינים מזה?

<תלמידה: מבחינתי לימוד משמעותי זה משהו שאני לא אשכח כשאני אעזוב את בית הספר.

<תלמידה: נגיד, סתם, נגיד, אני לומדת היסטוריה?

<תלמידה: ודוגרי, מה אני עושה?

<תלמידה: אני הולכת, מדקלמת חומר, מגיעה למבחן, פולטת חומר, אותו דבר בבגרות.

עמרם מצנע: ככה את לומדת עכשיו?

<תלמידה: למדתי, סיימתי ב-י"א.

<תלמידה: אבל לא באמת זוכרת את מה שלמדתי בכיתה י'.

<תלמידה: משהו שייתן לי - - -

עמרם מצנע: אז איך אפשר לעשות את לימוד ההיסטוריה ללימוד משמעותי?

<תלמיד: פחות חומר.

<תלמידה: לא פחות חומר, לתת לנו נושאים.

<תלמידה: למשל המורה שלנו דיבר איתנו על זה שהוא למד באוניברסיטה היסטוריה והוא אמר שכל אחד בחר נושא וחקר עליו ממש, עשה עבודה על הנושא.

<תלמידה: נגיד מלחמת העולם השנייה, אני חוקר את העם הזה ספציפית, את המדינה הזאת ספציפית וככה הוא באמת למד לימוד משמעותי ולא באופן כללי מספרים וזה.

<תלמידה: כאילו הכול טכני, כמה נהרגו, כמה זה.

<תלמידה: כאילו הכול לבוא ללמוד, לגשת ולשכוח.

עמרם מצנע: אזרחות אתם לומדים?

<תלמידים: כן.

עמרם מצנע: מי יכול לספר לי על איזה פרויקט באזרחות?

<תלמידה: אנחנו עכשיו מתחילים עם זה.

עמרם מצנע: מה דעתכם על הסיפור של המורה והתלמידה בטבעון, אדם ורטל?

עמרם מצנע: מישהו יכול להגיד לי מה דעתו, לשתף אותנו?

<תלמיד: אני לא חושב שמורה צריך להיכנס למקומות האלה עם התלמידים שלו.

<תלמיד: מורה באיזה שהוא מקום מייצג מבחינתם סמכות, במיוחד כשזה דעות כאלה קיצוניות.

<תלמיד: אני חושב - - -

עמרם מצנע: זאת אומרת לא לדבר על נושאים פוליטיים בכיתה?

<תלמיד: מבחינתי לא.

עמרם מצנע: מי חושב אחרת?

<תלמידה: אני חושבת אחרת, כי בעיניי הכי חשוב לתת דוגמה לנוער, שתהיה להם דעה פוליטית, שהם יהיו דעתנים, שיהיו מכוונים פחות או יותר.

<תלמידה: אם המורה שלהם בא ומדבר איתם ולא מדבר איתם על הדברים האלה, לא מציג איזה שהיא עמדה פוליטית נסתרת כזאת, אז זה לא כל כך מודל לחיקוי.

<יפעת שטייר: רק משפט אחד.

<יפעת שטייר: אני חושבת שעל התלמידים שלנו, אחרי שהם דיברו אני לא צריכה לדבר, אבל על המורים שלנו אני רוצה להגיד משפט ולהגיד שאני חושבת שהתברכנו בהון אנושי ובמחויבות יוצאת דופן של מורים שהם ברובם אגב בוגרי בית הספר בעצמם ותושבי קרית שמונה והאזור.

<יפעת שטייר: אי אפשר בלא כלום, אז אני ארשה לעצמי להיות חצופה ולהגיד שהדבר היחיד אולי שחסר לנו זה באמת החיבור בין מה שאנחנו חולמים עליו לבין האופן שבו אנחנו יכולים לתווך אותו, בהיבטים טכנולוגיים, בהיבטים של נראות, של מקום, של באמת להנגיש לתלמידים לא רק בסיורים אלא במציאות וביום יום עולם ומלואו.

<יפעת שטייר: אנחנו מאוד מאוד מאוד גאים בבית הספר ובמה שקורה פה ונשמח לארח ליותר זמן ול - - -

<תמי לוי: הוא הבטיח בדרך.

<יפעת שטייר: יובל רצה?

<יפעת שטייר: ליובל אין קול, אני יכולה לדבר בשמו.

עמרם מצנע: נראה לי שהוא מתכוון לדבר.

<יובל-מורה: אני קצת צרוד, אז קודם כל סליחה מכולם.

<יובל-מורה: זה קצת נראה לי מדהים שאני רואה אותך פה היום, כי לפני שבוע בדיוק העליתי באחת השיחות שלי עם יפעת את השם שלך וציינתי את פועלך בכל הנושא של עיר מוניציפאלית ומערכת החינוך בירוחם.

<יובל-מורה: ואם דיברנו פה על שיעור היסטוריה, אז אני חושב שאתה יכול להיות אחד האישים שיכול להיכנס להיסטוריה של - - -

עמרם מצנע: בגילי אני שייך להיסטוריה כבר.

<יובל-מורה: לא, לא.

<יובל-מורה: שאנשים שצריכים ללמוד עליהם כאישים במדינת ישראל.

<יובל-מורה: מה שאני אומר, ואני אומר את זה פה לכל אורח שמגיע לבין כותלי בית הספר, שפשוט יהיה השגריר שלנו, של קרית שמונה ושל בית הספר בפרט, וגם אם אתה שם לב, או אתם שמים לב, אנחנו נמצאים פה בספרייה של בית הספר, שהיא צריכה השקעה מאוד מאוד מסיבית כדי שאותם תלמידים נפלאים יוכלו להתקדם ולקדם את היכולות שקיימות בכל אחד ואחד מהם.

<יובל-מורה: אנחנו רוצים לחבק אתכם ולהגיד לכם תודה רבה שבאתם לפה.

<יובל-מורה: ושוב, תהיו השגרירים שלנו בכל מקום שאתם הולכים.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: תאמרי לי, השידוך עם דרכא, מה הוא עושה לכם בבית הספר?

<יפעת שטייר: השידוך עם דרכא מינף מאוד את בית הספר בהרבה דברים בהתחלה, בעיקר בנקודות של בטיחות - - - כאילו עזר לבית הספר להגיע לאיזה שהיא רמה.

עמרם מצנע: בעיקר פיזית?

<יפעת שטייר: בעיקר פיזית.

<יפעת שטייר: והאג'נדה של דרכא מדברת על להגיע לכל תלמיד ולאפשר לכל תלמיד באמת להגיע לתעודת בגרות איכותית ואקדמית ואנחנו עם הפנים לשם.

<יובל-מורה: עוד משהו לגבי דרכא, אם כבר שאלנו.

<יובל-מורה: אני חושב שדרכא באמת הגיעה לאיזה שהוא מיצוי מסוים, שמשם אנחנו כהורים וגם כתלמידים צריכים לתת להם עוד איזה שהיא דחיפה, להמשיך ולקדם את בית הספר, מה שלאחרונה נראה שהוא טיפה נעצר.

עמרם מצנע: חברתי, חברת הכנסת רות קלדרון ואני נורא מצטערים אבל אנחנו נמצאים בסד זמנים בלתי הגיוני ובטח לא ראוי.

עמרם מצנע: אני הבטחתי גם למנהלת אגף החינוך ואני אומר גם לך, כמנהלת בית הספר, אני אבוא עוד פעם, כי מאוד חשוב לי לדבר עם תלמידי התיכון, בעיקר עם י"א-י"ב, קצת לשמוע, קצת להבין יותר טוב ואנחנו נעשה את זה, אני מבטיח לכם, עוד לפני סיום שנת הלימודים.

עמרם מצנע: אנחנו לא במקרה פה בקרית שמונה.

עמרם מצנע: אני אישית למדתי להכיר את הפריפריה, אמנם הדרומית, כי הייתי חמש שנים בירוחם, והייתי ראש עיריית חיפה ולמדתי להכיר שהמרחק בין חיפה לירוחם הוא לא רק בקילומטרים.

עמרם מצנע: הוועדה, ועדת החינוך, ששנינו חברים בה, שמה לעצמה נושא מרכזי מאוד וזה סגירת פערים בין הפריפריה למרכז.

עמרם מצנע: עוד אין תוצאות אמיתיות, אבל אני בטוח שתהיינה כאלה.

עמרם מצנע: גם שר החינוך וגם שר האוצר מבינים ורוצים ליצור בעצם עדיפות מתקנת על ידי תקצוב דיפרנציאלי, כלומר כדי שתהיה הזדמנות שווה לילד שגדל בכרמל בחיפה או ילד שגדל בירוחם, או ילד שגדל כאן בקרית שמונה, המדינה צריכה לפתוח יותר את הכיסים ולהשקיע לא רק במבנים הפיזיים, אלא כמובן גם במסלולים ותמרוץ מורים ובעוד תחומים רבים מאוד, כדי שכל אחד ואחת מכם יוכלו להגיע לקו הזינוק לחיים מעמדה שממצה ומנצלת את כל הכישורים.

עמרם מצנע: אנחנו לא נולדים שווים, אבל בהחלט כל אחד צריך לקבל הזדמנות שווה כדי למצות את הכישורים, את היכולות, את הפוטנציאל, את הרצון, להגיע הכי רחוק שאפשר.

עמרם מצנע: אז באמת תודה.

עמרם מצנע: תודה גם לך, ראש העיר.

עמרם מצנע: אני אמרתי לראש העיר שאני למדתי מזמן שאם אפשר לחלק את הערים המצליחות בארץ לערים הפחות המצליחות, זה ערים שהבינו שצריך להשקיע בחינוך, וזה לא היה מובן פעם, כי החינוך זה כאילו עניין של משרד החינוך ולא של ראשי ערים.

עמרם מצנע: אבל במקום שיש הבנה שהחינוך הוא באמת הנושא המרכזי והמנוף העיקרי, אז העיר נראית אחרת.

עמרם מצנע: זה משפיע על הילדים, זה משפיע על ההורים, זה משפיע על האווירה, זה משפיע על הערכים, על ההתנדבות וכל הדברים הקשורים בכך.

עמרם מצנע: מערכת החינוך עוברת היום איזה שהוא תהליך, אתם בטח קוראים הרבה, בחינות בגרות ופסיכומטרי.

עמרם מצנע: אני לא יודע אם זה ישפיע עליכם, כי השינויים האלה לוקחים זמן, אבל הם בהחלט מנסים ליצור מציאות אחרת במערכת החינוך שלנו ואני מקווה שהם יצליחו, התהליכים האלה.

עמרם מצנע: ואני מאחל לכם הצלחה.

עמרם מצנע: בבקשה, רות.

רות קלדרון: אני רוצה להוסיף שני משפטים.

רות קלדרון: שלום לכולכם ותודה רבה שהתכוננתם אלינו ואתם מארחים אותנו.

רות קלדרון: אני רוצה להגיד לכם משהו על פוליטיקה.

רות קלדרון: אני גדלתי בבית ספר כשהמילה פוליטיקה ופוליטיקאים הייתה מין כזה לא כל כך מילה מחמיאה ונכנסתי לפוליטיקה, אנחנו מפלגה חדשה, 'יש עתיד', בשבילי זה מאוד חדש, וחשוב לי להגיד לכם שזה נורא חשוב שהמקצוע פוליטיקה, על ידי העבודה שלנו, ינקה את שמו ושאתם תדעו שהעבודה שלנו היא לייצג אתכם.

רות קלדרון: כל אחד מאיתנו, מאחוריו כאילו עומדים המון אנשים שאנחנו צריכים לדבר בשמם.

רות קלדרון: אז שתדעו שיש לכם אנשים, יש לכם חברים בכנסת, גם לילדים, גם להורים וגם למורים, אם יש עניינים של האזור ובכלל שמציקים לכם, בשביל זה אנחנו שם בין השאר, בשביל לפקח על הממשלה ובשביל לייצג את הציבור.

רות קלדרון: אז באמת יש עכשיו, אני חושבת, בכנסת רוח טובה, גם של קולגיאליות, חברות ואחווה בין מפלגות שונות, וגם של רצון לעבוד.

עמרם מצנע: אחים.

רות קלדרון: לא רק האחים, גם ה - - - כן, גם, תדעו לכם, ש'יש עתיד' ו'בית יהודי' בשבילי זה דבר מאוד משמעותי, שעובדים ביחד דתיים וחילוניים ושבתוך 'יש עתיד' יש דתיים וחילוניים, ושזה לא בגלל שהם דתיים ואנחנו חילוניים אז אנחנו נגד.

רות קלדרון: זה לא ככה, זה לא צריך להיות ככה ובאמת יש חברים טובים בתוך כל סיעות הבית.

רות קלדרון: חשוב לי להגיד את זה, כי התיקון של המוסד פוליטיקה, כדי שאנשים טובים כמוכם יבואו יום אחד לפוליטיקה, נעשה ככה לאט לאט.

רות קלדרון: אז אנחנו שם.

רות קלדרון: אנחנו גם נבוא שוב לכאן.

רות קלדרון: תודה רבה.

<יפעת שטייר: תודה רבה, ממש תודה על הביקור.

<תמי לוי: תודה על היום הזה שהקדשתם לקרית שמונה, הוא לא ברור מאליו.

<תמי לוי: סיור בבית ספר גומא :

<מירה יניב: קודם כל נגיד ברוכים הבאים ואיזה כיף שבאתם לבקר אותנו, אנחנו תמיד אוהבים אורחים ואנחנו גם מתרגשים.

<מירה יניב: אני מרגישה מאוד אינטימיות כאן וזה מאוד נעים לנו.

<מירה יניב: אנחנו נפתח באמת בסבב היכרות, כדי שכולם יידעו מי נמצא כאן.

<מירה יניב: אני נירה יניב ואני מנהלת בית הספר, חברת קיבוץ יפתח, הייתי כאן מורה הרבה שנים וצמחתי ואני מנהלת זה 11 שנה.

<מירה יניב: לפני כן הייתי מחנכת א'-ב' ו-ה'-ו' וחברה בצוותים וסגנית ו- ו- ו-.

<מירה יניב: נתחיל אולי ככה ואז לילדים יהיה יותר קל שהם יהיו אחרונים.

<מירה יניב: (סבב נוכחות).

<מירה יניב: אז מה שחשבנו לעשות זה קצת להציג לכם את בית הספר, בעזרת מצגת קטנה, אחר כך הכנו סרטון של חמש דקות, שמשקף קצת את הפעילויות, כי אתם לא יכולים לראות הרבה, אז ככה דרך הסרט, כמובן זמן לשאלות, את הילדים, אותי, את החברות שכאן, ואחר כך בשתיים ורבע, שזו השעה האחרונה שלנו במערכת היום, ניכנס לכיתות קצת, נראה בעיניים,לשמוע קצת ילדים.

<מירה יניב: מה שנספיק.

<מירה יניב: אז כמו שאתם רואים, בית ספר הגומא, בית ספר יסודי אזורי, נמצא כאן על שפת הירדן ובהחלט ככה זה בכותרת, כי הירדן הוא משאב בלתי נפרד של בית ספר הגומא.

<מירה יניב: קצת ניכסנו אותו לעצמנו, אנחנו שומרים עליו, לומדים איתו ולידו ועושים שם כל מיני פעילויות ובהחלט זו חוויה מדהימה.

<מירה יניב: יש לנו כאן בבית הספר הגומא 14 כיתות של החינוך הרגיל.

<מירה יניב: אני מציינת כי אנחנו משנה לשנה גדלים.

<מירה יניב: השנה אנחנו פתחנו שלוש כיתות א', בשנה שעברה פתחנו שלוש כיתות א' וכנראה גם בשנה הבאה נפתח שלוש כיתות א', שזה בדרך כלל לא דבר רגיל.

עמרם מצנע: מה מספר התלמידים בכיתות?

<מירה יניב: בין 28 ל-30.

עמרם מצנע: אין מעל 30?

<מירה יניב: יש מעל 30, במחזורים של השתי כיתות, גם 34.

<מירה יניב: אנחנו הרבה מפצלים את הכיתות, כך שהם לא יושבים 34 ילדים כל היום, אבל בהחלט כיתת האם היא - - - בנוסף לכיתות של החינוך הרגיל יש לנו, וזו גאוותנו, ארבע כיתות לחינוך מיוחד, ילדים לקויי למידה רב בעייתיים שבעצם אלה כיתות על אזוריות.

<מירה יניב: מגיעים אלינו כמובן מגליל עליון, מבואות החרמון, צפת, קצרין, רמת הגולן.

<מירה יניב: באמת אזור נרחב, ילדים שהקשיים שלהם הם בראש ובראש לקות למידה, אבל ילדים עם בעיות קשב וריכוז, בעיות רגשיות, קצת בעיות התנהגותיות והכיתות האלה משנה לשנה הולכות ונהיות מורכבות יותר ויותר, כי ילדי השילוב הרגילים נשארים פחות או יותר בכיתה הרגילה ומקבלים את המענה המתאים.

עמרם מצנע: מהניסיון שלך, כמה ילדים מגיעים למעמד או לרמה שהם יכולים לעבור לחינוך הרגיל, אם יש כאלה?

<מירה יניב: אז מה שקורה אצלנו, לנו יש כאן

<מירה יניב: ארבע כיתות לחינוך מיוחד וכשהם עוברים לחטיבת הביניים, לכיתה ז', גם בעמק החולה, שזה בית הספר הקולט שלנו וגם הר וגיא, גם שם יש כיתות לחינוך מיוחד, מאוד מאוד דומות לכיתות שלנו, ואז הם מסיימים כיתה ט' וכשהם עוברים לתיכון בעצם, למגמות, אז רובם הגדול, באמת 95% משתלבים בעיקר בכיתות של מב"ר, בגרות רגילה.

<מירה יניב: הרבה מהם, באמת רובם, מסיימים 12 שנות לימוד עם בגרות חלקית, בגרות מלאה.

<מירה יניב: יש לנו ילדים בכיתות האלה שהם ספורטאים מדהימים, ילדים עם איכויות בתחומים אחרים, שהדבר המרכזי זה לקות למידה מאוד מאוד משמעותית של פער של שנתיים ויותר מבני גילם.

<מירה יניב: אז הם כאן מקבלים את המענה המתאים, את - - -

עמרם מצנע: ממה שאני מבין, אין מעבר כאן ביסודי?

<מירה יניב: היה, זה לא שאין לגמרי, היה, אבל זה מאוד - - - זה לא שכיח, בוא נגיד שזה קורה אחת ל-.

<מירה יניב: כבר קרה שהעברנו ילד מהחינוך המיוחד לחינוך הרגיל, אבל באמת - - - כי הילדים שמגיעים לחינוך המיוחד בהחלט צריכים את החינוך המיוחד, וגם הרבה פעמים קורה שהילדים שמגיעים לחינוך המיוחד, אפשר לדבר על זה שעות, כי זה באמת נושא מרתק, אלה ילדים שהם באמצע שנות היסודי, כלומר ב-ד', ב-ה', ב-ו' אנחנו כבר לא קולטים, ואז זה לא מספיק זמן כדי באמת לחזק אותם ו- ו-, והם ממשיכים.

<מירה יניב: אבל גם הכיתות בהר וגיא וגם בעמק החולה מאוד מתאימות לכיתות שלנו והם עושים שם עבודה מאוד דומה.

עמרם מצנע: ילדים משולבים יש?

<מירה יניב: אנחנו נדבר תיכף על השילוב, שזה גולת הכותרת.

<מירה יניב: 450 תלמידים, 50 בחינוך המיוחד, 400 בחינוך הרגיל, וזה גם משהו מאוד ייחודי שבבית ספר אחד יסודי יש ארבע כיתות, שזה יחסית מסה.

<מירה יניב: ו-50 אנשי צוות.

<מירה יניב: אנחנו בית ספר מאוד הטרוגני, בית ספר יסודי אזורי קיבוצי, אבל באמת מאוד הטרוגני, מכל הבחינות, וגם הצוות שלנו מאוד הטרוגני, צוות מהעיר, מהכפר, מהקיבוץ, צעירות, מבוגרות.

<מירה יניב: בית הספר הזה במועצה האזורית גליל עליון הוא הוותיק ביותר ולכן גם הצוות שלו היה הוותיק ביותר ובשנים האחרונות יש תחלופה יחסית גדולה של הצוות כי רבות יוצאות לפנסיה ונכנסות צעירות, אז אנחנו רואות גם הרבה עירוניות.

<גיורא זלץ: אני רוצה רק הערה אחת לגבי החינוך המיוחד, כי היא מאוד חשובה פה.

<גיורא זלץ: גם בבית ספר יסודי אחר שלנו באיילת השחור, מבוא גליל, גם יש כיתות מיוחדות, שם זה PDD, של אוטיזם ברמות שונות, אבל מה שאני רוצה לומר, כי גם חשוב להבין את זה, אנחנו משקיעים הרבה מאוד שנים בחינוך לילדים עם צרכים מיוחדים, מה שגרם במידה מסוימת שבמדינה יש איזה אמירה שבגליל העליון יש מענה טוב לילדים עם צרכים מיוחדים ויש, אנחנו כבר רואים, משפחות שמגיעות לפה בגלל זה.

<גיורא זלץ: הן מבינות שיש להן צרכים מיוחדים והן מגיעות לפה בגלל מערכת החינוך שיש.

<גיורא זלץ: זה דבר נפלא, אבל יש לו גם את המשמעויות שלו, לכן אני אומר את זה פה.

<גיורא זלץ: היה חשוב לי לומר את זה.

<מירה יניב: נכון.

<מירה יניב: וגם הכיתות שלנו, יצא שמן למרחוק, מה שנקרא, ומגיעים אלינו מרשויות, למשל קרית שמונה, שגם שם יש חינוך מיוחד, זה לא שאין שם כיתות, יש שם כיתות לחינוך מיוחד, אבל הורים מכל מיני סיבות וטעמים בוחרים ונלחמים שהילדים יגיעו לכאן.

<מירה יניב: גם בצפת, גם שם יש כיתות לחינוך מיוחד ולמרות הכול יש לנו קבוצה של ילדים שמגיעה מצפת.

<גיורא זלץ: כשהוא יראה את הכיתות, אז הוא יבין הכי טוב.

<מירה יניב: קצת לדבר על החזון של בית ספר הגומא.

<מירה יניב: אתם תסתובבו ותראו שהדבר המשמעותי ביותר מבחינתנו זה לטפח סביבה אנושית ופיזית שראויה לחנך בה ילדים, שמושתתת על ערכים.

<מירה יניב: הסלוגן שלנו זה להיות אדם, זה הדבר החשוב ביותר, עוד לפני השר החדש, תמיד לאורך כל הדרך להיות אדם זה משהו שמנחה ומוביל אותנו.

<מירה יניב: מענה רגשי, לימודי וחברתי לכל תלמיד, תוך התייחסות לשונות.

<מירה יניב: זה גם כן, השר החדש הביא את רוח בית הספר למשרד ומאוד אהבנו את השירות שהוא עשה לנו.

<מירה יניב: כמובן שאנחנו בית ספר, לומדים, חשוב להעלות הישגים, להצטיין, לתת כל אחד כמה שהוא יכול על מנת להתקדם באמת, וערך חשוב מאוד מבחינתנו זה לשתף את כל קהילת בית הספר, תלמידים, מורים והורים.

<מירה יניב: אנחנו מאוד מאוד מנסים לחבר את ההורים לבית הספר.

<מירה יניב: משתדלים מאוד, לא תמיד זה קל, ההורים באיזה שהוא מקום מאוד סומכים על בית הספר, מרגישים בטוחים, אז מצד אחד זה מאוד טוב ומצד שני - - -

<שרה רוזנצוויג: להבדיל ממה שקורה במקומות אחרים, אנחנו רוצים רוצים רוצים והם - - -

<מירה יניב: כן.

<מירה יניב: בסך הכול באמת יש שיתוף פעולה והורים מפרגנים והורים באים ו - - -

עמרם מצנע: זה די דומה לחינוך בעיירות הפיתוח.

עמרם מצנע: גם שם צריך לרוץ אחרי ההורים.

עמרם מצנע: מסיבות אחרות, אבל - - -

<מירה יניב: כן.

<מירה יניב: גם פה, גם בגלל השינויים בקיבוצים, אל"ף, לפני המון שנים המטפלת הייתה זאת שאחראית על חינוך הילדים, המטפלות בקיבוצים, ואחר כך עם המעבר, עם ההפרטות - - -

עמרם מצנע: גם בית הספר היה בקיבוץ, של הקיבוץ.

<מירה יניב: אבל גם באזורי, אני זוכרת שאני הגעתי ונדהמתי שהמטפלת הייתה קובעת עם המחנכת ומגיעה לשמוע על הילדים מאותו יישוב, מאותו קיבוץ.

<יערה קדוש: מירה, זה לא רחוק, זה עוד מהדור שלי, עד י"ב המטפלת הייתה בקשר עם בית הספר.

<מירה יניב: נכון, אחר כך ההורים קיבלו את התפקיד ההורי הנכון ועם ההפרטות בקיבוצים ההורים גם התפנו לחפש פרנסה והם יותר עסוקים וגם יש איזה שהיא הרגשה באמת של 'הכול בסדר, אפשר להמשיך הלאה'.

<מירה יניב: קצת פרשתי קצת בפניכם מה זה בית ספר הגומא, מתפיסת העיניים שלנו.

<מירה יניב: אז כמובן כמו שאמרתי זה חינוך ערכי, הדבר המשמעותי ביותר כאן לבית הספר זה חינוך לערכים.

<מירה יניב: אנחנו משקיעים בזה המון זמן ואנרגיה ופעילויות ובעצם כמעט כל פעילות נושקת גם לזה וגם לזה וגם לזה, גם לחינוך ערכי וגם וגם וגם, ואתם תראו את זה עוד בסרט שערכנו במיוחד בשבילכם.

<מירה יניב: זה היה מאוד קשה, כי היה לנו ים של תמונות ולא ידענו מה כן ומה לא.

<מירה יניב: שאלת על השילוב.

<מירה יניב: זו באמת גאוות יחידה.

<מירה יניב: בית הספר והילדים גם יספרו, אחד הדברים הכי משמעותיים זה השילוב של החינוך המיוחד עם החינוך הרגיל.

<מירה יניב: כלומר אנחנו כולנו בית ספר אחד, אין את ההפרדה מי זה הם ומי זה אנחנו.

<מירה יניב: אנחנו ממש בית ספר אחד.

<מירה יניב: איך זה בא לידי ביטוי ביום יום?

<מירה יניב: כל הפעילויות הבית ספריות נושקות לכל ה-18 כיתות.

<מירה יניב: כל הילדים שותפים לכל הפעילויות.

<מירה יניב: בנוסף כל כיתה מהחינוך המיוחד מצוותת למחזור מסוים, כלומר אם יש שם כיתה א' חינוך מיוחד, אז היא מצוותת למחזור א' ומה שקורה במחזור א' קורה גם בכיתת החינוך המיוחד.

<מירה יניב: בנוסף לזה צבענו שעתיים במערכת, שעתיים צבועות במערכת, כשכיתת חינוך מיוחד ביחד עם כיתת החינוך הרגיל לומדות.

<מירה יניב: שתי המחנכות יושבות ביחד, מכינות תכנית עבודה, אם זה נושא של מפתח הלב, אם זה חגים, אם זה ספרות, אם זה האחר הוא אני, כל דבר שנראה להם מתאים לעשות ביחד.

<מירה יניב: טיולים, כמובן מטיילים ביחד, טיולים שנתיים בבית הספר הגומא בכיתות ו' זה שלושה ימים, יוצאות שלוש הכיתות, חינוך רגיל וחינוך מיוחד.

<מירה יניב: עכשיו הילדים מ-ו' חזרו מסמינר בחנתון, סמינר יהדות.

<מירה יניב: יצאו שלוש כיתות ו', שתי הכיתות הרגילות והכיתה המיוחדת.

<מירה יניב: כלומר באמת השילוב הוא שילוב אמיתי.

<מירה יניב: לא פשוט, לא קל, כי יש הרבה פערים ולפעמים גם קשיים התנהגותיים וכאלה, אבל זה ממש משהו בִּילְד אִין בתוך בית הספר.

<מירה יניב: גם אי אפשר להבדיל מי פה ומי שם, ומדברים על הקשיים.

<מירה יניב: מדברים למה הילד הזה בחינוך המיוחד ובכיתה הרגילה ולמה הוא לא ב - - -

עמרם מצנע: יש לי שאלה.

עמרם מצנע: כשאנחנו מדברים על שילוב, זה לא דווקא השילוב של הכיתות המיוחדות עם הכיתות הרגילות, אלא אלה ילדים עם לקויות כאלה או אחרות שלומדים בכיתה רגילה.

<מירה יניב: אז גם יש את זה אצלנו.

<מירה יניב: זה השילוב הפרטני.

<מירה יניב: התחלתי, אם שמת לב, מהשילוב הגדול ואני ככה יורדת.

<מירה יניב: אז אמרתי, שילוב של כלל בית הספר, שילוב במחזור, שילוב של לימוד ביחד, השעתיים הצבועות, ושילוב פרטני.

<מירה יניב: ילד שהוא חזק באנגלית, היו לנו למשל ילדים דוברי אנגלית - - - השילוב הפרטני לוקח בחשבון גם את היכולת הרגשית של הילד, היכולת לעבור מכיתה לכיתה, וגם את היכולת האינטלקטואלית של הילד, היכולת להתמודד עם החומר שלומדים בכיתה רגילה.

<מירה יניב: ויש לנו, יש לנו שילובים בכיתות הגבוהות, כמעט 80% מהילדים משתלבים, אם זה בספורט, אם זה במוזיקה ואם זה גם בתכנים - - -

עמרם מצנע: אני מחדד, ילדים עם לקויות שלומדים את כל המערכת והם משולבים.

<מירה יניב: יש לנו היום שני ילדים מהספקטרום האוטיסטי בכיתות א' שמשולבים, בהחלט.

<מירה יניב: היה לנו גם ילד שהיום הוא נמצא בכיתת קשר בעמק החולה, שהיה משולב פה.

<מירה יניב: כן, יש את זה.

<מירה יניב: יש לנו ילדה עם דיס אוטונומיה משפחתית, עם תסמונת מאוד מאוד נדירה, משולבת עם סייעת בכיתה.

עמרם מצנע: אני לא יודע עד כמה אתם יודעים, כי יכול להיות שפה זה לא כל כך בא לידי ביטוי, אבל הורים שעומדים על כך שהילד יילך לכיתה משולבת, אלא אם כן הצוות המקצועי אומר ממש ממש לא, אז הם הולכים לכיתות משולבות.

<מירה יניב: היה את זה אצלנו ויש את זה אצלנו, וגם אנחנו באופן כללי מאוד מאוד בעד, אבל צריך תמיד תמיד לשקול לגופו של ילד, מה הוא מרוויח מהשילוב בכיתה רגילה ולפעמים גם מה הוא מפסיד מהשילוב בכיתה הרגילה.

<מירה יניב: אם הוא מרוויח יותר אז כמובן שאין על מה לדבר.

<מירה יניב: זה לא באופן גורף, בהחלט יש ילדים עם לקויות - - -

עמרם מצנע: היום בוועדת דורנר, ששר החינוך קיבל אותה, זה נתון להחלטתו של ההורה ברוב המקרים.

<מירה יניב: אנחנו מודעים לכך שהיום זה הכיוון.

<שרה רוזנצוויג: אני חושבת ששני הילדים שלומדים אצלנו ב-א' שהם מאובחנים כ-PDD הייתה להורים אפשרות.

<שרה רוזנצוויג: הם נסעו לאיילת השחר, הם בחנו את הכיתות שם ובסופו של דבר הם החליטו שהם רוצים בכל זאת לשלב אותם בכיתות רגילות.

<יערה קדוש: יש לנו רצף PDD מ-3 עד 21.

רות קלדרון: לימודי תרבות יהודית, מה זה בחנתון ולמה לא עושים את זה בבית הספר?

<מירה יניב: תיכף אני אסביר.

<מירה יניב: רק אני אגיד על השילוב, כשאני מדגישה יותר את ארבע הכיתות לחינוך מיוחד, שפעם הם היו כאן תת מחלקה בתוך בית ספר הגומא ולכן כל כך זה בנשמתנו.

<מירה יניב: בכיתות הרגילות ילדים משולבים יש.

<מירה יניב: דרך אגב, יש שם גם ילדים שמתאימים, לפחות מומלצים לכיתות חינוך מיוחד והורים שמסרבים, אז הם כמובן נשארים בכיתות הרגילות עם המענה שאנחנו יכולים לתת להם.

<מירה יניב: לימודי תרבות יהודית.

<מירה יניב: אז בית הספר הגומא זה בית ספר שמממש מקדמת דנן המסורת היהודית כאן נוכחת בבית הספר, אם זה בלימודי התנ"ך, קבלת התורה בכיתה ב', אם זה בכיתה ו', שיש לנו נושא מרכז כבר הרבה שנים שהוא נושא בתי הכנסת והתפילות, והשנה התחברנו לתל"י, תגבור לימודי יהדות, מתוך מחשבה שחשוב מאוד שהתלמידים שלנו יכירו את התרבות היהודית, את המורשת היהודית, יידעו איפה הם חיים, מדוע ולמה ואנחנו במסגרת לימודי תל"י יצאנו השנה לסמינר חנתון, שזה היה סמינר מסכם אחרי שהם למדו, כמה זמן?

<ניב: שלושה-ארבעה חודשים.

<מירה יניב: את מה?

<ניב: את נושא היהדות.

<מירה יניב: כן, אחרי שהם למדו בכיתה את הנושאים של בתי הכנסת, תפילות, ביקרו בבתי כנסת, נפגשו.

<מירה יניב: זאת אומרת זה ממש היה נושא, נושא מאוד מאוד משמעותי בכיתות ו' שלנו ואז גם צ'יפרנו אותם או אפשרנו להם לצאת לסמינר שהיה ברמה באמת מאוד מאוד גבוהה ומאוד מוצלחת ומפגש עם אנשים מאוד מעניינים וערך נוסף בלתי רגיל.

<מירה יניב: חזרנו - - -

<קריאה: סמינר זה אחרת מלימוד.

רות קלדרון: לנושא אחר.

רות קלדרון: תל"י זה של הקונסרבטיבים, זה אחד המקומות האחרונים שיש תרבות יהודית חילונית בארץ.

רות קלדרון: לתרבות חילונית יהודית יש מלכתחילה ולא בדיעבד צורת לימוד וערכים שהם לא בתי כנסת ותפילות, כי אנחנו לא אנשים של בתי כנסת ותפילות, אנחנו אנשים של תרבות יהודית בתוך היום יום שלנו ובתוך העבודה שלנו ובתוך הלימוד שלנו ובתוך ה - - - אני פשוט רוצה להגיד, זו פונקציה של תקציבים.

רות קלדרון: לתל"י יש תקציבים להזמין בתי ספר, אבל אם אנחנו מדברים כאן על חינוך ערכי, צריך לדעת שזה יופי של חינוך, תל"י, אבל יש כאן איזה שהיא פשרה על המהות של המקום הזה.

רות קלדרון: זה המקום שממנו יצאה - - - אלה הקיבוצים שבתוכם בהרחבות עכשיו בונים בתי כנסת ואני לא מרגישה שהצד של החינוך ההתיישבותי, יש לו קול חזק מספיק לחנך את הילדים לעמוד מול - - -

<אהרן ולנסי: כי אין לו קול חזק.

רות קלדרון: לעמוד מול חבר'ה שבאים מהעיר ורוצים בית כנסת מופרד גברים-נשים, שהבנות יישבו למעלה.

רות קלדרון: ותל"י זה לא הדרך להתחזק שם.

<יערה קדוש: דווקא בתי הכנסת שמוקמים לאחרונה כן מוקמים בתוך היישובים, מעורבים.

<גיורא זלץ: רות, את מאוד מאוד צודקת, אנחנו כן מנסים היום לעשות כמה תהליכים אצלנו, בדיוק בשביל למצוא את הנקודות האלה של החוזק, של העוצמה, ולהגיד - - -

רות קלדרון: יש לך את מאירה כאן.

<גיורא זלץ: את מאירה אני מכיר טוב.

<גיורא זלץ: אנחנו באמת מנסים להיות שם בשביל להגיד 'חבר'ה, היהדות, עם כל הכבוד, זה לא דת, זו תרבות' - - -

רות קלדרון: לא רק דת, היא גם דת, סבבה.

<גיורא זלץ: זה גם תרבות ויש פה כל מיני - - - אני מאוד שמח שאמרת מה שאמרת.

רות קלדרון: אני לא בטוחה שאנחנו עם חנתון, אבל שזה לא יהיה רק זה.

רות קלדרון: שם לומדים על יהדות?

רות קלדרון: שלושה חודשים?

<מירה יניב: אל"ף, בכלל בית ספר הגומא, הדבר שהוא הכי מתחבר לתל"י זה הפלורליזם, זה באמת מגוון הדעות, המגוון, להכיר באמת מתוך נקודת כוח.

<מירה יניב: אנחנו לא עושים ממש שום החזרה בתשובה או משהו כזה, אנחנו בעצם התחברנו מתוך החשיבה שאנחנו צריכים לחנך את הילדים לתרבות יהודית, זו תרבות ו - - -

רות קלדרון: אבל אם המורים יהיו חזקים לא נצטרך לנסוע לסמינרים.

<אהרן ולנסי: אני יכול להשתתף בדיון?

<מירה יניב: כן, בטח.

<אהרן ולנסי: אני רוצה לענות לך.

<אהרן ולנסי: אי אפשר לעשות דבר באופן מלאכותי.

<אהרן ולנסי: כשאותי גידלו החינוך היהודי החילוני החופשי, היה לו ביטוי תרבותי עמוק מאוד, לכן היה ברור וטבעי שהיו מגדלים אותנו על ערכים מסוימים שנתנו תשובה יהודית מסוימת, שבעיניי היא לא פחותה מהאינוס המלאכותי הזה.

<אהרן ולנסי: מה שקורה לבתי הספר שלנו זה מחולשה, זה לא מעוצמות, זה לא מזה שהמורים לא מסוגלים או לא יכולים, זה סך הכול הרגשה של חולשה.

<אהרן ולנסי: זו חולשה בתנועה הקיבוצית, חולשה בתדמית החופשית והחילונית ולחלל הזה נכנס מה שנכנס וגם בהתאם לזה גם תקציבים הולכים לכיוון הזה.

<אהרן ולנסי: בעוצמה נכונה לא מתחשבים בתקציבים אלא מייצרים תרבות משלנו.

<אהרן ולנסי: במידה מסוימת האזור הזה עדיין באיזה שהיא אינרציה, הוא משדר משהו, אבל לא בעוצמה הנדרשת.

<אהרן ולנסי: נדרש מאיתנו לעשות חשבון בית כיצד אנחנו רוצים לגדל פה ילדים, לא להיסחף לפופוליזם שעושה אותנו לגיטימיים בעיני אלה שאנחנו לא מוכרחים להיות לגיטימיים.

רות קלדרון: ואני רוצה להגיד לכם שהקמנו במשרד החינוך אגף של התחדשות יהודית, שהוא אגף של יהדות חילונית.

רות קלדרון: זה סבבה להכיר את תל"י אחרי שאתה יודע מי ההורים שלך ומי הסבים שלך והסבים של הילדים שלומדים כאן וההורים של הסבים הקימו את התרבות היהודית החילונית, הקימו - - -

<מירה יניב: זה מה שאנחנו עושים, רות.

<מירה יניב: אנחנו חס וחלילה לא זורקים את התינוק עם, אלא זה מה שאנחנו עושים.

<גיורא זלץ: אז בשביל לסגור את המעגל הזה, אם את מכירה בית מדרש שמירה עושה בנאות ירדן, זה זה.

<גיורא זלץ: יש שם בית מדרש - - -

רות קלדרון: ציפיתי לראות את זה מכיתה ד'.

<גיורא זלץ: אז לאט לאט.

רות קלדרון: זאת אומרת ככה צריך להגיע לבר מצווה/בת מצווה, לא על בתי כנסת.

<מירה יניב: גם פה לומדים טקסטים חילוניים לצד טקסטים יהודיים.

רות קלדרון: אין לי האשמה.

<גיורא זלץ: בסדר, את לא צריכה להתנצל, עושים על הכיפק, רק רות נותנת עוד נקודה שהיא מאוד חשובה.

<גיורא זלץ: לא צריכים להתנצל, זה בסדר גמור מה שעושים.

<מירה יניב: אני לא אמשיך להרחיב על הצוותים החברתיים, שזה משהו שדווקא זה שרה אומרת, ובצדק, ילדי כיתות ד' עד ו', החינוך החברתי כאן והמעורבות החברתית, זה אחד הדגלים של בית ספר הגומא וציר מרכזי.

<מירה יניב: כל ילדי ד' עד ו' שלנו שותפים בכמעט 15 צוותים חברתיים שהמוטו שלהם זה תרומה לקהילה, מעורבות חברתית, נתינה לבית הספר.

<מירה יניב: באיזה צוות אתה, ניב?

<ניב: אני בצוות הפסקה פעילה - - -

<מירה יניב: ורוניל'ה?

<ניב: - - - עושים טוב.

<מירה יניב: אני עוצרת אותך, כי בדרך אתה תספר.

<מירה יניב: למידה חוץ כיתתית, אתם תראו את זה בסרט, כמובן אנחנו למידה מתוקשבת, המאה ה-21 בכל הכיתות.

<מירה יניב: שילוב אמנויות בלמידה, הרבה.

<מירה יניב: בבתי הספר הקיבוציים אנחנו משתדלים לשמור בשתי ידיים על האמנות ועל המוזיקה ועל הדרמה ועל מחול ותנועה והערך המוסף שכל כך חשוב לבנות אדם שלם.

<מירה יניב: אנחנו משתדלים, לא פשוט, כי יש לנו את משרד החינוך שמחייב שעתיים ערבית, שזה חשוב, ומחייב כך שעות, שזה חשוב, ומחייב עוד, ואנחנו מנסים ללכת ככה בין ולא לוותר על הדברים החשובים לנו.

<מירה יניב: כמובן אמרנו מעורבות בחיי הקהילה, אם זה תרומות, אם זה היכרות עם הקהילה מסביב.

<מירה יניב: שיתוף ההורים בחיי בית הספר – דיברנו.

<ענת לוי: אני אגיד מילה.

<ענת לוי: לגמישות הפדגוגית, באופן כללי אנחנו לוקחים לפחות 10 שעות.

<מירה יניב: כן.

<מירה יניב: ואנחנו רוצים יותר.

<מירה יניב: הילדים שלנו על קיר טיפוס ואנחנו כמשל ממשיכים לטפס כל הזמן קדימה ולמעלה, האתגרים לפנינו רבים, זה לא שאנחנו חלילה נחים על זרי הדפנה, יש לנו הרבה אתגרים במציאות המורכבת והלא פשוטה ואנחנו כולנו רוצים ומשתדלים לעשות הכי טוב שאפשר.

<מירה יניב: אני אולי לא אראה לכם את כל הסרט, אבל קצת, כי גילת, אחת המורות, עבדה על זה כל כך קשה.

<מירה יניב: (הקרנת סרט).

עמרם מצנע: תאמרי כמה מילים על איך בית הספר מתוקצב.

<מירה יניב: בית הספר מתוקצב - - -

<ענת לוי: אני אגיד באופן כללי, מירה, בתי הספר שלנו הם במבנה שלהם, היסודי, מבנה של לא רק ניהול עצמי, בעלות עצמית.

<ענת לוי: אני חושבת שזה האזור האחרון בארץ שבתי הספר הם לא בבעלות המועצה, הם בבעלות אגודות חקלאיות.

<ענת לוי: יש לנו עכשיו עניין גדול - - -

עמרם מצנע: זה אומרים שהמורים - - -?

<ענת לוי: לא, המורים מועסקים על ידי משרד החינוך, העובדים, הסייעות מועסקים על ידי האגודה החקלאית, לא על ידי המועצה.

<ענת לוי: אז זה עושה לנו עכשיו די הרבה בעיות סביב הניהול העצמי.

<ענת לוי: אנחנו כבר הרי בסופר סופר ניהול עצמי, זאת אומרת, מירה היום מנהלת פדגוגית - - -

עמרם מצנע: אתם בניהול העצמי החדש?

<ענת לוי: כן, אנחנו כבר שם ב-2000, אבל מירה היא לא רק מנהלת פדגוגית, אלא היא מנהלת את הכול, תקציב, ניקיון, שרתים, סייעות, מה שאתה רוצה.

<ענת לוי: היא מקבלת תקציב מהמדינה, מקבלת תקציב מהמועצה, סל, היא מתנהלת עם ועד מנהל שלה, שאני רק מוזמנת אליו, אין לי זכות הצבעה, הכסף ממשרד החינוך מועבר למועצה ועובר כמו צינור חלק, בלי שום תקורה, ישר אליה.

<ענת לוי: אבל משרד החינוך לא רוצה להעביר אותנו לניהול עצמי שלב ב', כי רגע, מה זה החיה הזאת?

<ענת לוי: למרות שעכשיו הם בעצם לא יודעים מה לעשות עם זה, איך הגזבר יהיה אחראי על משהו שמישהו אחר חותם.

<ענת לוי: יש פה עניין סביב הישות המשפטית

<יערה קדוש: משפטי חשבונאי לנטו.

<ענת לוי: לגמרי, לא משהו מהותי.

<ענת לוי: זה באופן כללי.

עמרם מצנע: נשים את זה רגע בצד.

עמרם מצנע: איך בנוי התקציב שלך?

<מירה יניב: בדיוק כמו שענת הסבירה.

עמרם מצנע: מספרים.

<מירה יניב: כמה כסף הולך על זה וכמה כסף הולך על זה?

עמרם מצנע: לא, כמה כסף את מקבלת במועצה.

<ענת לוי: אני אגיד לך 900 שקלים לתלמיד.

<ענת לוי: חוץ מזה, בערך, 250 שקלים סל להסעות, נוסף על הסעות לבית הספר.

עמרם מצנע: שזה לא אצלה, ההסעות.

<ענת לוי: לא אצלה, אני נותנת לה תקציב פר ילד, לה זה יוצא סדר גודל של 30,000 בשנה, שהיא יכולה לעשות טיולים, מה שהיא רוצה.

<גיורא זלץ: את ההסעות אנחנו עושים.

<ענת לוי: וכמובן אני נותנת את השמירה, את הדברים שאני מחויבת, שיפוצים גדולים או דברים כאלה.

עמרם מצנע: וזה יורד מהסל שלה?

<ענת לוי: לא.

<ענת לוי: זה יוצא סדר גודל של 1,300 שקל לילד.

עמרם מצנע: כמה משרד החינוך?

<מירה יניב: משרד החינוך מעביר למועצה והמועצה מעבירה אלינו.

עמרם מצנע: זאת אומרת כל זה לא קשור למשכורות המורים.

<מירה יניב: משכורות מורים של משרד החינוך משולמות על ידי משרד החינוך.

עמרם מצנע: כשאת מקבלת סל של שעות.

<מירה יניב: כן, אני מקבלת סל של שעות.

<מירה יניב: השעות האלה מתחלקות בין המחנכות והמורות המקצועיות.

עמרם מצנע: איזה חופש פעולה יש לך בסל השעות?

<מירה יניב: מה זאת אומרת חופש פעולה?

עמרם מצנע: את יכולה להגיד למורה אחת, את תעבדי אצלי רק 50% ואת תעבדי 80%?

<שרה רוזנצוויג: אני יכולה לתת לך דוגמה, למשל יועצת.

<שרה רוזנצוויג: אין תקן ליועצת בבית ספר יסודי, זה שיקול דעת של מנהלת.

<מירה יניב: יש את העניין של קביעות.

<מירה יניב: מורה שהיא קבועה - - -

עמרם מצנע: את הבעיות אני מכיר, אני רוצה לשאול אם יש לך איזה שהוא שיקול דעת בתוך השעות שאת יכוה לשחק עם זה.

<מירה יניב: בטח שיש לי שיקול דעת.

<מירה יניב: יש לי אל"ף, כמובן שיקול דעת במובן של פיצולים בכיתות.

<מירה יניב: יש כיתות מסוימות, אם דיברנו מקודם על 34 תלמידים בכיתה, אז אני יכולה לשחק עם השעות, שבכיתה הזאת יהיו יותר פיצולים מאשר בכיתה של 28 תלמידים.

עמרם מצנע: אבל אז זה מחייב אותך להכניס לתוך המערכת הזו גם כסף, כי יש לך שעות חינוך.

<מירה יניב: רוב בית הספר מנוהל על ידי שעות משרד החינוך, שבסך הכול, נגיד באופן כללי, השעות יחסית מספיקות.

<מירה יניב: תמיד אנחנו רוצים יותר, אבל יחסית מספיקות.

<מירה יניב: בנוסף לזה יש את השעות של - - -

עמרם מצנע: גם לפיצול כיתות.

<מירה יניב: גם לפיצול.

<מירה יניב: היום משרד החינוך נותן גם פיצול כיתות ל-א'-ב'.

<מירה יניב: אני רוצה להגיד עוד דבר, יש לנו גם קרן קרב בתוך בית הספר.

<מירה יניב: קרן קרב זה גם שעות, זה גם מורים נוספים.

<מירה יניב: רוב קרן קרב עובדים בחצאי כיתות, אם זה דרמה, אם זה מוזיקה, אם זה תנועה.

<מירה יניב: אז מול אותה קרן קרב עובדת מורה של משרד החינוך - - -

עמרם מצנע: בכסף שאת מקבלת מהמועצה או מגורמים חיצוניים אחרים, את גם ממירה את זה לשעות באיזה שהיא צורה?

<מירה יניב: הכסף שאני מקבלת מהמועצה?

<מירה יניב: לא, לא לשעות.

<מירה יניב: בעצם הדבר המרכזי זה כוח אדם.

<מירה יניב: כוח אדם זה משרד החינוך, קרן קרב, שזה תשלומי הורים ואנחנו, מה שנותנים, ומעט מאוד הסייעות שזה גם מועצה.

<מירה יניב: אם אני מחזיקה מישהו על חשבוני, כאילו על חשבוני, זה הספרנית, כי אין תקציב לספרנית - - -

<ענת לוי: מצנע, יש פה תרומת הורים.

<ענת לוי: תרומת הורים, יש תשלומי חובה הורים ויש תרומת הורים 600 שקלים בשנה לפי בחירת ההורים.

עמרם מצנע: הורים משלמים?

<מירה יניב: בטח, שכר לימוד.

עמרם מצנע: חבר'ה, זה הקיבוץ המופרט.

עמרם מצנע: אבל אם זה קיבוץ לא מופרט, אז הקיבוץ משלם?

<גיורא זלץ: מחייבים את ההורים בתקציב.

<גיורא זלץ: זה לא כל כך חשוב הטכניקה, אבל כן חשוב להבין שיש פה משרד החינוך, יש פה תקציב של המועצה, מתוך השוטף של המועצה ויש השתתפות הורים.

<גיורא זלץ: חייבים להבין את זה, זה שלושה מרכיבים של התקציב וזה מה שמאפשר את כל מה - - -

עמרם מצנע: כשחלק החובה הוא לפי החוק.

עמרם מצנע: וחוץ מזה יש תרומת הורים?

<ענת לוי: נכון.

<ענת לוי: 600 שקלים.

עמרם מצנע: שיש כאלה ש- - -?

<ענת לוי: שבוחרים לא לשלם.

<גיורא זלץ: בשוליים, מאוד בשוליים.

עמרם מצנע: אני מתעניין בזה, כי אחד הכיוונים שאנחנו מנסים ללכת היום, גם משרד החינוך מנסה, זה הרבה יותר עצמאות למנהלים.

עמרם מצנע: זה נכון שבתיכון זה יותר אטרקטיבי, אבל זה נכון גם ביסודי.

עמרם מצנע: כל הרעיון של הלימוד המשמעותי והורדה עתידית של בחינות הבגרות, הכוונה היא להגיע לשלוש בחינות בגרות בסוף הדרך.

עמרם מצנע: זה בעצם לתת הרבה יותר עצמאות למנהלי ומנהלות בתי הספר, גם בקודש הזה של השעות.

עמרם מצנע: עכשיו איך עושים את זה בדיוק, עדיין לא ברור לנו.

<מירה יניב: אני רוצה שנפסיק את הדיון ונראה.

<גיורא זלץ: אנחנו נדבר על זה קצת במועצה.

<גיורא זלץ: כשדיברנו על חינוך התיישבותי, זו בדיוק הדילמה שאנחנו מתעסקים איתה.

<מירה יניב: אני רק רוצה לומר משפט, שפעם, בעידן הישן והקודם של בתי הספר הקיבוציים, לפני 15, 20, 25 שנה, ככה בדיוק התנהלו בתי הספר, הייתה כאן אוטונומיה.

עמרם מצנע: טוב, אז הייתה בכלל בעיה, כי המורים לא קיבלו תלוש משכורת.

עמרם מצנע: אשתי לימדה 15 שנה בעין גב ורשמו לה מתוך זה 8 שנים.

<גיורא זלץ: גם לאשתי, היא גננת, יש לה אותה בעיה.

<גיורא זלץ: סיור בכיתות:

<מורה: כאן לומדת כיתה אחרת, אנחנו כיתה ד' רגילה, עם 31 תלמידים ואנחנו משלבים אצלנו ילדים מהכיתה של החינוך המיוחד.

<מורה: הם באים איתנו ללמוד פעמיים בשבוע.

<מורה: עכשיו למדנו על תל חי וניצלנו את אדר א' לעבוד קצת יותר ברצינות.

<מורה: בכל אופן השילוב בכל מיני מינים שקשורים למפתח הלב, לערכים, בכל מיני דברים שקצת יותר קלים להעביר.

<מורה: עכשיו יש להם מרכזי פעילות.

<מורה: ישיבת סיכום, לשכת ראש מועצת גליל עליון:

<גיורא זלץ: אני קצת אדבר.

<גיורא זלץ: אנחנו נעשה את הדברים של ההצגה די מהר, גם היינו בבית ספר הגומא וקצת ראינו את הדברים ואני משאיר קצת זמן לדבר, שזה יותר חשוב.

<גיורא זלץ: אני מניח, אני אומר גם לזוהרה וענת וגם אני, אחרי שנכיר ונראה את האנשים אז אפשר גם לקבוע פגישה בירושלים על נושאים ספציפיים, זה יותר פשוט ויותר קל, עם לוח הזמנים של מצנע ושל רות, אבל אני אומר שוב, אני אומר כמה מילים עלינו באופן כללי.

<גיורא זלץ: אז גליל עליון, הדברים שמייחדים אותנו, יש לנו שטח מאוד מאוד גדול.

<גיורא זלץ: למעשה מקדרים בדרום, מורדות הגולן, הקו הירוק, במזרח, ובמערב עד הר אדיר, קיבוץ סאסא, ברעם וצבעון.

<גיורא זלץ: צבעון, אני לא יודע כמה אתם מכירים, זה בעצם קיבוץ שכבר 14 שנים הוא לא קיבוץ, הוא 12, 14, 15 משפחות.

עמרם מצנע: הוא גם כל הזמן חדש.

<גיורא זלץ: לא, זה השינוי, שעכשיו אנחנו בשלב שגמרנו את כל ההכנות והתחלנו בעצם לשווק ובתוך שלוש שנים, סדר גודל, צבעון יהיה יישוב של 200 משפחות, וזה כן חדש וזה שונה וזה עושה מהפכה בהר שלנו.

<גיורא זלץ: דיברנו על זה בדרך, אבל חשוב להדגיש, שאנחנו, זה לא נכון להגיד גובלים, אנחנו צריכים לשנות את זה אולי פעם, למצוא את המונח, אנחנו מעורבבים, במונח החיובי, עם 13 רשויות נוספות, אמרנו את זה, זה גם מועצות מקומיות, זה טובא זנגרייה שזה בדואים, וזה גם חצור, קרית שמונה, זה באמת ערב רב של אנשים מהסוגים השונים ואנחנו מעורבבים בהם ויש הבדל גדול מאוד בין שטח השיפוט המועצתי המוניציפאלי לבין רשות החינוך.

<גיורא זלץ: אנחנו רשות חינוך הרבה יותר גדולה מאשר שטח השיפוט המוניציפאלי.

<גיורא זלץ: דיברנו על זה.

<גיורא זלץ: אנחנו 18,300 תושבים.

<גיורא זלץ: התחלנו את שנות ה-2000 באזור ה-12,000, זאת אומרת יש פה גידול גדול מאוד של המועצה.

<גיורא זלץ: חלק גדול מהגידול הוא ההרחבות החיצוניות, אבל נכון לארבע השנים האחרונות זה גם גידול גדול מאוד פנימה, זאת אומרת ההפרטה יצרה תהליך שבנים ובנות חוזרים לקיבוצים שלהם והבנים שחוזרים בהרבה מקרים הם לא פחות שונים מהקיבוץ הישן מאשר התושבים החדשים.

<גיורא זלץ: צריך להבין את זה, זאת אומרת זה לא שהבנים באים, כמה שנים הם לא היו והם - - -

רות קלדרון: חוץ מזה שהם יודעים למה הם שונים.

<גיורא זלץ: לא, זה בדיוק זה.

<גיורא זלץ: כי הם גם שונים והם גם מכירים את הדברים, בקיצור זה מגדל בבל של תרבויות, של שפות, של תפיסות, והחוכמה שלנו תהיה בשנים הקרובות לנסות ולייצר איזה שהם מודלים של שיתוף פעולה, של שיחה משותפת, וזה בהרבה מקומות לא פשוט.

<גיורא זלץ: אבל זה קיים.

<גיורא זלץ: יש לנו גם את בית ספר שדה חרמון, את חוות ורד הגליל ובית ספר לכמורה, פחות רלוונטי מבחינת העסק הזה.

עמרם מצנע: ליד ורד הגליל.

<גיורא זלץ: רות, אם לא היית את חייבת להיות, זה מקום מאוד מיוחד.

<גיורא זלץ: זה מקום שאת באה לשם ואת שומעת פרח כמורה ששר את שמע ישראל.

<גיורא זלץ: הם מחברים את היהדות והנצרות בצורה, אפרופו השיחה הקודמת שלנו, מדהימה.

<גיורא זלץ: תהיי שם בהזדמנות.

<גיורא זלץ: חוץ מזה, האפיפיור יהיה שם כנראה במאי.

<גיורא זלץ: בכמה מילים את האני מאמין של המועצה.

<גיורא זלץ: שוב, באמת בכמה מילים.

<גיורא זלץ: אז דיברנו על הנושא של אל"ף, לפתח את הקהילות, את הקיבוצים, כל אחד בתחום שלו, בצורה שלו, שיהיה עם הד.נ.א והעצמאות והצניעות שלו, אבל לעשות מזה קהילה אזורית תומכת, משפיעה ומובילה, גם ברמה הלאומית.

<גיורא זלץ: התחלנו לדבר על זה, אחת הבעיות שלנו שאנחנו קצת נסוגונו ואנחנו חוששים להגיד מילים כמו שליחות לאומית ורצון להוביל דברים ואנחנו רוצים לחזור לשם, אנחנו מרגישים שאנחנו יכולים.

<גיורא זלץ: פיתוח כלכלי.

<גיורא זלץ: קודם דיברנו כמה מילים עם מצנע על תקציב ומצנע, שאלת אותי, האם יש לנו איזה שהם מקורות כספיים שלנו, אז כרגע אין לנו.

<גיורא זלץ: אנחנו מבינים שאנחנו צריכים לעשות את זה.

<גיורא זלץ: החינוך.

<גיורא זלץ: זה לא כתוב בשבילכם, החינוך כנכס אסטרטגי מבחינתנו זה אחד מהדברים הכי חשובים שיש לנו במועצה.

<גיורא זלץ: אנחנו בעיקר מזהים פה יכולת, כי יש פה אוכלוסייה חזקה, בתי ספר חזקים, תושבים חזקים, צוותים חינוכיים בבתי הספר וברשויות חזקים, אפשר פה באמת ללכת לכיוונים של לעשות את החינוך אחר, שונה, מתאים למה שצריך היום ואמרתי, אנחנו מזמינים אתכם בכל מחשבה, בכל מודל שאתם רוצים לעשות אנחנו מוכנים, אני אומר ככה אפ פרונט, להיות המעבדה של הניסויים האלה.

<גיורא זלץ: אנחנו באמת רואים את החינוך כאיזה שהוא משהו מאוד מאוד משמעותי בכל מה שאנחנו עושים במועצה.

<גיורא זלץ: ואנחנו רוצים לגדול.

<גיורא זלץ: אנחנו מניחים שב-2015 נחצה את ה-20,000, אנחנו רוצים דרך הגידול העצמי, אבל גם בצורות אחרות, לגדול.

<גיורא זלץ: יש איזה שהיא מסה קריטית מסוימת שבלי זה למועצה קשה לתפקד, כמו ביישוב, דרך אגב.

<גיורא זלץ: גם הקיבוצים המופרטים היום, אם אין להם את ה-900, 1,000, 1,200 אנשים, הם לא יוכלו להתקיים לאורך זמן ולשלם את שאר הרוח, את התרבות, את החינוך, את הספורט, לא יוכלו.

<גיורא זלץ: היסטוריה, בכמה מילים.

<גיורא זלץ: אז באמת פה קמה מדינת ישראל.

<גיורא זלץ: אמנם מצנע גדל או חי קצת בעין גב, גם שם זה ככה, אבל באמת אני אומר את זה, כי זה מאוד חשוב להבין שהתושבים, גם הוותיקים, ועוד רובם חיים, רואים את עצמם בזכות כמי שסימן את הגבולות של המדינה ומאוד קשה להם הרבה פעמים עם כל מיני אמירות ציניות של המדינה ושל אחרים על המקום שלהם ועל אם יש להם זכות או אין להם זכות.

<גיורא זלץ: שוב, אני בתחושה שלשניכם זה מיותר להדגיש את זה.

<גיורא זלץ: עד 2006 היינו אזור במלחמה בעצם.

<גיורא זלץ: מהקמת המדינה והמלחמות והמחבלים שהיו פה, גם במשגב עם וגם בשמיר וקטיושות ומה שאתם רוצים.

<גיורא זלץ: מ-2006 יש שקט יחסי, מאז היציאה מלבנון, אבל בהחלט המקום שלנו והחיבור עם הגבול הסורי והגבול הלבנוני הוא משמעותי כמעט לכל דבר שעושים פה.

<גיורא זלץ: יש לנו תעשייה ומסחר ברמה מאוד מאוד גבוהה, בעיקר בתוך הקיבוצים, אבל לא רק.

<גיורא זלץ: יש לנו גם שני אזורי תעשייה שאנחנו מחזיקים, יש פה תעשייה מכל הסוגים וכל המינים.

עמרם מצנע: איפה השני?

<גיורא זלץ: יש גם תעשיית תל חי, שזה הוקם על ידי סטף ורטהיימר, ויש את אזור התעשייה הדרומי של קרית שמונה שהוא בעצם שלנו.

<גיורא זלץ: אנחנו מתחלקים בארנונה עם קרית שמונה אבל הוא שלנו.

<גיורא זלץ: אם מדברים על זה שהתעשייה הקיבוצית היא כ-10% מהתעשייה בארץ וגם ביצוא, מול 1.5% מהחלק באוכלוסייה, אז פה באזור זה עוד יותר גדול, זאת אומרת יש פה בהחלט באופן יחסי ריכוז מאוד גדול של תעשיות, תעשיות טובות, חזקות, מוצלחות, ובהחלט אנחנו רואים את זה כמשאב.

<גיורא זלץ: יש פה את מכון מחקר מיג"ל, בעיקר בתחום חקלאות ורפואה, אבל לא רק, שגם הוא - - -

עמרם מצנע: ביקרנו שם בתקופת הבחירות.

<גיורא זלץ: כי עכשיו יש שם משהו חדש.

<גיורא זלץ: אפרופו, אם אתם רוצים עוד משהו מעניין בחינוך, אז תלכו להרחבה שעשו בגן התעשיות בתל חי, עשו שם את אזור העבודה של המעבדות, שזה באמת הכיוון הבא בעולם, איך שזה בנוי ואיך שזה מורכב ואיך שאנשים יושבים.

<גיורא זלץ: שווה לבקר בזה בהזדמנות.

<גיורא זלץ: בכלל תל חי עצמה זה משהו מעניין, יש המון מה לדבר.

<גיורא זלץ: חקלאות.

<גיורא זלץ: אנחנו אזור חקלאי.

<גיורא זלץ: הרבה מאוד דונמים של חקלאות וחלק משמעותי מההכנסות של האזור הן חקלאות.

<גיורא זלץ: חשוב לומר, גם בהיבט של חינוך, שחקלאות היא לא רק ערך הכלכלה, אלא בהחלט זה משהו משמעותי אצלנו פה באזור.

<גיורא זלץ: לא מספיק, אבל זה בהחלט חלק גם מהעשייה בבתי הספר ובגנים ובתל חי.

<גיורא זלץ: שוב, לא מספיק, אבל החקלאות היא לא רק לשם עצמה, אלא היא גם לסביבה שלנו.

<גיורא זלץ: יש פה מרכזי מו"פ חקלאיים, גם חוות למחקר פיתוח חקלאי וגם גידולי שדה וגם חקלאות מים, בדן ובסאסא.

<גיורא זלץ: זאת אומרת החקלאות היא גם מקור ללימוד, למחקר, לא במובן הישן שלה.

<גיורא זלץ: אני אומר שוב, כשאנחנו היינו צעירים, אז גידלו פה כותנה בעצם, היום יש פה מגוון כמעט אינסופי של גידולים, חקלאות, ירקות, פירות, פטריות, המון המון דברים.

<גיורא זלץ: יש פה הרבה מאוד מחקר ופיתוח בתחום הזה.

<גיורא זלץ: התיירות.

<גיורא זלץ: יש פה תיירות תוכן, יש פה תיירות מהסוגים השונים.

<גיורא זלץ: לא אכנס לזה כרגע, אבל אלה שלושת העוגנים, התעשייה, החקלאות והתיירות, שאנחנו רואים את זה, אם נדבר על פיתוח, אז גם קדימה.

<גיורא זלץ: וגם פה, בנושא של התיירות יש בהחלט דברים שבמחשבה שלנו כשאנחנו מדברים על חינוך אחר, אז זה גם חלק מהעסק.

<גיורא זלץ: זאת אומרת אם יש ילד שהוא מוכשר לבשל, שייצא בכיתה י' הטבח הכי טוב בעולם.

<גיורא זלץ: זה חינוך לגמרי.

<גיורא זלץ: כשעושים עוגה אז צריך לעשות מתמטיקה ופיזיקה ולקרוא גם ספר באנגלית.

<גיורא זלץ: שוב, אני משום מה בתחושה שלא צריך להרחיב על זה מול הפורום הזה.

<גיורא זלץ: אבל מה שחשוב לנו להגיד שאנחנו רואים את הכול קשור, עוד מעט ידברו על זה המומחים והמומחיות הגדולות.

<גיורא זלץ: שוב, ה-7/24 שהשר מדבר על זה, פה עושים את זה.

<גיורא זלץ: נדבר על זה תיכף, אני לא רוצה להיכנס לזה כרגע.

<גיורא זלץ: התחום האחרון שנכנס ובשנים האחרונות הוא משמעותי מאוד ובשנה הזאת בעצם החלטנו על תכנית חדשה, שהיא של מחזור ושל שימוש בפסולת, אנחנו הולכים להשקיע בשלוש השנים הקרובות כ-10 מיליון שקל, הרוב לא שלנו, מאירופה והמשרד לאיכות הסביבה, אבל גם שלנו, בשביל לעשות פה תהליך שהוא הסברתי, חינוכי, קהילתי שבסופו כל המועצה תפריד את הפסולת בבית לשלושה זרמים ועם החלק הגדול של הפסולת האורגנית נשתמש חזרה בקיבוצי המועצה.

<גיורא זלץ: שוב, לא פה המקום לפרט אבל זה גם קיים.

<גיורא זלץ: ונדמה לי שהחלק האחרון שאני מדבר זה הנושא של החינוך הבלתי פורמלי.

<גיורא זלץ: יש לזה כל מיני שמות וניסיונות כל הזמן איך לקרוא לזה - - -

<קריאה: זה כבר זוהרה.

<גיורא זלץ: אני רק אומר, אני רוצה להסביר למה זה בעיניי חינוך בלתי פורמלי, כי לפעמים קצת מתבלבלים בשמות.

<גיורא זלץ: כשאנחנו מדברים על זה שאנחנו רוצים לייצר פה מציאות של 24/7 שגם בית הילדים, או בגן או בבית הספר ואחר כך גם ההורים, ואחר כך גם בערב, שהכול יהיה מחובר, אנחנו רואים בכל הסיפור הזה של תרבות הפנאי, של ספורט, של מחול, של מוזיקה, של חינוך בלתי פורמלי, חלק מכל העסק הזה.

<גיורא זלץ: זה לא פשוט להחזיק את זה, מתוך סדר גודל של 13.5 מיליון שקל שהמועצה מתקציבה משקיעה בחינוך, מתוך זה חצי כמעט זה בכל מה שאנחנו קוראים חינוך בלתי פורמלי.

<גיורא זלץ: צריך להבין, זה לא מובן מאליו, היום יש הרבה אמירות, 'מה אתם רוצים מאיתנו?

<גיורא זלץ: ' לא רוצים את המוזיקה, מי שרוצה מוזיקה שישלם, מי שרוצה מחול שישלם, מי שרוצה כדורסל או אקרובטיקה או התעמלות, שישלם, הארנונה של התושבים לא שייכת לזה, זה בהחלט שיחה שאנחנו בתוכה והיא לא פשוטה.

<גיורא זלץ: אנחנו נכנסים לזה.

<גיורא זלץ: גם הנושא של התרבות, יש פה כמה פסטיבלים גדולים של קול המוזיקה ולא בשמים.

<גיורא זלץ: היית בלא שמים, יצא לך לראות, רות?

רות קלדרון: לא ממש.

<גיורא זלץ: אז אנחנו מאוד מבקשים שאת תיקחי על עצמך הפעם לקחת חלק בזה.

רות קלדרון: לא ניכנס לזה.

<גיורא זלץ: למה?

<גיורא זלץ: תובילי לאן שאת רוצה.

רות קלדרון: לא, בסדר.

רות קלדרון: השנה אני חושבת שאני אהיה שם.

<גיורא זלץ: מצוין.

<גיורא זלץ: בכל אופן, אני אומר, גם התרבות, ושוב זה אותו ויכוח, כשאנחנו מביאים לפה מופע או הצגה לילדים ומבוגרים או כל דבר אחר, בסוף המופע, בסוף ההצגה, המועצה משהו משלמת.

<גיורא זלץ: אף פעם זה לא סוגר את הכול ואנחנו אזור קטן, גם פה יש ויכוח, למה הארנונה שלי צריכה להיות מופע לצעירים?

<גיורא זלץ: מה פתאום?

<גיורא זלץ: זה שיחה שהיא חדשה לאזור הזה.

<גיורא זלץ: אנחנו עכשיו עוסקים בה, נעשה אותה ואני מניח שבסוף נהיה מקום עוד יותר טוב ממה שאנחנו היום.

<גיורא זלץ: כן, זוהרה.

<זוהרה דגן: אני מנהלת היום את אגף תפו"ח, אגף תרבות, פנאי וחינוך.

<זוהרה דגן: אני אתחיל בספורט שהוא גאווה אזורית, יש פה הרבה מאוד ילדים, בני נוער, מבוגרים שעוסקים בספורט, בהחלט תשתית הרבה מעבר לגודל גם של האוכלוסייה וגם של המקום.

<זוהרה דגן: אנחנו מתמקדים בעמותת הספורט בארבעה ענפי ספורט עיקריים, שזה אופניים, שיחה, טריאתלון וכדורסל.

<זוהרה דגן: בכדורסל הכי הרבה ילדים.

<זוהרה דגן: נוסף לזה יש הרבה מאוד פעילויות שהן לא בתוך העמותה, אבל הן במרחב האזורי.

<זוהרה דגן: הרבה מאוד ילדים פעילים בהרבה מאוד תחומים.

<זוהרה דגן: בזמן האחרון ממש בשלבים האחרונים של תכנית אב לתחום הספורט, שכללה סקרי בתי אב וגם סקרים בבתי הספר וגם קבוצות מיקוד ואנחנו עכשיו ממש בחלק האחרון.

<זוהרה דגן: היום בדיוק מציגים במליאה את קווי המדיניות של תכנית האב במטרה לראות את הספורט באזור ב-5-10 השנים.

<זוהרה דגן: כמו יתר התחומים, אגב, אנחנו גם בספורט עושים המון ספורט שהרבה מאוד אנשים מרשויות שכנות מרוויחים אותו ואנחנו שמחים על כך וגם גאים על כך.

עמרם מצנע: שאלה אלייך.

עמרם מצנע: יש לכם הרבה קבוצות שמשתתפות בתחרויות.

<זוהרה דגן: כן, מעממי ועד הישגי תחרותי.

עמרם מצנע: את מכירה את הקשר שלכם אל התקציבים של הטוטו?

<זוהרה דגן: יש לנו תקציבים, אנחנו מקבלים תקציבים מהטוטו, גם מהטוטו וגם מהפיס.

עמרם מצנע: אני לא מדבר על המתקנים, אני מדבר על קבוצות הספורט.

עמרם מצנע: את מכירה?

עמרם מצנע: זה הולך ישירות - - -

<ענת לוי: זה נכנס חדש.

<ענת לוי: הוא היה אצלנו פה, זה אמור להיכנס - - -

עמרם מצנע: לא, זה פרחי ספורט, זה משהו אחר.

עמרם מצנע: אני מדבר על קבוצות הספורט התחרותיות.

<זוהרה דגן: אני לא מכירה, אבל לא בטוח שאין.

<זוהרה דגן: זאת אומרת בגלל שיש מנכ"לית אגודת ספורט ואני לא יושבת על התקציבים, אז - - -

<גיורא זלץ: לא, יש השתתפות, אבל היא מאוד מאוד בשוליים.

<גיורא זלץ: ושוב, מכיוון שפה מדובר גם על הסעות וגם על - - - זה מאוד מאוד בשוליים, זה בקצה בקצה עוזר.

עמרם מצנע: לא, אני רוצה לומר לך, אנחנו עכשיו בדיוק ואני מקווה שמחר נוכל לגמור את החוק הזה, עד היום הכסף של הטוטו, הטוטו מחלק איזה 80 מיליון שקל בשנה לקבוצות התחרותיות, מליגת העל בכדורגל, עד קבוצת סיף או כדורעף.

עמרם מצנע: נכון להיום כל הסכומים האלה עוברים דרך מרכזי הספורט, הפועל, מכבי.

עמרם מצנע: עכשיו בחקיקה החדשה תהיה אפשרות גם למרכזים וגם דרך הרשויות המקומיות - - -

<זוהרה דגן: לפנות ישירות לטוטו ולקבל תקציבים עבור הקבוצות ההישגיות?

עמרם מצנע: הטוטו יתקצב אתכם, בהתאם לפעילות, ואת הכסף אתם צריכים להעביר לקבוצה.

<יערה קדוש: זה במקום האגודות, או בנוסף?

עמרם מצנע: זה בנוסף.

עמרם מצנע: זאת אומרת אפשר יהיה לבחור.

<זוהרה דגן: אוקיי, מעולה, יופי.

<זוהרה דגן: מעבר לזה, יש לנו פה מרכז גדול למוזיקה ומחול, מרכז קלור, שיש בו כ-500 נגנים, נגניות ורקדניות.

<זוהרה דגן: לצערנו אין רקדנים, אבל רקדניות, שרוקדים ומנגנים בין פעם לארבע פעמים בשבוע.

<זוהרה דגן: התרבות, מבחינת התרבות - - -

עמרם מצנע: אתם מתוקצבים במרכזים האלה ממשרד התרבות?

<גיורא זלץ: לצערי הרב זה ירד כמעט לאפס.

<זוהרה דגן: כן, מתוקצבים מעט.

<גיורא זלץ: כן, לצערי הרב.

<גיורא זלץ: היום נשאר כ-75,000 שקל, זה היה 300, היום נשאר כ-75,000 שקל מהמשרד וזה בעצם מהמדינה הכסף היחידי שאנחנו מקבלים.

<גיורא זלץ: זה לשיחה אחרת, אבל זה עיוות לא נורמלי.

עמרם מצנע: זה בתחום הוועדה.

<גיורא זלץ: זה עיוות לא נורמלי.

רות קלדרון: בכיתה של אמא שלך היה מופע המחול הזה, של הילדים.

<זוהרה דגן: מנהלת האקדמיה בירושלים.

<גיורא זלץ: למה היא זוכרת?

<גיורא זלץ: כי במופע הזה, שוב, בעצם בריקוד היא הראתה את כל הילדים, את שמעון זייד, את נחום, את דורית, את יובל.

<זוהרה דגן: תחום התרבות, אני אחלק אותו לשניים.

<זוהרה דגן: יש תרבות מסורתית שמתנהלת בתוך כל 28-29 קיבוצים, חגים ואירועים על פי מיטב המסורת ומאוד לוקלית ומחזקת את השייכות וכל מה שצריך בתוך הקיבוצים.

<זוהרה דגן: ויש תרבות ברמה האזורית, שלזה אנחנו יותר דואגים, שזה מנויי תיאטרון, מחול, שני הפסטיבלים הגדולים ועוד כהנה וכהנה.

רות קלדרון: באים לכאן תיאטרון או שנוסעים?

<זוהרה דגן: באים הנה, יש פה מנויי תיאטרון.

עמרם מצנע: מה זה, תכנית מנויים?

<זוהרה דגן: כן.

<זוהרה דגן: יש פה תכנית מנויים בבית העם בכפר בלום.

<זוהרה דגן: גם במחול וגם בתיאטרון וגם במוזיקה, וגם הצגות לילדים.

<זוהרה דגן: תחום התרבות מאוד מאוד מפותח פה, ועוד פעם, לכל האוכלוסייה במרחב האזורי.

<זוהרה דגן: הספרייה האזורית, תגידי איזה מילה, אילה.

<אילה כפיר: לגבי הספרייה האזורית - - -

<זוהרה דגן: הפנייה שהייתה לך על הספריות.

עמרם מצנע: הפנייה הייתה שלך?

<אילה כפיר: הפנייה הייתה מהתרבות, הם לא יכלו להיות אז אני מייצגת אותם, עסקתי איתם בנושא הזה.

עמרם מצנע: כי הייתה לי התכתבות עם - - -

<אילה כפיר: כן, הייתה לך התכתבות עם רונית יהל.

<אילה כפיר: בעצם יש לנו ספרייה כמעט בכל יישוב, 27 ספריות מתוך 29 יישובים.

<אילה כפיר: היה מעבר לספריות אזוריות והפסיקו לתקצב את הספריות היישוביות.

<אילה כפיר: הבחירה שלנו לפני שנתיים-שלוש הייתה להישאר בספריות היישוביות ובעצם בזה נפרדנו מתקצוב המדינה שעמד אז על 100,000, מ-2010 לא קיבלנו יותר את התקציב הזה - - -

עמרם מצנע: המדינה לא מוכנה לראות למשל את כל הספריות המקומיות כספרייה אחת גדולה, לא?

<אילה כפיר: לא.

עמרם מצנע: כי זה ההיגיון.

רות קלדרון: אז כל קיבוץ מחזיק ספרייה בתקציב הקיבוץ?

<אילה כפיר: כן.

<אילה כפיר: עשינו עבודה רצינית ומצאנו שהצנועים ביותר משקיעים בספרייה 20,000 שקל, נניח זה קצת שכר כזה סמלי למי שמחזיק את הספרייה, קצת ספרים וכן הלאה, אז עדיין הקיבוצים מתעקשים להחזיק את זה.

<אילה כפיר: והדבר השני שעוד לא מצאנו את הפורמט לעבור לספרייה אזורית.

<אילה כפיר: אנחנו בוחנים את זה מדי פעם, אבל עוד לא ביצענו את זה בפועל.

עמרם מצנע: צריך בטח איזה משהו, איזה משלוח של ספרים שלא מחייב את ה - - -

<יערה קדוש: זה בעצם מה שהיה פעם, הם קיבלו סכום כסף לרכישת ספרים.

<יערה קדוש: כל קיבוץ.

עמרם מצנע: אבל אני אומר שעם ספרייה אזורית אתה איכשהו יוצר משלוחים.

<יערה קדוש: סביב 1,000 שקלים בשנה.

<אילה כפיר: עדיין, מה שאני רוצה לומר, שאחד הדברים שהמדינה ראתה לנכון זה שתהיה תרבות ספר ומפגשים סביב יוצרים ויצירות ואנחנו מקיימים את זה ורונית יהל, שפנתה אליך, מקיימת פה פעילות בהשקעה שלנו, של 45,000 שקל, אבל עדיין - - -

<גיורא זלץ: 60 עם שבוע הספר.

<אילה כפיר: כן.

<אילה כפיר: ועדיין אנחנו לא זוכים וזה כואב לנו.

<אילה כפיר: למען האמת, רצינו להביע את מורת רוחנו על זה שמ-2010 אנחנו לא מקבלים תקצוב ואנחנו עושים פעילות רחבה.

עמרם מצנע: אלה, תרשמי את הנקודה הזאת, ננסה לראות מה אפשר לעשות.

<גיורא זלץ: אנחנו גם נוציא סיכום מסודר אחר כך של כל הדברים.

עמרם מצנע: אתם גם תוכלו לראות את עצמכם בפרוטוקול של הכנסת, כי זה מפגש - - -

<זוהרה דגן: חזון מערכת החינוך.

<זוהרה דגן: בגדול אני יכולה לשים את זה באיזה שהיא עטיפה שמבחינתנו, בטח כבר דיברתם על זה, השילוב לאורך כל היום, מבוקר לבוקר, חינוך פורמלי ובלתי פורמלי, זה בגדול גולת הכותרת שלנו, גם ברמה של הקיבוצים וגם ברמת האזור, ברמת התפיסה.

<זוהרה דגן: איך אנחנו מקיימים את הדבר הזה?

<זוהרה דגן: אנחנו מדברים פשוט המון.

<זוהרה דגן: יש לנו הרבה פורומים של מנהלי מערכות חינוך בקיבוצים ויש לנו מנהיגות חינוכית, זה כל מנהלי בתי הספר, התיכונים והיסודיים ביחד והמכינה הקדם צבאית והחינוך במועצה ומרכז קלור פורום, של מנהיגות חינוכית אזורית.

<זוהרה דגן: יש לנו פורום של מדריכי נוער ויש לנו פורום של מדריכי יסודי ויש לנו פורום של גננות ויש לנו פורום של מטפלות.

<זוהרה דגן: אנחנו כל הזמן מדברים אחד עם השני ומייצרים בתוך האזור תפיסה שהיא תפיסה כוללת, תפיסה מערכתית.

<זוהרה דגן: לא מסכימים על הכול, כשאנחנו מדברים יש לנו הרבה ויכוחים - - -

עמרם מצנע: לא חשדתי.

<זוהרה דגן: אבל אנחנו בקשר.

<זוהרה דגן: אנחנו בקשר טוב בין המערכות והתפיסה היא באמת תפיסה מערכתית שיש בה הרבה מאוד כבוד ואוטונומיה לכל מערכת בפני עצמה.

<זוהרה דגן: גם לכל בית ספר וגם לכל קיבוץ וגם לכל אופי, ואנחנו בתוך הדבר הזה מדברים.

<זוהרה דגן: השלב הבא שלנו זה באמת לפתח איזה שהוא משהו שהוא יהיה פחות כאידיאל ייחודי וחדשני, אבל כן יביא את הגליל העליון לדבר הבא, גם מבחינת מערכת החינוך הפורמלית והבלתי פורמלית, שנוכל להגיד שאנחנו מתואמים עם הזמן פחות או יותר.

<זוהרה דגן: איך אתה יודע להגיד את זה?

<זוהרה דגן: מתואמים עם המאה הנוכחית מבחינת מערכות החינוך.

<זוהרה דגן: עכשיו ענת.

<ענת לוי: על המערכת, אני לא אחזור על הדברים, ראינו גם הרבה דברים.

<ענת לוי: אנחנו תופסים את החינוך בשתי פאזות, בוא נגיד.

<ענת לוי: פאזה אחת זה החינוך בקהילה, זה מה שקשור לגיל הרך, שתיכף שרון תרחיב, והחינוך הבלתי פורמלי, שרובו, נכון להיום, מתקיים בתוך הקהילה.

<ענת לוי: זאת אומרת בכל קהילה יש מענה, או אם זה קיבוץ ממש קטנצ'יק, אז קיבוץ לידו.

<גיורא זלץ: יש אחד כזה, שניים.

<קריאה: שלושה.

<ענת לוי: ובכל קיבוץ גם יש מועדון ילדים ומועדון נוער, אתם מכירים את התפיסה.

<ענת לוי: חוץ מזה יש גם הסתכלות אזורית, גם בבלתי פורמלי יש לנו פעילויות אזוריות וגם בבתי הספר.

<ענת לוי: בתי הספר, כבר ראיתם, יצאו ממרחב הקיבוץ והם בעצם אזוריים.

עמרם מצנע: ילד נתון שלומד בגומא והוא גם משתתף בשני חוגים, שהם לא בקיבוץ שלו - - -

<ענת לוי: כמה ההורים שלו משלמים?

עמרם מצנע: איך מערך ההסעות?

עמרם מצנע: הוא מבית הספר נוסע ישר לחוג?

<ענת לוי: אז זה תלוי מאוד.

<ענת לוי: גומא זה קל, למה זה קל?

<ענת לוי: כי כפר בלום הוא מרכז, זה החלק הפשוט, הוא יכול להישאר ולעבור למרכז קלור ברגל.

<ענת לוי: הבעיה היא זה כל המערך ש - - -

עמרם מצנע: לא, הייתה שם רוני, הילדה, היא ממעין ברוך.

עמרם מצנע: היא לומדת, גם ראיתי, בקרית שמונה, היא אמרה.

<יערה קדוש: כי זה קרוב, אבל אם היא מקדרים או מעמיעד או מסאסא והחוג שלה בכפר בלום, זה כבר סיפור אחר.

<ענת לוי: כן, אבל יש מערך הסעות גם אחר הצהריים.

<ענת לוי: ואגב, זה אחד הדברים שאנחנו מנסים לפתור.

<זוהרה דגן: לשאלתך, כן, אנחנו משקיעים מאות אלפי אם לא מיליונים של שקלים בלשנע במרחב הגיאוגרפי הענק את הילדים מפעילות לפעילות.

<זוהרה דגן: כן.

<ענת לוי: יש אתגר נוסף, בוא נגיד ככה, אחד האתגרים, אתם ראיתם, יש לנו בכל הקיבוצים הרחבה, יש צמיחה דמוגרפית, 20 מהם עם הרחבה.

<ענת לוי: זאת אומרת אנחנו רואים אתגר בקליטת אוכלוסיות בשיח אחר, קולות אחרים, גיוון של קהילה חדשה, מתחדשת.

<ענת לוי: זאת אומרת זה אתגר שמערכת החינוך מתמודדת איתו.

<ענת לוי: אגב, אנחנו רואים את זה, שם זה הבטן הרכה, גם בחינוך הבלתי פורמלי, גם בחינוך הפורמלי.

עמרם מצנע: היא רכה כי ההורים שם לא מספיק מעורבים או - - -?

<ענת לוי: קודם כל תמיד בחינוך זה יוצא ראשון.

<ענת לוי: מישהו טועה, מישהו לא נקלט כמו שצריך, אפילו זה לא בהכרח תושב חדש באזור, לא בהכרח, גם בנים חוזרים זה אוכלוסייה בפני עצמה שיש לה דיבור אחר, זה לא הדיבור של הוריהם, ועם זה אנחנו מתמודדים.

<ענת לוי: זה מדבר, אגב, בגיל הרך, בבתי הספר, וגם בחינוך הבלתי פורמלי.

<ענת לוי: הצדקה של למה צריך ש-, למה ילד צריך מועדון נוער.

<יערה קדוש: מספיק שתושב עבר מסטטוס של 'אני שוכר דירה' לסטטוס של 'רכשתי בית ואני עכשיו משלם מיסים', אז הוא שותף בקבלת ההחלטות על איך מתחלק הכסף - - -

<זוהרה דגן: וטוב שכך.

<יערה קדוש: דעתי האישית ידועה.

<יערה קדוש: אבל זה כבר מייצר איזה שהוא, במקרים מסוימים דיאלוג, במקרים אחרים ויכוחים.

עמרם מצנע: במליאת המועצה יש כאלה ש - - -

<יערה קדוש: אחד.

<גיורא זלץ: לא, גם בביצוע.

<גיורא זלץ: הגזבר במקרה לגמרי - - -

עמרם מצנע: לא, במליאה, בנבחרים.

<יערה קדוש: אחד.

<יערה קדוש: רק דרור.

<גיורא זלץ: רק דרור יצא ככה?

<גיורא זלץ: אבל לדעתי זה תוצאה, זה לא עניין של החלטה.

<יערה קדוש: מבחינת בעלי תפקידים גם ביישובים וגם במועצה כבר זה מעורבב.

<ענת לוי: אני תושבת ההרחבה, ילידת עכו-נהריה.

עמרם מצנע: בין עכו לנהריה זה מזרע...

<ענת לוי: דיברנו על בתי ספר, דיברנו על - - - חשוב להגיד, רוב הגנים, תיכף שרון תתייחס, הם רב גילאים, 3-6, בתחום שיפוטנו זה מכללת תל חי, גם דיברנו, מכינה קדם צבאית, כ-100 חניכים בשני קמפוסים, כפר הנשיא ומעין ברוך.

<ענת לוי: כמובן מסגרות חינוך מיוחד, ראינו חלק מהן.

<ענת לוי: מרכז טיפולי לגיל הרך, תיכף שרון תתייחס.

עמרם מצנע: את יכולה להגיד כמה ילדים מהמועצה הולכים לשנת שירות ולמכינות קדם צבאיות?

<ענת לוי: כ-30%.

<ענת לוי: 30% ביחד, מכינות קדם צבאיות ושנת שירות.

<ענת לוי: בערך חצי חצי, שנת שירות 15%.

<ענת לוי: אם יש לנו 160 בוגרים בכיתה י"ב, פחות או יותר, זה הולך לצמוח, אבל כרגע זה בערך.

<ענת לוי: היו שנים של 45%.

עמרם מצנע: הקיבוצים היו פעם יותר, השינשינים בעיקר.

רות קלדרון: אצלנו בשכונה לפחות 50%.

רות קלדרון: עכשיו בעיר זה מאוד - - -

<ענת לוי: מכינה.

<ענת לוי: בעיר בדרך כלל יותר מכינות, אצלנו יותר שנת שירות.

<ענת לוי: פעילות בלתי פורמלית, דיברנו קצת.

<ענת לוי: יש פה שתי תנועות נוער, גם הנוער העובד וגם ה - - - בשלושה מרכזים, אחד בהר, אחד בדרום ואחד בצפון, במרכז נקרא לזה.

<ענת לוי: וגם זכינו בפרס חינוך.

<ענת לוי: זה היה הנושא של אילה.

<גיורא זלץ: שרון, תסלחי לי שאני אומר לך לצמצם, כי אנחנו רוצים לעשות איזה שהוא סיכום של היום הזה.

<שרון גידו: אז בואו נדבר על ה - - -

<ענת לוי: על האתגרים.

<שרון גידו: בדיוק.

<שרון גידו: הנתונים כבר ברורים לנו, אתם יודעים, הגנים עובדים כל השנה, לאורך כל השנה, גילאי לידה עד 6, כרצף שמלווה ומקבלים ייעוץ והדרכה בשפה אזורית מתוך המועצה ובעצם האתגרים שלנו, אם ניכנס כבר לדברים המעניינים, אחד האתגרים זה הסיפור של חינוך חינם.

<שרון גידו: אנחנו בצו חינוך חובה כבר מלפני 25 שנה, אם אני לא טועה, חוץ משבעה קיבוצי דרום שהם מגילאי 4 בצו חינוך חובה, ויש איזה קושי, או בוא נגיד אתגר, להתמודד עם הסיפור הזה של חינוך חינם, בעיקר בעקבות ההטרוגניות האזורית, של אנשים שמגיעים לאזור, בונים פה ומגיעים לאזור שלנו לבנות ולהיקלט דווקא בגלל החינוך.

<שרון גידו: הם מכירים בחינוך, מתעניינים ומבינים את החינוך האחר, הייחודי והאיכותי של גליל עליון, אבל כשמגיעים לפה ומתחילים לשלם את המשכנתאות ואת הביטוח על האוטו, הם עושים סדרי עדיפויות ואז הם אומרים 'רגע, שנייה, פוס, אני לא כל כך תפסתי את זה כמו שחשבתי ועכשיו אני רוצה שתיתנו לנו חינוך חינם'.

<שרון גידו: זה יוצר דיסוננסים בתוך הקהילות, כי בעצם החינוך הוא קהילתי חינוכי בתכנית ליבה.

<שרון גידו: יש תכניות מיוחדות, אבל הכול בפיקוח, במעורבות מאוד מאוד גבוהה של הפיקוח, שלנו,של המועצה, של רכזות החינוך בקיבוצים.

עמרם מצנע: השינוי העיקרי הוא באורך יום הלימודים ובחופשות.

רות קלדרון: וגודל הכיתות.

<שרון גידו: אמת, אבל אנחנו תמיד היינו ביוח"א ואין לנו כל כך שינוי.

<שרון גידו: תמיד היינו 7 עד עשרים ל-4.

עמרם מצנע: 7 לא היה אף פעם, זה מ-8 עד - - -

<שרון גידו: עד עשרים ל-4.

עמרם מצנע: אתם כן.

עמרם מצנע: זה הלוא עבר מהלינה המשותפת, שזה היה כל היום.

<שרון גידו: האתגר השני לא כתוב כאן, אבל רגע אני אדבר טיפה על העניין שהעלינו עכשיו בהשתלמות שהייתה בירושלים.

<שרון גידו: אני העליתי רעיון בפני סגן השר - - -

<ענת לוי: רגע, ראיתם לפני יומיים את ההודעה, שהחליטו לתת בנות שירות ב-40 מיליון?

<ענת לוי: בעיה גדולה.

עמרם מצנע: כן, לגנים בגילאי 3.

<שרון גידו: כן.

<שרון גידו: זה בעצם מדבר בדיאלוג לאתגר הבא, של גנים גדולים עם סייעת וגננת שבעצם רוב הקיבוצים הם לא במקום הזה, יש לנו תקנים מאוד גבוהים בתשלומי הורים, זה נכון, אבל אם אנחנו באמת נגיע לאחוזים גבוהים של ביקוש של גן חינוך חינם, בעצם אנחנו ניכנס להסללה של גננת וסייעת ומשרד החינוך אמר, שהם רוצים לתת פתרון הולם, מבינים שבגנים צעירים ילדים שמגיעים בגיל שנתיים ו-9 חודשים לא גמולים, הסייעות נקרעות שם וזה ממש נושא בלתי אפשרי ובלתי ישים, אז מעל 20 ילדים תהיה בת שירות.

<שרון גידו: לנו יש שני תקנים כבר שנה שלמה, בגליל עליון, לא הצלחנו ליישם אותם.

<שרון גידו: אני הצעתי שבמקום או במקביל לבנות שירות - - -

עמרם מצנע: שני תקנים של מה?

<שרון גידו: של בנות שירות, מהמדינה.

<שרון גידו: לא הצלחנו ליישם, מכמה סיבות.

עמרם מצנע: כן, גם פה אני לא בטוח ש - - -

<שרון גידו: זה בעייתי.

<שרון גידו: אני הצעתי שיכירו בזה כמועדפת.

<שרון גידו: לבנות או בנים שרוצים לעבוד בחינוך, שיכירו בזה כמועדפת.

<שרון גידו: זה יכול לתת מענה מדהים, זה win-win situation.

עמרם מצנע: אחרי השירות.

<שרון גידו: בהחלט.

<שרון גידו: מאוד קשה ליישם את ה-1,200 תקנים, בטח - - -

עמרם מצנע: עד היום הייתה התנגדות.

רות קלדרון: אבל זה שוויון בנטל, זה בדיוק שוויון בנטל.

רות קלדרון: אני מאוד בעד.

רות קלדרון: צבא זה לא הדרך היחידה לשרת.

עמרם מצנע: כן, אבל בשנת שירות, הבנות, זה בעיקר בנות בדרך כלל, הן משפיעות לאן הן הולכות, מה שבצבא אין לך השפעה.

עמרם מצנע: אני רוצה לראות את הבנות שיגידו 'לא, עבודה מועדפת זה כבר אחרי השירות'.

עמרם מצנע: זה סיפור אחר.

רות קלדרון: כן, כמו הילדים שעושים פה חקלאות בבוקר.

עמרם מצנע: שעושים בתחנות דלק.

<ענת לוי: אין תחנות דלק יותר.

<שרון גידו: אז אתה מבין שבעצם ההיצע ירד עוד יותר, כי תיירות כמעט ואין לנו ומפעלים זה מאוד מאוד קשה, גם ככה על כל משרה פנויה קופצים 10 אנשים באזור, אז זה מאוד קשה לעשות מועדפת.

<שרון גידו: אני מדברת עכשיו ברמה האישית, הבת שלי עברה לתל אביב בשביל לעשות מועדפת.

<שרון גידו: זה שיא האבסורד, למרות שהיא יכלה לעבוד ומחפשים פה בחינוך דווקא את הבנות שהשתחררו ויכולות לעבוד - - -

עמרם מצנע: הייתה לזה התנגדות.

עמרם מצנע: רצו להכניס בכלל עוזרות ל - - -

<שרון גידו: לא, הוא דווקא מאוד אהב את הרעיון.

עמרם מצנע: אבל יכול להיות שעכשיו לא תהיה בררה.

<שרון גידו: וסרמן מאוד אהב את הרעיון, אני מקווה שהוא יניע את זה.

עמרם מצנע: הבעיה זה לא וסרמן, הבעיה זה משרד האוצר.

עמרם מצנע: כי הרעיון הוא שזה יילך למסלולים של מקומות שבהם יש חוסר עובדים ואי אפשר להשיג עובדים גם בשכר, זה היה חקלאות, זה היה בניין.

<שרון גידו: עוד נושא שהוא אתגר הוא נושא מעונות היום, כמו שמשרד הכלכלה קורא להם.

<שרון גידו: אנחנו קוראים להם פעוטונים, לידה עד 3.

<שרון גידו: זה בעצם במסגרות פרטיות בקיבוצים.

<שרון גידו: בעבר היו אחוזים מאוד מאוד גבוהים.

<שרון גידו: של ילדי אזור שהתחנכו בפעוטונים, היום ממש כמעט ואין מקום לילד חוץ אחד, רוב הילדים בעצם - - -

עמרם מצנע: החברים ותושבי הקיבוצים, הם עומדים בקריטריונים של סוציו אקונומי?

<יערה קדוש: לא כולם, זה משתנה.

<יערה קדוש: אם אתה חבר קיבוץ אז המדד הוא קיבוצי, יש דירוג לפי שומה של היישוב.

עמרם מצנע: כי לפי זה מקבלים את ההנחות.

<יערה קדוש: ואם אתה תושב אז זה לפי משכורת ו - - -

עמרם מצנע: אם אתה תושב זה כמו בכל מקום.

<יערה קדוש: וסוציו אקונומי של היישוב.

<שרון גידו: והדבר הנוסף זה שאנחנו הבאנו נתון מדהים לוועדת הכנסת, היינו בוועדת הכלכלה בנושא קו עימות, שהורידו לנו את הנושא של קו עימות.

רות קלדרון: כרגע החזירו.

<שרון גידו: למי החזירו?

רות קלדרון: עכשיו שמענו בקרית שמונה שהחזירו.

<ענת לוי: אולי לקרית שמונה, לקרית שמונה הורידו אחרינו.

עמרם מצנע: צריך איזה קטיושה אחת או שתיים...

<יערה קדוש: הנתונים באפס עד 3 הם ירידה משמעותית ביציאה לעבודה.

<יערה קדוש: זאת אומרת הרבה נשים בוחרות להישאר בבית עם הילד, כי בין השאר לשים פה ילד בבית תינוקות פה היום זה 3,000 שקל בחודש.

רות קלדרון: למה זה לא כמו ויצ"ו?

רות קלדרון: אני לא מבינה.

עמרם מצנע: זה לא משנה, גם בוויצ"ו אתה משלם.

רות קלדרון: כן, זה נראה לי הרבה.

<שרון גידו: כן, כי אנחנו מדברים על תקנים מאוד מאוד גבוהים.

<שרון גידו: בוויצ"ו על כל ששה תינוקות יש מטפלת אחת, אצלנו זה על כל ארבעה.

רות קלדרון: טוב, אבל לפחות לקבל את הוויצ"ו ולשלם רק את השלוש.

עמרם מצנע: ויצ"ו לא מסובסד.

עמרם מצנע: אלא במבחן הסוציו אקונומי.

<גיורא זלץ: גם ויצ"ו עולה היום הרבה מאוד כסף, אל תתבלבלו.

<ענת לוי: יש עכשיו ניסיון של התנועה הקיבוצית להיות ארגון מפעיל, אבל הם בתהליך.

עמרם מצנע: אבל גם אז, ויצ"ו, נעמ"ת ואמונה, שלושת הגופים הגדולים, הם לא מסובסדים.

עמרם מצנע: הם מקבלים - - -

רות קלדרון: כן, אבל זה בסכום סביר בשביל לצאת לעבודה.

עמרם מצנע: בסדר, הם מקבלים על פי סוציו אקונומי.

עמרם מצנע: אם אתה משפחה של סוציו אקונומי נמוך אתה משלם פחות.

עמרם מצנע: אם אתה רוצה להכניס פנימה משפחות שהם בסוציו אקונומי סביר ואתה רוצה להוסיף תקנים, אז זה עולה לך, אף אחד לא ישלם את זה.

<שרון גידו: אז לידה עד 3 יש לנו באמת הרבה אתגרים, אחד מהם זה הנושא של הסבסוד והנושא של צו המחירים.

<שרון גידו: החוזה שלנו הולך להשתנות, דרך אגב, קיבלנו מכתב מריפמן, שהוא יושב ראש פורום המועצות האזוריות, שזה הולך להשתנות ויכול להיות שאנחנו באמת נוכל מה שנקרא בשלום לעבור את הנושא הזה של צו המחירים.

<שרון גידו: ואסור לנו לשכוח שהקיבוצים עדיין עד היום, בהפרטה, משקיעים לא פחות מ-150,000 שקל בשנה, בגיל הרך.

<ענת לוי: אני רוצה משפט אחרון, בחינוך הבלתי פורמלי.

<ענת לוי: הייתה צריכה לשבת פה שירה, היא רצה לילדים שלה.

<ענת לוי: שירה היא מנהלת החינוך הבלתי פורמלי.

<ענת לוי: אני כן רוצה להתייחס לאתגר אחד, כי אתם מבינים מה זה החינוך הבלתי פורמלי.

<ענת לוי: הנושא של בתי הספר בקיץ, שזה אגב יופי של דבר, לנו, מלבד זה שהוא יקל על תשלומי הורים, אני משערת, כך או אחרת, אנחנו מאוד רוצים שזה לא יהיה בגבולות בית הספר, כי זה איום או פגיעה במרחב הקהילתי של החינוך הבלתי פורמלי בחופש הגדול.

<ענת לוי: זאת אומרת אנחנו רוצים בעצם להיות הארגון המפעיל, כמועצה, ולהפעיל את הקיץ בצו המחירים הזה, עד אחת וחצי, משמונה וחצי, בקיבוצים שלנו.

רות קלדרון: עם אותם מורים?

<ענת לוי: לא, מורים זה לא חובה.

<ענת לוי: נניח, להעביר את הקייטנה הזאת, לעשות מה שאנחנו יודעים לעשות טוב, יותר מבתי הספר אגב, בחינוך הבלתי פורמלי, ופשוט לקבל על זה הכרה מהמדינה, על שלושה השבועות האלה.

עמרם מצנע: אנחנו מתוכננים, בעוד שבועיים יש דיון.

עמרם מצנע: אני מציע שמישהו מהפורום של המועצות האזוריות יבוא, כי הסיפור הוא לא פשוט.

עמרם מצנע: פה כרגיל, לדעתי, לא הייתה חשיבה עד הסוף וגם הערים הגדולות נמצאות פה בבעיה.

עמרם מצנע: כי כולם עשו קייטנות.

<ענת לוי: ברור.

<ענת לוי: ומתנ"סים לא ייפגעו?

<ענת לוי: גם ייפגעו.

עמרם מצנע: אז אני עוד לא יודע בדיוק.

<גיורא זלץ: אבל אנחנו עשינו כל החופש, מה שמקומות אחרים לא עשו.

עמרם מצנע: מקומות אחרים עשו בשלושה השבועות הראשונים.

רות קלדרון: אני חושבת שההבדל הוא שיותר בעיר המורות יעשו בקיץ ולא רק אנשים זרים, ואז זה יהיה יותר זול להורים.

רות קלדרון: כי בשבילנו הקייטנות היו - - -

<גיורא זלץ: נכון, בהחלט, מטורף.

<ענת לוי: אנחנו יכולים לעשות יותר זול אם נקבל את התמיכה של המדינה, רק בעזרת - - -

עמרם מצנע: לא, אבל בינתיים מחייבים אותם לעשות את זה בבתי הספר.

<ענת לוי: בדיוק, אני לא רוצה - - -

עמרם מצנע: כל הרעיון התחיל בכלל מהארכת שנת הלימודים.

עמרם מצנע: אחר כך הבינו שזה בלוף, אז זה כעין קייטנה.

עמרם מצנע: אז לא קוראים לזה קייטנה, איך קוראים לזה?

<שרון גידו: בתי הספר של החופש הגדול.

<שרון גידו: זה השם הפורמלי.

עמרם מצנע: אז אם גם לא יעשו את זה בבתי ספר, אז בעצם המדינה מסבסדת קייטנות.

<ענת לוי: שזה בסדר, כי אם המטרה היא להקטין את תשלומי ההורים, מה הבעיה?

עמרם מצנע: למרות שאז יחזרו לשאלה האם הכסף הזה, נכון היה לשים אותו פה, או למשל לתת סייעת שלישית, או כל מיני דברים אחרים.

עמרם מצנע: הלוא כולם נלחמים על אותו כסף.

רות קלדרון: בעצם המדינה הולכת להיגיון הראשוני של הקיבוצים, שחינוך זה כל הזמן, חוץ מיום כיפור.

רות קלדרון: בשביל לעשות את זה הם משטחים, מרדדים, את המשאבים.

<גיורא זלץ: משפט אחד לסיכום.

<גיורא זלץ: אנחנו מאוד מאוד מודים לכם שבאתם ואני מודה לכם לא רק בגלל שבאתם ועשיתם את המאמץ, אלא שהעברתם תחושה, לא רק בגלל שכנראה אנחנו קרובים אולי בהוויה ובמחשבות, אבל יותר מזה, באמת העברתם תחושה שהנושא חשוב לכם ושאתם גם רוצים, אבל גם יכולים לעזור, ולנו זה נורא נורא חשוב.

<גיורא זלץ: אני אומר לקולגות שלי פה, אני חושב שהם יוצאים מפה עם תחושה מה יש כאן, גם אם זה לא במאה אחוז, אבל עכשיו אני אומר שהכדור אצלנו אנחנו צריכים עכשיו לראות בהם שליחים שלנו וכשיש נושאים מסוימים, אז פשוט לדבר איתם.

<גיורא זלץ: כי בסוף זה נושא קטן פה ונושא קטן פה, שעושים את כל התמונה.

<גיורא זלץ: היום כבר את הפרצופים אתם מכירים, את השמות אתם מכירים, אנחנו מכירים, ואני חושב שמפה והלאה באמת צריך לדעת שיש לנו אנשים שרוצים ויכולים לעזור לנו במקומות ששם מקבלים החלטות.

<גיורא זלץ: אם נאהב או לא נאהב, זה המצב.

<גיורא זלץ: אז באמת תודה רבה לכם ומאוד שמחנו שבאתם.

<גיורא זלץ: אני מניח שניפגש שוב, ובשמחה.

רות קלדרון: באמת אני רוצה להגיד את זה באופן פרקטי.

רות קלדרון: למשל הספריות.

רות קלדרון: בדברים כאלה, שהם ספציפיים הכי קל לנו.

רות קלדרון: אני מקבלת משימה, אתם אומרים 'זה לא בסדר', אז אני יודעת, פחות או יותר, אני לומדת, למי ללכת ואיך ללכת ואיך לנדנד עד שזה יבוא לוועדה ונדבר ויכולים לשנות דברים.

רות קלדרון: אז לא דברים כלליים, אלא תמצאו איזה דבר שצריך - - -

עמרם מצנע: אבל, רות, אני רוצה רק לחדד, אלה דברים פרטניים, אבל שהם רוחביים.

רות קלדרון: כן, נכון.

<ענת לוי: ברור, זה לא בעיה שלי אישית.

עמרם מצנע: כן, גם לא קיבוץ מסוים, שיש לו בעיה כזו וכזו.

רות קלדרון: כתבה לי מישהי שלא מעבירים את הבת שלה ל-א' והיא חושבת שזה ממש לא בסדר.

רות קלדרון: ..

עמרם מצנע: אני רוצה להגיד לכם, אחד הנושאים שהמרכזיים שהוועדה שמה כאתגר זה סגירת פערים בין מרכז לפריפריה.

עמרם מצנע: זה הנושא המרכזי, וזה לא פלא, אחרי שהתנסיתי בחיפה,שהיא עיר מבוססת, והייתי בירוחם חמש שנים, למדתי מהר מאוד להבין שאין במדינת ישראל שוויון הזדמנויות.

עמרם מצנע: הבעיה האמיתית היא לא אצלכם, אתם יודעים את זה, כי הקיבוצים בדרך זו או אחרת, והמועצות האזוריות, שהן רובן מועצות חזקות, מצאו את הדרך ושמו עדיפות כבר מקדמת דנא בנושא החינוך, אבל עדיין יש גם בעיות כאן, בין פריפריה ומרכז, ויש היום בהחלט רצון, גם של שר החינוך, גם של שר האוצר, לעשות תקציבים דיפרנציאליים יותר מהותיים, כי זה קיים גם היום במידה מסוימת, גם עדיפויות מתקנות וגם פיצוי על המשמעויות של המרחק שיוצרות גם קושי להשיג מורים, גם כמובן קושי של ליצור את מגוון ההזדמנויות הגדול.

עמרם מצנע: הוויכוח היום המסוים, דרך אגב בין שר החינוך לשר האוצר, יותר נכון האנשים שלהם בפנים, זה האם כדי לעשות מהלך גדול של שוני בתקציב דיפרנציאלי צריך להשיג תוספת תקציב, או לחלק את מה שיש.

רות קלדרון: אפשר לנחש מי אומר מה.

עמרם מצנע: כן, אפשר לנחש מי אומר מה.

עמרם מצנע: אז מאחר שבמקרה הזה הוויכוח הוא אפילו לא בין אחים, הוא ממש בתוך המשפחה, אז אני מקווה מאוד, הייתה לי שיחה רק לפני כמה ימים עם שר החינוך על זה, שתימצא הדרך.

עמרם מצנע: זה לא יקרה ביום אחד, אבל בהחלט זאת הכוונה, שהמדינה בתקציביה תיצור את השינוי, את הדיפרנציאליות, כדי לאפשר הזדמנות שווה.

עמרם מצנע: אני רואה בזה חזות הכול.

עמרם מצנע: הדבר השני הוא כמובן החינוך.

עמרם מצנע: אני באמת חושב, לא רק בגלל שאני יושב ראש ועדת החינוך, שהחינוך זה חזות הכול.

עמרם מצנע: הכול.

עמרם מצנע: זה ביטחון, זה כלכלה, זה חברה, זה ערכים, זה הכול, ולצערי הרב אנחנו מדברים על זה בהרבה סיסמאות, לא נותנים לזה מספיק התייחסות רצינית ואמיתית.

עמרם מצנע: אני מקווה מאוד שנוכל באמת לפתור פה כל מיני דברים ולעשות קצת יותר ממה שנעשה בעבר.

עמרם מצנע: והדבר השלישי, מאוד מרשים מה שאתם עושים פה.

עמרם מצנע: זה לא הפתעה, מבחינתי, כי תיארתי לעצמי, למרות שלא הייתי בביקור במערכת החינוך של המועצה האזורית.

עמרם מצנע: אבל זה לא הפתעה, כי אני חושב שבתנועה הקיבוצית, אמרתי כבר, מראשית דרכם הבינו שהחינוך זה באמת חזות הכול.

עמרם מצנע: אני עוד זוכר מהימים הקדומים שהילדים באמת היו במרכז, כשלא היה אוכל.

עמרם מצנע: אני זוכר שבחופש נתנו לילדים, כשהעגלה הייתה עוברת בחדר האוכל, היה אקסטרה ילדים.

<מאירה הכהן: היו מקבלים שמנת ו - - -

עמרם מצנע: שמנת וביצה.

<מאירה הכהן: כן, אבל קיבלנו שמנת.

עמרם מצנע: זה ממש בלט, העניין הזה של היחס - - -

<גיורא זלץ: שלוש קוביות שוקולד בשבת בבוקר.

רות קלדרון: אני מבקשת להוסיף עוד שני דברים.

רות קלדרון: במיוחד בתרבות, זה מישהי כאן או מישהי שלא כאן היום, מאוד חשוב לי ומעניין אותי ומאוד הייתי רוצה, חלק מזה זה באמת בוועדה שלנו וחלק עם שרת התרבות, אני מאוד רוצה לעזור להביא תרבות צפונה ודרומה.

רות קלדרון: הדבר השני הוא ביהדות, באמת.

רות קלדרון: ברור שאני נובחת בחצר שלי, אבל כאב לי מאוד לראות שהילדים של הקבוצה הכי אידיאולוגית והכי מושקעת בחינוך ובתרבות, שהמציאה את סדר הפסח והמציאה את הכול, כל הדברים שעליהם אני בסופו של דבר התחנכתי ומה ששכחו ההורים שלי לחנך אותי מאירה חינכה אותי, אז שבסוף אנחנו כאן מזמינים את הזהות היהודית שלנו מהתנועה הקונסרבטיבית והרפורמית.

רות קלדרון: סבבה, התנועה הקונסרבטיבית והרפורמית, הם אחלה אנשים, אבל מדובר כאן בזהות שהיא לא זהות דתית פלורליסטית, אלא זהות יהודית חילונית.

רות קלדרון: אם אתם, בגלל שזה נוח - - -

עמרם מצנע: אני לא רוצה לפתח את הדיון, אני לא חושב כמוך.

רות קלדרון: בסדר, אתה לא יודע מי יושב משמאלי, אנחנו גדלנו באורנים על עניין של מקורות ישראל ושל לימוד - - - עכשיו, ברור שעדיין, כמו שאמר לנו ולנסי, יש עדיין חולשה בתוך הקהילות שלנו, גם, כמו שמאירה מספרת לי, שבאה הרחבה ובונים בית כנסת ומעט אנשים יודעים להשיב.

רות קלדרון: אז בסדר, אנחנו כבר דור שלישי של זה.

רות קלדרון: כאילו יש בית מדרש אצל מאירה ויש חיה דגן ואני מלמדת בחולתה פעם בחודש ויש גם שם בית מדרש.

רות קלדרון: יש כוחות בארץ, שתהיה לפחות תחרות הוגנת, שיהיה משהו לבחור מתוכו, לא ששואלים את הילדים, 'אז מה אתם עושים ביהדות?

רות קלדרון: ' 'עושים לנו שלושה חודשים על בתי כנסת ותפילות'.

רות קלדרון: מה זה קשור לחיים שלכם?

עמרם מצנע: תודה רבה לכולכם.