ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 182, 2014-03-19 00:00

עמרם מצנע: בוקר טוב לכם.

עמרם מצנע: אני קודם כל מתנצל על האיחור, עיכוב, נקרא לזה איך שרוצים.

עמרם מצנע: סדר הדברים יהיה שמשרד החינוך יציג את ההנחיות והנהלים.

עמרם מצנע: נשמע אחר כך את ארגון ההורים המרכזי, ואחר כך המשרד לאיכות הסביבה.

עמרם מצנע: אני אשמע את משרד החינוך, אחר כך את המשרד להגנת הסביבה ולאחר מכן את נציגות ההורים.

עמרם מצנע: בהמשך נפתח את הנושא כמובן לדיון.

עמרם מצנע: נושא הקרינה הבלתי מייננת בבתי הספר, מלווה אותנו הרבה מאד שנים, מאז בעצם שהתחלנו להכניס מחשבים.

עמרם מצנע: והיום, עם כמות המחשבים, מערכות Wi-Fi, כלומר כל המערכת האלחוטית, השימוש המאסיבי כמובן בטלפונים סלולאריים והקרינה הנובעת ממערכת החשמל, בין אם זה קווי מתח או בין אם זה כמובן ארונות חשמל, ארגזי חשמל, בהחלט מטרידה.

עמרם מצנע: אני יודע שיעלו פה בטח וגם ראינו את המסמך שהוציאה מחלקת המחקר של הכנסת.

עמרם מצנע: יש עדיין הרבה מאד הייתי אומר ויכוחים, ואין עדיין מחקרים מקצועיים משמעותיים, שמקובלים על כולם, שמראים את הסיכון הישיר והחד משמעי מהאמצעים הללו.

עמרם מצנע: יחד עם זאת, אני כבר מוצא לנכון לומר שאנחנו, כדרכנו, נוקטים בזהירות מונעת.

עמרם מצנע: ובכל מקום שאפשר, בכל מקום שצריך וניתן ואפשר, להקטין את רמת הסיכונים, נכון לעשות את זה.

עמרם מצנע: בעיקר כשמדובר על ילדים, כי אין ויכוח על כך שילדים, שחשופים לקרינה לאורך היום ובבית הספר, הם פגיעים יותר, בגלל גדילה, בגלל כל הדברים האחרים, ובאמת יצאו הנחיות שונות ומשונות גם להרחקת אנטנות מאזורי בתי ספר וגני ילדים, וגם כמובן על ההתנהלות בתוך בית הספר.

עמרם מצנע: ועדיין, בצדק, אני חושב שההורים מוטרדים ואנחנו, הממסד, מחויבים לעשות את הכל כדי להקטין, לצמצמם למינימום האפשרי, את מידת הסיכון, גם אם אין עליו היום הסכמות ואיזה שהוא מכנה משותף בארץ ובעולם.

עמרם מצנע: זו הפתיחה שלי.

עמרם מצנע: אנחנו התכנסנו פה לא על מנת לדון עוד פעם בכל המחקרים שמציגים, שאין הסכמות, אלא התכנסנו כדי לדון מה ניתן לעשות עוד ומה לא נעשה מספיק, כדי שהילדים של כולנו יהיו פחות בסיכון, בטח כאשר הם הולכים לבית הספר.

עמרם מצנע: משרד החינוך בבקשה.

<נועם קוריאט: משרד החינוך הוציא חוזר מנכ"ל שהתוקף שלו הוא מיום 27 באוגוסט 2013.

<נועם קוריאט: אני אסקור בקצרה את ההנחיות של החוזר.

<נועם קוריאט: החוזר הזה הוכן בוועדה בין משרדית שהיו שותפים לה המשרד להגנת הסביבה, משרד הבריאות, משרד המדע והטכנולוגיה, משרד התקשורת, המנמ"ר הממשלתי וכמובן כל הגורמים ממשרד החינוך, שרלבנטיים לנושא הזה.

<נועם קוריאט: וכל ההנחיות פה זה על דעתם של המשרדים ובהנחייתם של משרד הבריאות ושל המשרד להגנת הסביבה, שהם בעצם שני המשרדים שעוסקים בנושא של הקרינה ובהשלכות הבריאותיות שלה.

<נועם קוריאט: אנחנו הנחנו את כל בתי הספר שמותקן בהם ציוד תקשורת ותקני קצה, לבצע בדיקת קרינה, גם לטווח התדרים שקשור לרשתות האלחוטיות וגם לטווח התדרים שקשור לחשמל.

<נועם קוריאט: את הבדיקות עושים בהתאם להנחיות של המשרד להגנת הסביבה, ובהתאם לרמות הסף שהוא קבע.

<נועם קוריאט: אנחנו דרשנו שהבדיקה תבוצע כשבבית הספר מפעילים את כל ציוד המחשוב שיש בבית הספר, כל המחשבים, כל האקסס פוינטים שיש בבית הספר.

<נועם קוריאט: המשרד הנחה שבבתי הספר יישמו תכנית פדגוגית, שמסבירה מה זה קרינה, מה הסכנות שלה, איך נמנעים מהסכנות וכו'.

<נועם קוריאט: המשרד כבר התחיל לעשות את הפעולות האלה מול בתי הספר.

<נועם קוריאט: אנחנו כבר פרסמנו בפורטל התוכן שלנו מספר יחידות לשיעורי מדעים, יחידות דיגיטאליות שמאפשרות למורים למדעים להציג לתלמידים את הנושא הזה, להסביר מה זה.

<נועם קוריאט: בנושא של קרינת Wi-Fi, המשרד מעדיף שבבתי הספר תהיה רשת חוטית, כל עוד היא לא יוצרת מפגע בטיחותי בכיתה, והמשרד אמר גם שבמקומות שבהם יש בעיה להתקין את הרשת החוטית, אפשר להתקין רשת אלחוטית, אבל הוא הגדיר מגבלות.

<נועם קוריאט: והמגבלות האלה קשורות גם לנושא של איך מתקינים את הרשת האלחוטית והן גם קשורות לכמות השימוש ברשת האלחוטית בהתאם לשכבות הגיל, כאשר המשרד בא ואמר שבכיתות א' עד ג' תהיה מגבלה בהיקף השעות והימים שאפשר להשתמש.

<נועם קוריאט: כיתות א' ו-ב', עד שעת לימוד אחת ביום, לא יותר משלושה ימים בשבוע, זה סך הכל שלוש שעות בשבוע.

<נועם קוריאט: כיתה ג' עד שעתיים ביום, לא יותר מארבעה ימים בשבוע, סך הכל שמונה שעות.

<נועם קוריאט: בגני הילדים ובחטיבה הצעירה אנחנו אסרנו את השימוש ברשתות אלחוטיות.

<נועם קוריאט: המשרד גם הנחה את בתי הספר, שבכל כיתה שבה יש רק למורה מחשב ולתלמידים אין מחשבים, הרשת האלחוטית לא תפעל, גם אם היא קיימת.

<נועם קוריאט: המורה מתחבר לקיר בעצם דרך נקודה חוטית, כל הזמן, ולא אמור להשתמש ברשת האלחוטית.

<נועם קוריאט: וברוב בתי הספר במדינת ישראל זה המצב היום, שיש רק למורה מחשב, ויש אינטרנט בכיתה ואין סיבה שבעצם המורה ישתמש ברשת האלחוטית.

<נועם קוריאט: המשרד גם הנחה את בתי הספר שככל שהם יכולים - - -

עמרם מצנע: איך המורה בכיתה קושר את עצמו לאינטרנט?

<נועם קוריאט: יש נקודת רשת בקיר.

עמרם מצנע: אם יש.

<נועם קוריאט: צריכה להיות.

<נועם קוריאט: בתי הספר נמצאים בתהליך של היערכות עכשיו כדי להמיר, במקומות שאין את זה, לייצר נקודת רשת למורה, שנמצאת ליד האזור שבו הוא יושב, והוא אמור לחבר את המחשב שלו לנקודת הרשת הזאת.

<נועם קוריאט: אנחנו גם הנחנו את בתי הספר, שבכל שימוש פדגוגי שלא מצריך אינטרנט - ויש לא מעט שימושים כאלה - אנחנו פרטנו אותם בנספח; בין אם זה עבודה על מעבד תמלילים, או הצגה של איזה שהוא תוכן שהוא תוכן אוף-לייני, שלא מגיע מהאינטרנט וכו', למעשה אין שום צורך להתחבר לרשת האלחוטית, ובזמנים האלה כמובן הרשת לא צריכה להיות פעילה בכיתה.

<נועם קוריאט: המשרד הנחה את בתי הספר גם לגבי האופן שבו מתקינים את הרשות האלחוטית, לגבי הפרישה של האקסס-פויינטים בכיתות.

<נועם קוריאט: אנחנו דרשנו שיהיה אקסס-פוינט בכל כיתה ולא אקסס-פוינט לדוגמא במסדרון, שמשרת את הכיתות ואז הקיר שנמצא בין הכיתה לבין המסדרון מנחת את האות וגורם לעוצמה יותר חזקה של המכשירים.

<נועם קוריאט: לגבי הפרישה של האקסס-פויינטים, אם יש כיתות שהן גדולות או אזורים שהם גדולים, אז צריך יותר מאקסס פוינט אחד, כדי להוריד את רמת הקרינה.

<נועם קוריאט: כמובן דרישה שהמכשירים, שהאקסס פויינטים יהיו אקסס פויינטים מנוהלים.

<נועם קוריאט: זאת אומרת אקסס פוינט שאתה יכול להגדיר להם שכאשר לא משתמשים בהם, האקסס פוינט למעשה כמעט מכבה את עצמו, מוריד את רמת השידור שלו כמעט לאפס.

<נועם קוריאט: שמאפשר לקבוע פוליסי שהאקסס פוינט נכבה ונדלק בשעות מסוימות של היום, בהתאם למדיניות של בית הספר, אם מדובר לדוגמא בכיתות של א'-ב'-ג', שהגדרנו שם מגבלות של שעות.

<נועם קוריאט: כמובן זה צריך להיות מכשירים שיש להם אישור אלחוטי של משרד התקשורת.

<נועם קוריאט: זה בגדול ההנחיות.

<נועם קוריאט: בתי הספר נמצאים עכשיו בשלב של היערכות כדי ליישם את ההנחיות האלה, ומשרד החינוך נערך כדי לעשות בקרות בבית הספר, להגיע לבית הספר ובעצם לוודא שבתי הספר יישמו את ההנחיות.

<נועם קוריאט: ובמידה והם לא יישמו חלק מההנחיות, להגדיר לבית הספר מה הגאפ שנמצא.

<נועם קוריאט: סם קפלן יסביר יותר בנושא הזה.

עמרם מצנע: כן, בבקשה.

<סם קפלן: אני אמשיך.

<סם קפלן: שמי סם קפלן ממשרד החינוך, מינהל מדע וטכנולוגיה.

<סם קפלן: אני אמשיך בדיוק מהנקודה שנועם עצר בה, בצד היישומי – מה אנחנו עושים על מנת לבדוק.

<סם קפלן: פה נפעל בשני מישורים.

<סם קפלן: במישור הראשון פנינו כבר למשרד להגנת הסביבה וביקשנו שיבצעו בדיקות קרינה מדגמיות או בהיקף, מדובר בכסף גם.

<סם קפלן: ככל שידינו תהיה משגת, נעשה יותר, כי בסך הכל, כמו שנועם אמר קודם, הבדיקות האלה יהיו בדיקות שלנו, כמשרד אחראי, כרגולטור, בנוסף לבדיקות שנועם תיאר קודם.

<סם קפלן: אני שמח שהמשרד להגנת הסביבה השיב בחיוב.

<סם קפלן: בימים הקרובים נבצע העברה תקציבית ואז הבדיקות תתחלנה.

<סם קפלן: אני לא יודע כמה נספיק לבצע, או נציגי הגנת הסביבה יספיקו עוד בשנת הלימודים הנוכחית.

<סם קפלן: חופשת הקיץ מתחילה ב-30 ביוני, אבל אין ספק שבשנת הלימודים הבאה יהיו הרבה בדיקות כאלה, בכפוף לתקציב.

<סם קפלן: במקביל, התחלנו בפעולה נוספת עם חברת הבקרה שלנו, שממילא מתמחה בבדיקה של תקינות ציוד תקשוב בבתי ספר.

<סם קפלן: פתחנו כלי בדיקה שבודק עד כמה ואיך מיושמת ההנחיות של חוזר המנהלת הכללית, זה שנועם תיאר קודם בפירוט.

<סם קפלן: כשבסך הכל אני אוסיף, זו בדיקה לא פשוטה.

<סם קפלן: צריך גם לתשאל אנשים טכניים לגבי הציוד שהותקן, צריך גם לעיתים לברר עם נציגי הבעלות או הרשות המקומית מה בדיוק ענו, לא תמיד יודעים.

<סם קפלן: לברר אפילו עם החברות שסיפקו את הציוד ולתשאל עובדי הוראה כמה שעות הם באמת משתמשים עם ציוד פולט קרינה.

<סם קפלן: אנחנו עשינו כבר בדיקות כאלה גם בראש העיר ובעיר חיפה, הנציג פה נמצא משמאלי, בדיקות כאלה מבוצעות בימים אלה, וגם כאן מיועד, מסומן, צבוע לזה תקציב בתכניות העבודה שלנו, עד לסוף שנת הלימודים, ונשאף לעשות כמה שנוכל יותר.

<סם קפלן: הכוונה היא לייצר דו"ח בדיקה שיענה בצורה די חדה וברורה – תקין, לא תקין, מה צריך לתקן וגם אחר כך לבקר ולהמשיך לעקוב אחרי תיקון הליקויים.

<סם קפלן: עד כאן.

עמרם מצנע: מה שאני מבין מכם, משרד החינוך, זה שאלף יש חוזר מנכ"ל שפרטת אותו; ב' – תיאמתם עם משרד הגנת הסביבה בדיקות, כשאתם מעבירים את התקציב הדרוש לבדיקות; וזה אומר מה?

עמרם מצנע: עד מתי לפי הערכתם, תסתיים בדיקה בכל מערכת החינוך בארץ?

<סם קפלן: אני מעריך שזה דבר שיהיה מחזורי.

<סם קפלן: אני לא מעריך שיהיה לו סוף.

עמרם מצנע: כן, אבל יש קודם כל רפרנס שאתה מתחיל.

<סם קפלן: זו שאלה שאני לא יכול לענות כרגע, כי היא תלוית תקציב, ככל שיהיה.

עמרם מצנע: אתה אומר שהעברתם תקציב.

<סם קפלן: אמרתי שזה יקרה, לא אמרתי שזה עדיין קרה.

עמרם מצנע: ויש תקציב?

<סם קפלן: כן.

עמרם מצנע: אז מה?

<סם קפלן: אני לא יודע, כי זה הרמה מעלי.

עמרם מצנע: מה אתה לא יודע?

<סם קפלן: אני עוד לא יודע כמה תקציב מנהל המנהל שלי מייעד בצורה סופית.

עמרם מצנע: עוד מישהו ממשרד החינוך?

עמרם מצנע: המשרד להגנת הסביבה.

<סטליאן גלברג: אכן היה שיתוף מעולה עם משרד החינוך בכל מה שקשור להכנת חוזר מנכ"ל.

<סטליאן גלברג: גם המשרד מעוניין לדעת איך מיישמים את חוזר המנכ"ל, מכיוון שמתקבלות הרבה תלונות שלמרות חוזר המנכ"ל, יש הרבה בתי ספר שעודכנו Wi-Fi ונשענים רק על Wi-Fi, כולל Wi-Fi בחצר, שכל השימוש שלו זה רק שילדים יוכלו להשתמש בטלפונים הסלולאריים.

<סטליאן גלברג: מבחינת בתי הספר, אנחנו עשינו - - -

עמרם מצנע: נדמה לי שחוזר המנכ"ל לא אוסר על שימוש ב- Wi-Fi, הוא בעצם רק - - -

<סטליאן גלברג: מגביל, הוא לא אוסר.

עמרם מצנע: הוא מגביל והוא מנחה לכל מערכת חדשה שנכנסת, לעשות אותה קווית.

<סטליאן גלברג: בדיוק.

עמרם מצנע: אבל איך לכם הנחיה לבטל את ה- Wi-Fi ולעבור לקווי.

עמרם מצנע: אני צודק?

עמרם מצנע: אין הנחיה כזאת.

<נועם קוריאט: ההנחיה היא להעדיף את הרשת החוטית.

<נועם קוריאט: דבר ראשון, בכל עמדת מורה תהיה תמיד רשת חוטית, לא משנה מה המצב בבית הספר.

<נועם קוריאט: ובכיתות שבהן יש התקני קצה, אז לא תמיד אפשר לפרוש רשת חוטית להתקני הקצה מכל מיני סיבות, גם פדגוגיות וגם סיבות בטיחותיות.

<נועם קוריאט: ובמקומות האלה אנחנו נתנו הנחיות איך משתמשים ברשת האלחוטית, גם ברמה של התקנה, גם ברמה של כמות שימוש, גם ברמה של היישומים של השימוש – מתי כן משתמשים ברשת אלחוטית בשימוש פדגוגי מסוים, ומתי לא.

עמרם מצנע: כלומר, עמדת מורה חייבת להיות קווית?

<נועם קוריאט: חייבת להיות מחוברת לקיר.

<נועם קוריאט: הוא לא צריך להשתמש ברשת אלחוטית.

עמרם מצנע: ואיך זה עומד מול המציאות?

עמרם מצנע: הרי מרגע שאתה מעביר כבר קו למורה, אז גם יותר פשוט לחבר את התלמידים אחר כך.

<נועם קוריאט: זה לא בדיוק ככה, כי התלמידים לא יושבים תמיד צמוד לקירות.

<נועם קוריאט: התלמידים, חלקם יושבים באמצע הכיתה.

<נועם קוריאט: הרבה פעמים גם רוצים לשנות את המבנה של הכיתה.

<נועם קוריאט: לפעמים המורה רוצה לעבוד בקבוצות, לפעמים היא רוצה ב-ח', לפעמים היא רוצה בשורות, וברגע שאתה עושה נקודות קוויות, אתה בעצם מקבע את המצב של הכיתה.

<נועם קוריאט: זו הדרך היחידה לעשות את זה עם רהוט קבוע, כשהשולחנות בעצם רצים מהקיר לאמצע הכיתה, ואז בעצם גם אין רווח בין השולחנות, קשה להם - - -

עמרם מצנע: מה קורה עם כל המדיניות עכשיו לעבור בכלל לטאבלטים?

עמרם מצנע: הם לא יכולים להיות קשורים לשולחנות או לכבלים?

<קריאה: הם כן יכולים.

עמרם מצנע: יכולים בטוח, הכל יכולים, אבל בשביל זה לא צריך טאבלטים.

עמרם מצנע: כל הרעיון של הטאבלט שהוא בעצם נייד, נע, התלמיד נע איתו.

<נועם קוריאט: משרד החינוך לא הגדיר שטאבלטים זה התקן הקצה שאנחנו רוצים לראות בבתי הספר, לעומת התקנים אחרים.

<נועם קוריאט: היום בתי הספר משתמשים גם במחשבים ניידים קטנים, או קצת יותר גדולים, וגם בטאבלטים בכל מיני סוגים של התקני קצה.

<נועם קוריאט: וזאת הסיבה שנתנו לבית הספר את שיקול הדעת להחליט, כי יש פה גם עניין פדגוגי – האם אתה רוצה לקבע את הכיתה או לא – ובהתאם לזה גם בית הספר יחליט איזה התקני קצה להכניס אליו.

<נועם קוריאט: משום שאם בית הספר רוצה לשמור על הגמישות הפדגוגית בתוך הכיתה והוא מקבע את הרהוט, בעצם זה סותר אחד את השני, הוא לא יוכל לעשות את זה.

<רם דישון: זה שווה לך להקריב את הבריאות של הילדים בשביל ה - - - -

עמרם מצנע: רגע, רגע, רגע, עד עכשיו זה התנהל בשקט.

עמרם מצנע: לאט, לאט.

עמרם מצנע: כן, בבקשה.

<סטליאן גלברג: בכל אופן, יש נטייה להתמקד בנושא של Wi-Fi, שלפי מדידות שאנחנו עושים לאורך השנים, אולי יש לדון אם החשיפה ל- Wi-Fiמוצדקת או לא מוצדקת, אבל היא חשיפה יחסית נמוכה ביחס לחשיפה של הילדים למתקני חשמל ולאנטנות שמסביב.

<סטליאן גלברג: בכל מה שקשור למתקני חשמל, רוב החשיפה היא לא חשיפה של מתקני חשמל שמחוץ לבית הספר, והנושא הזה היה בין הנושאים הראשונים שהוסדרו יחד עם חברת החשמל, מיד אחרי כניסתו של חוק קרינה בלתי מייננת, ורוב החשיפה זה של מתקנים בתוך בית הספר – ארונות חשמל, מה שנקרא חלוקת פנים בבית הספר.

<סטליאן גלברג: בדרך כלל כל מה שצריך, ויש באמת שיתוף פעולה עם משרד החינוך לבדוק שאין ילדים שיושבים צמוד לקיר, שבצד השני יש ארון חשמל.

<סטליאן גלברג: במרחק של מטר כבר אין קרינה כמעט בכלל.

<קריאה: אנחנו יושבים פה שעות מאחורי הקיר.

עמרם מצנע: את לא ילד.

עמרם מצנע: עדיין.

<סטליאן גלברג: אבל גם את לא צריכה לשבת, אין שום הצדקה.

עמרם מצנע: תאמר לי, אני רוצה רגע לחזור לעניין ה- Wi-Fi, שאנחנו עכשיו מסתערים עליו.

<סטליאן גלברג: הנושא של Wi-Fi – יש את הראוטר האלחוטי שנמצא באיזה שהוא מקום בכיתה, שזה כמו ראוטר אלחוטי שיש כמעט בכל בית בישראל.

<סטליאן גלברג: זה הספק של 100 מילי וואט, ולכן החשיפה היא יחסית נמוכה.

<סטליאן גלברג: הבעיה היא לא הנקודה הזאת, הבעיה שהיא בכיתה שיש 40 מחשבים, בכל מחשב נייד, כמו שיש פה, יש שני משדרים בשני הצדדים של המסך.

<סטליאן גלברג: כל משדר כזה מסוגל לשדר 50 מילי וואט, אז אם יש 30 או 40 מחשבים שמשדרים בו זמנית, החשיפה בכיתה יכולה להגיע לרמות די גבוהות.

<סטליאן גלברג: זה עוד פעם, לא כשמורידים קובץ, אלא דווקא כשמשדרים, שהמחשב הנייד משדר.

<סטליאן גלברג: אז לכן הבעיה היא לא אם יש נקודה.

<סטליאן גלברג: הנקודה הזאת, עוד פעם, זו חשיפה שאנחנו חושבים, במשרד להגנת הסביבה, שהיא לא מוצדקת, בהתחשב בזה שקיימת אלטרנטיבה שזה רשת חוטית, אבל היא חשיפה יחסית נמוכה.

<סטליאן גלברג: אנחנו גם חושבים שילד בבית הספר, כל עוד החינוך הוא חובה, מחייבים אותו להגיע לבית הספר, ויש ילדים, נוכחנו לדעת - גם בישראל וגם בחו"ל – ילדים שיש להם רגישות יתר לנושא של קרינה, ובדיוק כמו שמנגישים בית ספר בשביל ילד עם נכות, אין שום סיבה לא לעשות משהו דומה לילד שיש לו רגישות יתר לנושא של קרינה.

עמרם מצנע: אבל לא יצאו עד היום הנחיות חד משמעיות שאומרות - - -

<סטליאן גלברג: לא בכל בית ספר - - -

עמרם מצנע: שאפשר, זאת אומרת אוסרות על מצב שבו בכיתה יש 30, 40, 35 ילדים שמפעילים בו זמנית מחשבים דרך ה- Wi-Fi.

<סטליאן גלברג: דרך אגב, גם אם מפעילים 30 מחשבים או 40 מחשבים דרך ה- Wi-Fi, רמת הקרינה לא עולה על מה שמותר.

<קריאה: אבל מה הנזק המצטבר?

<קריאה: מה הנזק המצטבר, אתה יכול להגיד?

<קריאה: מה התקן?

<קריאה: מה הנזק המצטבר בשש שנים.

<סטליאן גלברג: רגע, מיד אני אסביר.

<סטליאן גלברג: יש המלצות.

<קריאה: הוא לא יודע, מה?

<יעל לוין: מישהו פעם בדק מה קורה עם הילדים?

עמרם מצנע: אני אתן לכם רשות לדבר.

<סטליאן גלברג: אני חושב שבאמת כל הורה זכותו וגם חובתו, לקבוע באיזו סביבה הילד שלו צריך להיות, אבל יש המלצות של ארגון הבריאות העולמי.

<סטליאן גלברג: דרך אגב, גם הנושא של קרינת רדיו וגם קרינה ממתקני חשמל, הוכרזו על ידי ארגון הבריאות העולמי כמסרטן אפשרי, שזה קטגוריה שלישית, אבל רוב המסרטנים הוודאים עברו דרך הקטגוריה הזאת, בשלב כזה או אחר.

עמרם מצנע: לפני שהם טיפסו בקטגוריה.

<סטליאן גלברג: לפני שטיפסו.

<סטליאן גלברג: אנחנו לוקחים בחשבון - - -

<אברהם טחובר: קטגוריה שנייה, לא שלישית.

<סטליאן גלברג: שלישית.

<אברהם טחובר: סוג B.

<אברהם טחובר: B זה 2.

<סטליאן גלברג: לא.

<סטליאן גלברג: יש מעט דברים שאני מכיר, זה אחד מאלה.

עמרם מצנע: בואו נתווכח על המשמעויות ולא על העובדות.

<סטליאן גלברג: כן.

<סטליאן גלברג: זו קטגוריה שלישית.

<סטליאן גלברג: הספים מותרים בישראל, בכל מה שקשור לקרינת רדיו הם פי עשרה יותר מחמירים.

<סטליאן גלברג: גם בארגון הבריאות העולמי, הסף שנקבע נקבע בעיקר על האפקט התרמי, על חשיפה אקוטית, על חימום רקמות, לא על אפקטים אחרים שקיים חשש שקיימים גם אפקטים אחרים.

עמרם מצנע: ההשפעה היא מונח מצטבר, קרינה מצטברת.

עמרם מצנע: תסביר לנו את זה.

עמרם מצנע: תראה, הילד ש - - -

עמרם מצנע: זה מצטבר?

עמרם מצנע: זאת אומרת אם אני יום אחד חטפתי כך וכך, למחרת, ועוד יום ועוד יום, האם זה מצטבר?

<סטליאן גלברג: טוב, אז תן לי, מיד אני אסביר.

<סטליאן גלברג: עוד פעם, אני לא - - -

<קריאה: זה כמו אלרגיה.

<סטליאן גלברג: אני פיזיקאי, לא רופא.

עמרם מצנע: אני שואל אותו.

עמרם מצנע: אחר כך כל אחד יוכל לומר דעתו.

<סטליאן גלברג: אז אני אסביר לך מבחינה פיזיקאלית, אני לא יודע מבחינה רפואית.

<סטליאן גלברג: התדר שמשדרים גם ה- Wi-Fiוגם הטלפונים הסלולאריים, זה אותו תדר שמשדר המיקרו גל שלך בבית.

<סטליאן גלברג: עכשיו מה שקורה, אם אתה מכניס משהו למיקרוגל זה מתחמם ואם אתה מפסיק את המיקרוגל, זה מתקרר אחרי כמה זמן.

<סטליאן גלברג: לא שנשאר באותו-.

<סטליאן גלברג: כשאתה ממשיך עוד פעם אחרי שעה, זה לא - - -

עמרם מצנע: אתה מתחיל מאפס.

<סטליאן גלברג: אתה מתחיל מאיפה שהיה.

<סטליאן גלברג: מצד שני, זה שהגוף כל הזמן מתמודד, בניגוד למה שאתה מכניס למיקרו גל, אני מקווה, בגוף החי הגוף מתמודד עם השינויים האלה.

<סטליאן גלברג: זה שינויים של 2 מיליארד שינויים בשנייה, הגוף מנסה להתמודד וזה בא על חשבון המערכת החיסונית.

<סטליאן גלברג: כלומר, במקום להתמודד עם ה - - -

עמרם מצנע: כן, טוב.

עמרם מצנע: תשובה ברורה לא קיבלתי.

<סטליאן גלברג: אבל זה הכי ברור שאני יכול להסביר לאדוני.

עמרם מצנע: ארגון ההורים.

<זאב גולדבלט: טוב, רמת המודעות של הציבור בכלל וההורים בפרט, עלתה בשנים האחרונות לכל נושא הקרינה, סכנות הקרינה, בדגש כמובן על בני הנוער ובעיקר על הילדים בגיל הרך, שם הרגישות היא גדולה יותר, ולכן באופן די טבעי, ההורים מודאגים.

<זאב גולדבלט: לכן אני רוצה להודות ליו"ר הוועדה שנענה לבקשתנו לקיים את הישיבה הזאת ולהציג את הנושאים.

<זאב גולדבלט: כהכנה למפגש הזה, ביצע ארגון ההורים, יחד עם מלר"ז, בדיקה.

<זאב גולדבלט: אני לא יכול להגיד שזה מדגמי, זה לא עונה לקריטריונים של מדגם מייצג, אבל עשינו איזה שהוא מדגם בנושא הקרינה האלקטרו מגנטית, גם בתחום ה-RF, וגם ה- Wi-Fiוגם ה-ELF.

<זאב גולדבלט: התוצאות, כפי שיוצגו עוד מעט, הן מאד מאד מאד מטרידות, כי הגענו או הממצאים מצביעים על סטייה של 63% בבתי הספר שנבדקו, שבהם קיימת סכנת קרינה.

<זאב גולדבלט: בבקשה, קובי.

<קובי שטיינברג: בעצם הכל התחיל ממדגם מייצג.

<קובי שטיינברג: שמי קובי שטיינברג.

<זאב גולדבלט: ממזכרת בתיה, והוא מרכז בארגון את נושא המחשוב והקרינה.

<קובי שטיינברג: בעצם הכל התחיל לפני כשנה כשמשרד הגנת הסביבה הוציא מדגם בידיעות אחרונות, שבעצם 61% מבתי הספר חשופים לקרינה.

<קובי שטיינברג: כמובן שכולם, וחשבו שזה קרינה מ- Wi-Fi.

<קובי שטיינברג: זה היום מה שההורים מכירים, זה טרנד.

<קובי שטיינברג: אני חושב שמשרד החינוך עושה דברים בנושא, הוא מקדם את זה, ומה ששמענו עכשיו, אני חושב שזה יעצור לבתי הספר בתקציבים וכו', למדוד את ה... הזאת.

<קובי שטיינברג: עם זאת, יש קרינה שההורים פחות מודעים, זה פחות טרנדי ואין בחוזר מנכ"ל אכיפה או הנחיה לבצע בדיקות, וזה לוחות חשמל, ששם, כמו שסטליאן אמר ואנחנו נראה את זה עוד מעט במצגת, אחוז הקרינה ורמת הקרינה של לוחות החשמל, הם הרבה יותר גבוהות ממה שקורה ב- Wi-Fi.

<קובי שטיינברג: זהו.

<קובי שטיינברג: אני אעביר את רשות הדיבור לחיליק.

<זאב גולדבלט: חיליק עובד איתנו, הוא מטעם מלר"ז.

<חיליק רודלין: חיליק רודלין, מנכ"ל מלר"ז.

עמרם מצנע: תן לנו איזה משפט או שניים מה זה מלר"ז.

<חיליק רודלין: מלר"ז היא עמותה לאיכות הסביבה, הראשונה בישראל.

<חיליק רודלין: בת 53 שנים, פועלת בנושא איכות הסביבה בתחומים רבים.

<חיליק רודלין: אנחנו בנושא הקרינה פועלים מזה כ-10 שנים, כשאנחנו הגוף היחידי במדינת ישראל, שמוסמך על ידי הרשות להסמכת מעבדות.

<חיליק רודלין: כמובן גם על ידי המשרד להגנת הסביבה.

<חיליק רודלין: כל הפעילות שלנו מתואמת מול סטליאן מהמשרד להגנת הסביבה.

<חיליק רודלין: מה אנחנו מראים פה?

<חיליק רודלין: אז ראשית, כמובן מה שהציג ועד ההורים בתחילת דברי, ארגון ההורים, אז הם הציגו סקר שהזמין המשרד להגנת הסביבה ממשרד החינוך על 40 בתי ספר.

<חיליק רודלין: אנחנו בדקנו ב-5-6 שנים האחרונות, למעלה מ-10,000 בדיקות וזה נתון הרבה יותר מרחיב.

<חיליק רודלין: והבאנו לכאן, מה שאתם יכולים לראות, רק את הנושא של מוסדות חינוך בלבד.

<חיליק רודלין: כי עשינו את זה גם במפעלים, בתעשייה, בבתים.

<חיליק רודלין: המיוחד בבדיקות שלנו, אנחנו לא בודקים ליד האנטנה, אנחנו לא בודקים ליד אנטנות ה- Wi-Fi או ליד אנטנות הסלולר, אנחנו בודקים במקומות ההימצאות של התלמידים.

<חיליק רודלין: זאת אומרת על השולחן, בגובה הראש, בגובה הרגליים, בחדר המורים, את הצוות החינוכי, במקומות שהצוות הזה עובד, או אפילו גם בחצר בית הספר, בכל מה שמתרחש סביב גן הילדים וסביב בית הספר.

<חיליק רודלין: מה שאנחנו יכולים לראות, בדגימה יותר מקיפה אפשר לראות פה, מ-300 בתי ספר, וזה בתי ספר מסוגים שונים ברחבי הארץ, בדרך כלל בהזמנות או שהזמינו בתי הספר עצמם, ותיכף אני אסביר למה כל בית ספר יכול להזמין.

<דוד אלמקיאס: מה זה חריג?

<חיליק רודלין: אני אסביר תיכף מה זה חריג.

<זאב גולדבלט: תהיו סבלניים, חברה, זה יוצג.

<חיליק רודלין: ההנחיות של משרד הבריאות והמשרד להגנת הסביבה, קבעו שילד לא ישב, ילד או אדם בכלל, אבל נתייחס פה לילדים, כי שם אנחנו מדברים בצורה הרבה יותר עדינה בכל מה שקשור להתפתחות התאים.

<חיליק רודלין: מעל 4 מיליגאוס, במהלך שנת הלימודים כולה, בממוצע.

<חיליק רודלין: ואפילו עכשיו זה הוחמר עוד יותר, 4 מיליגאוס חריג, אפילו לא בממוצע.

<חיליק רודלין: אנחנו מדברים לא שהייתה חריגה מ-4 ל-5 או לא מ-4 ל-7.

<חיליק רודלין: אנחנו לא נמצאים בסף הזה.

<חיליק רודלין: אז גם שם זה נלקח בחשבון.

<חיליק רודלין: אנחנו מדברים בקרינות, ותיכף אתם תראו, בקרינות של 40 מיליגאוס, 70 מיליגאוס, 100 מיליגאוס, שעליהן יושבים תלמידים והתלמיד רואה בדרך כלל, ותיכף אתם תראו, הוא רואה מן לוח כזה, זה מאד יפה, מאד אסתטי, אף אחד לא מדמיין שבעצם הוא יושב על לוח חשמל.

<חיליק רודלין: וכמו שכאן כל מי שיושב מסביב אוהב להישען על הקיר, ככה הילדים אוהבים לשבת ולהישען על הקיר ואף אחד לא מעלה בדעתו בכלל, שאנחנו לפעמים יושבים ארבע שעות על ארון חשמל.

<חיליק רודלין: מה שקרה בבתי ספר - - -

עמרם מצנע: תחזור רגע אחורה, תסביר לנו עוד פעם מה זה חריגה.

<חיליק רודלין: אמרתי חריגה זה כל פעם שאנחנו מדדנו במקום מסוים בבית הספר, שזה מעל 4 מיליגאוס.

<חיליק רודלין: זה אומר - כדי שכל הנוכחים פה יבינו – זה לא מדבר שכל בית הספר לא בסדר, זה אומר שבמקום מסוים אנחנו הולכים עם הגלאים שלו, כמו מי שמכיר שדה מוקשים, הולכים ומחפשים בסמוך לקווי מתח, לארונות חשמל, איפה יש חריגה.

<חיליק רודלין: ואז זה יכול להיות, ותיכף אתם תראו: בכיתה ז/3, בחצר, במקום מסוים, כל בית הספר יכול לפעול, הכל יכול לעשות, אבל במקום מסוים צריכים לטפל.

<חיליק רודלין: וחשוב שהוועדה תדע, אין שום בעיה לטפל.

עמרם מצנע: מה הירידה בקרינה ככל שאתה מתרחק מהארון?

<חיליק רודלין: כבר במרחק של 1-2 מטר בדרך כלל, כמעט ואין קרינה מאותו מקור.

עמרם מצנע: ברור.

<חיליק רודלין: אבל יחד עם זה, לפעמים אנחנו צריכים להבין שעובר קו לאורך כל בית הספר.

<חיליק רודלין: זאת אומרת יש דברים כאלה ותיכף אתם תראו.

<חיליק רודלין: אנחנו הבאנו לפה, משום מה זה קצת לא ברור, אבל אפשר לראות משהו.

<חיליק רודלין: אתם יכולים לראות שתי תמונות שבצד ימין אנחנו רואים את ארונות החשמל בבית ספר חורה למשל, ואתם יכולים לראות מה קורה.

<חיליק רודלין: בצד ימין רואים את ארונות החשמל כשפותחים את הדלתות במסדרון, אז בהחלט רואים ארונות.

<חיליק רודלין: מה שחשוב שכבוד יושב הראש יידע, בית הספר הפך למפעל.

<חיליק רודלין: זה כבר סדרי גודל של ארונות שאתם לא מדמיינים.

<חיליק רודלין: בגלל כמות החשמל הרבה שבית הספר צורך, מדובר בארונות כמו במפעלים.

<חיליק רודלין: אנחנו לא רואים הבדלים גדולים במפעלי תעשייה, לעומת בית ספר שיש לו 50 מזגנים, 200 מזגנים וכו', או בצורה אחרת של קירור.

<חיליק רודלין: שימו לב, בצד ימין רואים את ארונות החשמל, בצד השמאלי רואים מה קורה בכיתה, ליד התלמיד שיושב במקום הזה.

<חיליק רודלין: הוא מקבל, שימו לב - - -

<זאב גולדבלט: ארונות חשמל זה בקיר החיצוני, הכיתה היא בקיר הפנימי.

<חיליק רודלין: אז אלף, רואים שהכיתה מאד נאיבית, רואים קישוטים על הקירות.

<חיליק רודלין: 60 מיליגאוס, או 17 מיליגאוס, ממש איפה שיושב התלמיד כל היום.

<חיליק רודלין: נעבור לדוגמא אחרת, זה דבר שוב, מאד נאיבי.

<חיליק רודלין: זה בית ספר שהוא מאד סביבתי, שרצה להתקין מערכות סולאריות על הגג, אבל הוא שכח דבר אחד – איך להעביר את הכבלים של החשמל.

<חיליק רודלין: ואז אפשר לראות, הצילום פה קצת מטושטש, אבל אפשר לראות את התעלה שהיא מחוץ לגן ילדים, רואים פה את התעלה.

<חיליק רודלין: בצד השני של אותה תעלה שהיא מאד נאיבית, מי חושב על קו חשמל ועל מה שקורה בצד השני.

<חיליק רודלין: אתם יכולים לראות שבפינת המשחקים זה 5.5 או 4.4 מיליגאוס.

<חיליק רודלין: כאן זה אטרקציה.

<חיליק רודלין: כזה דבר עוד לא ראינו בשום מקום.

<חיליק רודלין: רבותי, חדר מורים בתוך ארון חשמל.

<חיליק רודלין: מישהו מדמיין כזה דבר?

<חיליק רודלין: זאת אומרת מה שקורה - - -

<קריאה: כן, זה גם אצלנו.

<קריאה: המורים לא יודעים שהם מתבשלים גם.

<חיליק רודלין: מה שקורה, בארבעת קירות החדר, חדר המורים, יש ארונות חשמל.

<חיליק רודלין: אתם מבינים גם שכל זה גם מתחת לרצפה.

<חיליק רודלין: זה אומר שאנחנו מקבלים את ארונות החשמל, שימו לב לגודל של ארונות החשמל.

<חיליק רודלין: המורים יושבים בתוך התהליך הזה כל הזמן.

<חיליק רודלין: עכשיו, חשוב שנדע, אדוני יושב הראש, זה לא משהו חריג.

<חיליק רודלין: אם אנחנו מדברים על 60% ממוסדות החינוך שאנחנו מוצאים את הדברים האלה, ובכוונה הם מצולמים, כי על פי הנחיות הרשות להסמכת מעבדות, חייבת שתהיה אופציה לחזרתיות, ואז צריך לסמן, אתם רואים, את החץ המדויק, בדיוק איפה נמצאת המדידה, שאפשר לראות מה קורה אחרי שיפור.

<חיליק רודלין: על כל פנים, אלה התהליכים ונעבור הלאה.

<זאב גולדבלט: אני כבר אתייחס.

<זאב גולדבלט: תראו, אחד הדברים שתמיד שואלים אותנו, טוב, אז כמה זה עולה, כמו שגם יושב הראש שאל.

עמרם מצנע: אבל אני רוצה לשאול לפני זה.

עמרם מצנע: ארונות חשמל זה שם כולל לארון קטן, שנמצא בכיתת לימוד, לבין ארונות גדולים ואני מניח שיש כבלים מסוגים שונים.

עמרם מצנע: איך זה מתקשר למידת הקרינה?

עמרם מצנע: או שכל חוט חשמל - - -

<חיליק רודלין: ראשית אנחנו צריכים להבין, וזה גם בתכניות עתידיות של משרד החינוך והרשויות המקומיות, עד עכשיו מקום המדינה, תמיד בדקו אם יש סכנת התחשמלות.

<חיליק רודלין: זה דבר ברור, ולשמחתנו אנחנו יודעים שאין התחשמלויות משגיאות.

<חיליק רודלין: לא בדקו ולא דרשו מקבלנים את - - -

עמרם מצנע: לא, את זה הבנתי.

<חיליק רודלין: עכשיו, אני לא יכול לקבוע, כמו שאני אומר, אני לא קובע מה הפורמייקה.

<חיליק רודלין: יכול להיות ארון קטן עם מערכת חבלול - - -

עמרם מצנע: תראה, זה כמו מי שאמר שכדי לפתור את בעיית זיהום הרכב, נפסיק להשתמש ברכב.

עמרם מצנע: הרי חשמל מלווה אותנו כל היום, 24 שעות ביממה, בכל מקום, בכל המדינה.

<חיליק רודלין: אתה לא יודע - - -

<זאב גולדבלט: זה קל מאד - - -

עמרם מצנע: קל מאד.

עמרם מצנע: קל מה?

<זאב גולדבלט: אפשר גם לפתור את הבעיה.

<חיליק רודלין: העניין הוא כזה, בכל בית ספר, ההימצאות היא בשניים-שלושה מקומות.

<חיליק רודלין: זה לא כל המוסד החינוכי.

עמרם מצנע: לא, יש את ארון החשמל המרכזי - - -

<חיליק רודלין: נכון.

עמרם מצנע: שמתחבר לחשמל החיצוני - - -

<חיליק רודלין: בוודאי.

עמרם מצנע: ומשם הוא מפלח את זה לכל בית הספר.

<חיליק רודלין: נכון.

עמרם מצנע: אבל בכל כיתה או בכל מסדרון, או אם בית הספר יש לו כמה מבנים, אז יש לו ארון - - -

<זאב גולדבלט: קל מאד לפתור את הבעיה הזאת.

<קריאה: אז אפשר לסכם.

עמרם מצנע: חברים, חשוב קודם כל שנבין, כי אפשר להכניס פה את כל האיומים ואחר כך ללכת הביתה.

<זאב גולדבלט: לא, לא, אנחנו נציע גם פתרונות.

עמרם מצנע: כן, בבקשה.

<חיליק רודלין: חשוב שנדע, אנחנו לא באנו לפה להפחיד.

<חיליק רודלין: באנו לפה לומר שיש בעיה ויש פתרון והבדיקה והפתרון קלים לביצוע וזולים.

<חיליק רודלין: זה מה שחשוב.

עמרם מצנע: הבדיקה הבנתי.

עמרם מצנע: מה הפתרון הקל?

<חיליק רודלין: למשל ארונות חשמל, לא נצמיד כיתה לארון חשמל מרכזי ולא נושיב שם תלמיד.

<חיליק רודלין: אתה לא מדמיין לעצמך שהכסא שלך יהיה מודבק על ארון חשמל.

<חיליק רודלין: היית אומר זה לא יעלה על הדעת.

<חיליק רודלין: תזיזו, תשנו.

<חיליק רודלין: זאת אומרת הדברים האלה הם ברי פתרון, בדרך כלל הפתרונות זולים, לא יקרים, ואין ספק שמעלים את זה - - -

עמרם מצנע: מזיכרוני, העתקת ארון חשמל זה סיפור כבד.

<זאב גולדבלט: לא, הוא לא אומר שצריך להעתיק את הארון.

<חיליק רודלין: לא צריך להעתיק.

<זאב גולדבלט: כבוד יושב הראש אנחנו נתייחס, אנחנו נציע את הפתרונות.

<חיליק רודלין: יש פתרונות סיכוך כאלה ואחרים, שיכולים למנוע את זה.

עמרם מצנע: הבנתי, אוקיי.

<חיליק רודלין: לפעמים החלפת הכבל - - -

<סטליאן גלברג: לא, יש אפילו מדריך שנכתב בסיוע של חברת החשמל והמשרד להגנת הסביבה.

<סטליאן גלברג: אנחנו נפרסם את זה בימים הקרובים.

עמרם מצנע: שאומר מה, בגדול?

<סטליאן גלברג: שאומר איך לתכנן את מערכת החשמל.

עמרם מצנע: לתכנן - הבנתי.

עמרם מצנע: אני מדבר מה עושים עם בתי הספר הקיימים.

<סטליאן גלברג: מה שעושים זה מאד קל.

<סטליאן גלברג: בדרך כלל כל חשמלאי יודע לסדר את החוטים, כך שלא תהיה קרינה.

<סטליאן גלברג: כל עוד החוטים צמודים אחד לשני, חוט אחד מנטרל את החוט השני.

<סטליאן גלברג: זה מה שיש אצלנו בבית.

<סטליאן גלברג: אצלנו בבית יש מלא חוטי חשמל, אבל מכיוון שהם הולכים ביחד, אחד מנטרל את השני, אין קרינה בכלל.

<סטליאן גלברג: איפה שהחוטים הם נפרדים, באזור של לוח החשמל.

<סטליאן גלברג: גם באזור של לוח חשמל אתה יכול לסדר את לוח החשמל כך שההפרדה לא תהיה בלתי גבוהה מדי.

<סטליאן גלברג: אפשר, כפי שנאמר פה, אם אתה מרחיק מטר באמצעות ארון, באמצעות שולחן, עד שאף אחד לא יכול להגיע, כבר רמת הקרינה יורדת, בגלל שהמקור הוא קטן, היא יורדת מאד מהר.

<סטליאן גלברג: וחוץ מזה, יש אפשרויות מאד זולות למגן ארונות.

<סטליאן גלברג: והאופציה שהיא חדשה והיא פטנט ישראלי, יש גם חוטים שאפשר להשתמש בסביבה, בעיקר בסביבה של מוסדות חינוך, שהקרינה מהם היא פי ארבעה פחות מהחוטים הרגילים, שזה פטנט - - -

עמרם מצנע: אבל צריך להחליף את החוטים.

<סטליאן גלברג: לא, רק באזור של לוח החשמל, לא את כל החוטים בכל מקום.

עמרם מצנע: אוקיי.

עמרם מצנע: כן, זאב.

<זאב גולדבלט: העלות של הבדיקה נשמעת כאילו מדברים על הון עתק.

<זאב גולדבלט: מדובר על סכומים קטנים מאד, כפי שאתם רואים מאחורי, כשהתוצאה של זה, או נגיד אחרת.

<זאב גולדבלט: אמר את זה גם חיליק, אני אומר את זה גם עכשיו.

<זאב גולדבלט: כשאומרים שיש חריגה גדולה במוסד חינוכי זה או אחר, זה לא אומר שכל המוסד נגוע.

<זאב גולדבלט: זה אומר שבנקודה ספציפית, וקל לפתור את הבעיה, מכיוון שזה לא כל המוסד, אלא רק האזור - - -

עמרם מצנע: אני מבין שזה אומר שמטר וחצי מנקודת החשמל, יש את הבעיה.

<זאב גולדבלט: בדיוק.

<זאב גולדבלט: או לחילופין סתם דוגמא, אפשר לשים אולי את רשת המתכת מוארקת ולחפות אותה עם קיר גבס ופתרת חלק גדול מהבעיה.

<זאב גולדבלט: זאת אומרת יש המון המון פתרונות שהם ממש לא יקרים.

<זאב גולדבלט: הם נוחים, הם פשוטים, הם גם לא מקטינים את שטח הכיתה כמעט, ופותרים את הבעיה בצורה די דרמטית.

<זאב גולדבלט: והבעיה היא באמת המודעות והנכונות להתמודד עם זה, ומי לוקח את האחריות לבצע את התיקונים.

<קובי שטיינברג: מניסיון שלי, אני פניתי למשרד להגנת הסביבה וקיבלתי בעצם תשובה שהמשרד להגנת הסביבה לא פועל במוסדות חינוך.

<קובי שטיינברג: מוסדות חינוך זה באחריות הרשות.

<קובי שטיינברג: והיום, לוועדים אין כלי לבקש מהרשות למדוד את הדברים האלה.

<קובי שטיינברג: כשאני באתי לרשות שאני גר בה - מזכרת בתיה – אין להם, הם לא רוצים להשקיע את הכסף הזה לא בבדיקות ולא ב - - -

עמרם מצנע: לא רוצים זה לא אומר שאין את הכלים.

<קובי שטיינברג: לא, יש את הכלים - - -

עמרם מצנע: מי שאחראי על הבטיחות בבתי הספר זה הרשויות המקומיות.

<קובי שטיינברג: יפה, אבל הם לא מחויבים לפי חוזר מנכ"ל.

<קובי שטיינברג: ופה מה שאנחנו מבקשים מהוועדה הזאת בעצם, את העזרה ואת האכיפה, שייקחו את זה לידיים שלהם.

עמרם מצנע: ברור.

עמרם מצנע: אוקיי, תודה.

עמרם מצנע: חברת החשמל.

<זאב גולדבלט: רק רגע, יש לנו עוד כמה דברים.

<זאב גולדבלט: עכשיו זה המסקנות, תן לי עוד שתי דקות.

עמרם מצנע: שתי דקות.

עמרם מצנע: קיבלת שלוש.

<זאב גולדבלט: תודה.

<זאב גולדבלט: אחת, זה באמת ההמלצה שלנו להקים ועדה בין משרדית שתיתן מענה בחקיקה, כי היום אין חקיקה ספציפית לנושא הזה, ותגדיר גם את התקן.

<זאב גולדבלט: אין תקינה רלבנטית במקרה הזה.

<זאב גולדבלט: נקודה אחת.

<זאב גולדבלט: נקודה שנייה זה לחייב את הרשויות המקומיות במקום שאותרו הבעיות, להגדיר בזמן, תוך כמה זמן הם חייבים לתקן את החריגות שנמצאו.

<זאב גולדבלט: הדבר השלישי זה פרסום דו"חות שנתיים גם ברשומות ולהביא אותם לידיעתנו.

<זאב גולדבלט: אין שום סיבה שבדיקה כזאת תהיה נחלת הרשות או נחלת משרד החינוך או נחלת המשרד לאיכות הסביבה.

<זאב גולדבלט: זה נוגע לשלום ילדינו, וחובתנו לדעת, או חובת המערכת להביא את זה לידיעתנו.

<זאב גולדבלט: אני לא חושב שבעידן הנוכחי צריכה להיות עם זה בעיה.

<זאב גולדבלט: אני חושב שצריכה להיות הסברה גם ברשויות ולמנהלי אגפי חינוך בנושא הזה, ולתת לזה מענה במכרזים להקמת מוסדות חינוך חדשים, לא בתי ספר דווקא, אלא כל מוסדות החינוך.

<זאב גולדבלט: לבצע או לבקש מהשר להגנת הסביבה לממן מתקציבו את הבדיקות של הקרינה - אנחנו עוד מעט גם נציג איך - כשמכרז כזה לא צריך להיות יותר מאשר 45 יום, מהרגע שלוקחים את זה על עצמם.

<זאב גולדבלט: לבקש משר האוצר להעביר מן התקציב של המדינה 3 מיליון שקלים כל שנה, כדי באמת ליצור את המערכת המחזורית.

<זאב גולדבלט: הערכתנו היא שאם יוקצו לנושא הזה כ-3 מיליון שקלים, אחת לשלוש שנים כל בית ספר יזכה לבדיקה.

<זאב גולדבלט: ואנחנו חושבים שאחת לשלוש שנים זה סביר.

<זאב גולדבלט: על קידום השקיפות הציבורית דיברתי קודם, אז אני לא ארחיב, אבל למה אמרתי שמשרד האוצר צריך להעביר את הכסף?

<זאב גולדבלט: זו הסיבה שמאחורי: 30 מיליון שקלים זה מה שמשרד הגנת הסביבה מעביר כל שנה למשרד האוצר, בדיוק ממתקני החשמל.

<זאב גולדבלט: אין שום סיבה שאחוז מסוים - במקרה שאנחנו ביקשנו זה 10% - יועברו לצורך ביצוע הבדיקות האלה.

<זאב גולדבלט: לנו זה נראה סביר.

<זאב גולדבלט: תודה רבה.

<חיליק רודלין: אני מבקש לומר עוד משהו, כדי שנהפוך משהו לאופרטיבי.

<חיליק רודלין: אנחנו לא יושבים פה רק לצורך סיעור מוחות.

<חיליק רודלין: כדי לבצע השנה, למדוד 1,000 בתי ספר, שזה כרבע ממוסדות החינוך במדינת ישראל, צריך סכום של פחות ממיליון שקלים.

<חיליק רודלין: ואם סם קודם אמר שהוא לא יודע בדיוק מה התקציב, אני חושב שהוועדה יכולה לקרוא למשרד החינוך ולמשרד להגנת הסביבה, למצוא את התקציב, להוציא פרסום, נבצע מחר 1,000 בתי ספר.

<חיליק רודלין: בעוד שנה סיימנו את המצב של רבע ממוסדות החינוך.

<חיליק רודלין: תודה רבה.

עמרם מצנע: כן, בבקשה, חברת החשמל.

<דוד אלמקיאס: שמי דוד אלמקיאס, סמנכ"ל תכנון, פיתוח וטכנולוגיה, חברת החשמל.

<דוד אלמקיאס: ראשית, אני דווקא מתחיל ברישא של אדוני יושב הראש.

<דוד אלמקיאס: אתה למעשה אמרת שאין בסיס מוסכם, אז יש מחקרים הרבה שנים, כבר 30 שנה.

<דוד אלמקיאס: המנגנון הוא לא ברור לגבי ההשפעה של שדות מגנטים.

<דוד אלמקיאס: אני לא מתייחס כרגע ל-Wi-Fi או לדברים אחרים, אני מתייחס למה שאנחנו קוראים מתקני חשמל.

<דוד אלמקיאס: לכן, ארגון הבריאות הבין לאומי אמר: עיקרון הזהירות המונעת.

<דוד אלמקיאס: תפעיל את השכל.

<דוד אלמקיאס: זאת אומרת תשקיע מינימום, אבל תוריד מקסימום את ה.... ומאד צריך להיזהר מלקבוע ערך סף.

<דוד אלמקיאס: אנחנו יושבים פה בכנסת ישראל ומדברים על 4 מיליגאוס שלא קיים באף מקום.

<דוד אלמקיאס: זאת אומרת ללכת ולקבוע משהו על בסיס לא מדעי, צריך להיזהר.

<דוד אלמקיאס: בהחלט צריך לטפל בשדות מגנטים, בגלל שיש חששות לציבור, ובוודאי בבתי הספר.

<דוד אלמקיאס: מפה עד לקבוע ערך מסוים, זה מאד מסוכן.

<דוד אלמקיאס: אין לי התנגדות לתכנית עבודה כזו או אחרת, אבל היא צריכה להיעשות על בסיס מדעי ולא איזה מישהו שקבע שרירותית.

<דוד אלמקיאס: אחד יגיד 2, אחד יגיד 8.

<דוד אלמקיאס: אין שום בסיס.

<דוד אלמקיאס: ולכן אתה שאלת את סטליאן, מה המנגנון.

<דוד אלמקיאס: לא יודעים את המנגנון לסרטן.

<דוד אלמקיאס: לא ידוע.

<דוד אלמקיאס: יש מחקרים סטטיסטיים שאחוז כזה בילדים, חלילה, חולים בגלל זה.

<דוד אלמקיאס: ולכן חברת החשמל רגישה קודם כל לרחשי הציבור ובוודאי ובוודאי לבתי ספר.

<דוד אלמקיאס: ואנחנו בשיתוף פעולה עם סטליאן פותרים את הבעיות.

<דוד אלמקיאס: אנחנו הולכים להיתרים, מקבלים היתרי קרינה וכך הלאה, והעברנו מדריך למתכנן לבתי ספר בשנת 2010.

<דוד אלמקיאס: אז בוודאי צריכים להפריד בין מתקנים חדשים למתקנים ישנים.

<דוד אלמקיאס: מתקנים חדשים – סוף מעשה במחשבה תחילה.

<דוד אלמקיאס: חייבים להוציא נוהל במשרד החינוך לעבוד לפי מה שכתוב.

<דוד אלמקיאס: יש להם בדיוק מה לעשות.

<דוד אלמקיאס: כל מתקן חדש יתוכנן ככה.

<דוד אלמקיאס: זה הועבר לפרופסור סיגל סדצקי, זה הועבר למשרד החינוך, לגברת אורית ליבנה בזמנו, בדצמבר 2010.

<דוד אלמקיאס: זאת אומרת, חברת החשמל תרמה מיוזמתה את הנושא של מדריך ומתכנן למתקנים חדשים.

<דוד אלמקיאס: הבעיה היא גדולה דווקא במתקנים ישנים.

<דוד אלמקיאס: מה חברת חשמל עושה במתקנים ישנים?

<דוד אלמקיאס: אנחנו קובעים סדרי עדיפויות, לפי נוסחה פנימית שלנו: שדה בריבוע כפול מספר חשופים.

<דוד אלמקיאס: למה שדה בריבוע?

<דוד אלמקיאס: כי נותנים משקל גדול יותר לשדה.

<דוד אלמקיאס: אם ילד אחד חשוף למיליגאוס, יש לי מיליגאוס אחד ויש לי 1,000, אז המדד הוא 1 בריבוע כפול 1,000 זה 1,000.

<דוד אלמקיאס: אבל אם הוא חלילה חשוף ל-1,000 מיליגאוס, זה מיליון כפול לא חשוב כמה תלמידים, יוצא מספר גדול.

<דוד אלמקיאס: וכך אנחנו עובדים לפי סדר עדיפויות.

<דוד אלמקיאס: לגבי מתקנים קיימים - - -

עמרם מצנע: מה זה עובדים?

עמרם מצנע: אתם ביוזמת

עמרם מצנע: כם הולכים ל - - -

<דוד אלמקיאס: מיזמתנו.

<דוד אלמקיאס: אנחנו מקדישים בחברת החשמל על פי דו"ח ועדת המומחים, 2 מיליארד דולר בשנה למתקנים קיימים בהתאם - - -

עמרם מצנע: בתוך בתי ספר?

<סטליאן גלברג: לא בתוך.

<דוד אלמקיאס: במתקנים קיימים מחוט לחברה.

<דוד אלמקיאס: מתקנים – רשתות חשמל - - -

<סטליאן גלברג: מחוץ לבתי ספר.

<דוד אלמקיאס: מחוץ לבתי ספר.

<דוד אלמקיאס: המדריך שאנחנו הכנו זה למתקנים בתוך בתי ספר.

עמרם מצנע: לא, לא, אבל אתה המשכת, וחשוב היה להבהיר: אתם לא משקיעים כסף שלכם בתוך בתי הספר.

<דוד אלמקיאס: לא, לא משקיעים, כי זה לא מתקן של חברת החשמל.

<דוד אלמקיאס: אני רק רוצה להגיד אדוני יושב הראש, אנחנו מוכנים לסייע, במיוחד בכל הנושא שקשור לארקות ולאיפוס.

<דוד אלמקיאס: הרבה פעמים אתה מנתק איזה אפס מארקה, פתאום השדה נעלם.

<דוד אלמקיאס: אז לא צריך מיד להשקיע את כל הכספים שבעולם, מה שמדובר פה.

<דוד אלמקיאס: צריך הרבה מקצוענות כאן, אבל חייבת להיות תכנית עבודה מסודרת, עם סדרי עדיפויות.

<יעל לוין: למי צריכה להיות?

<יעל לוין: למי?

<דוד אלמקיאס: למשרד החינוך.

<יעל לוין: צריך, צריך, צריך, צריך.

<דוד אלמקיאס: שנייה רגע, תני לי לסיים בבקשה.

<יעל לוין: מי?

<יעל לוין: תגיד לי מי צריך?

<דוד אלמקיאס: אז אני אומר.

<דוד אלמקיאס: אם את שואלת אותי, אז אני יכול להציג לך תכנית עבודה של חברת החשמל.

<דוד אלמקיאס: אם מישהו אחראי על משרד החינוך, אז משרד החינוך צריך לקבוע סדרי עדיפויות דרך מדידות מדגמיות, לא צריך כל הרבה מאד מדידות, ולעשות סדרי עדיפויות ולהציג לך, אדוני יושב הראש, תכנית מסודרת, כך וכך מתקנים בשנה, וחברת החשמל, אני כבר אומר, אם יש בית ספר עם מתקן חיצוני שחלילה חוששים שזה מחברת החשמל, אפשר לפנות אלי ישירות וזה יטופל מיידי.

<דוד אלמקיאס: כך אנחנו עושים.

עמרם מצנע: חיצוני זה מחוץ לגדר בית הספר.

<דוד אלמקיאס: כן, כן.

<דוד אלמקיאס: ואנחנו נוכל, אם יש איזה קו שעובר ליד בתי הספר, חברת החשמל מטפלת מיידית, בגלל רגישות הציבור, בוודאי לגבי הנושא של הילדים.

עמרם מצנע: תודה.

<דוד אלמקיאס: אני ברשותך יכול?

עמרם מצנע: אתה יכול, אתה משוחרר.

<דוד אלמקיאס: כן?

<דוד אלמקיאס: תודה.

עמרם מצנע: אלא אם כן מישהו רוצה לשאול את חברת החשמל איזו שאלה.

<חיליק רודלין: כן, יש לי בקשה.

עמרם מצנע: לא, שאלה לחברת החשמל.

עמרם מצנע: שים סימן שאלה בסוף הבקשה.

<חיליק רודלין: אחד הדברים שרציתי לדעת, כיוון שחברת החשמל בודקת את הדברים ברחבי הארץ, מדוע חברת החשמל, שהיא בעד שקיפות, לא תשים באתר שלה את כל בדיקות החשמל החריגות שהיא מבצעת.

<חיליק רודלין: אם אתה אומר שאתם מנצלים 2 מיליון דולר, לאן זה הולך?

<חיליק רודלין: למה שלא תשימו את כל הדברים האלה בשקיפות, ושפונים אליכם – מדוע אתם תמיד רצים, שמה שקבע פרופסור סטליאן ומה שקבע פרופסור רוני גמזו, מנכ"ל משרד הבריאות, שזה על פי דעת מדענים – ש-4 מיליגאוס זה חריג – מדוע אתם רצים לגופים אחרים?

<חיליק רודלין: אלה הגופים שקובעים לנו.

<חיליק רודלין: אתם חברה פרטית, מייצרת חשמל, פעלו לפי מה שקבעו הפרופסורים והמדענים האלה.

<דוד אלמקיאס: אלף שאלת, הבנתי.

<דוד אלמקיאס: ראשית כל אנחנו מעבירים תכנית מסודרת מה אנחנו עושים, למשרד להגנת הסביבה.

<דוד אלמקיאס: זה דבר אחד.

<דוד אלמקיאס: כל שנה, המשרד להגנת הסביבה מקבל מאיתנו - - -

עמרם מצנע: נשאלת למה אתם לא שמים את זה באתר?

<דוד אלמקיאס: רק שנייה, אנחנו נבדוק וניתן תשובה, יחד עם המשרד להגנת הסביבה.

עמרם מצנע: תודה.

<דוד אלמקיאס: דבר שני, אני מזהיר מלקבוע ערך סף לא על בסיס מדעי.

<דוד אלמקיאס: זה מה שאני רוצה להגיד לך.

<דוד אלמקיאס: עכשיו, לגבי הנושא של הערכים, אתה דיברת על הנושא של ערך - - -

<חיליק רודלין: ל-1,000 מיליגאוס.

<דוד אלמקיאס: אני עוד פעם מזהיר, הנושא של 4 מיליגאוס, אנחנו, אתה יודע מה?

<דוד אלמקיאס: אני יכול להגיד לך שיש בתי ספר, וביחד עם סטילאן הורדנו אפילו מתחת לזה, אבל בלי להגיד ערך.

<דוד אלמקיאס: אסור לי לדבר על ערכים.

עמרם מצנע: ברור.

עמרם מצנע: לא, מה שברור הוא שלא אתם קובעים את הערכים אלא מבחינתנו המשרד להגנת הסביבה ומשרד הבריאות.

<זאב גולדבלט: לא, אבל אנחנו מבקשים שיפרסמו את הממצאים.

<דוד אלמקיאס: אדוני יושב הראש, בחוק אין ערך ל - - -

עמרם מצנע: לא אמרתי חוק, אמרתי שהם קובעים והם עושים את השיקולים שלהם.

<דוד אלמקיאס: אין לי בעיה.

<זאב גולדבלט: כל מה שאנחנו מבקשים זה שתציגו את הממצאים רק.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: עוד מישהו רוצה לשאול את חברת החשמל משהו?

<רוני קלר: כן.

<רוני קלר: שמי רוני קלר, יושב ראש הפורום לסלולאריות שפויה.

<רוני קלר: ראשית דבר קודם כל תודה, באמת תודה על הזמן ועל ההקדשה של למידת החומר והתייחסות הוועדה.

<רוני קלר: שאלה לחברת החשמל.

<רוני קלר: כיום חברת החשמל עוברת ממונים ישנים למונים אלקטרוניים חדשים.

<רוני קלר: המונים האלקטרונים החדשים מקרינים פחות ואם עשויים במידה זו או אחרת לפתור את בעיית הקרינה מהמונים עצמם.

<רוני קלר: עכשיו, המונים עצמם, אתם אחראים על המונים.

<רוני קלר: זה לא משנה אם הם נמצאים בתוך מוסד החינוך או מחוץ למוסד החינוך.

<רוני קלר: למה שלא תלכו ותחליפו את כל המונים בכל מוסדות החינוך?

<רוני קלר: הרי זה חלק מהתהליך שלכם, שאתם הולכים עליו.

<דוד אלמקיאס: מה קשור המונה לזרם?

<דוד אלמקיאס: כשיש קרינה משדה ... מה זה קשור?

<רוני קלר: כי גם המונה - - -

<דוד אלמקיאס: אני לא מבין, אבל זה אותו זרם, מה המונה?

<רוני קלר: גם המונה עצמו מייצר שדה מגנטי, עצמו, כטכו, כמונים, כשדה מגנטי.

<רוני קלר: למה שלא תחליפו את זה?

<דוד אלמקיאס: זה ערכים, אני לא יודע, זה ערכים מאד קטנים.

<דוד אלמקיאס: אני לא יודע מאיפה אתה ממציא את זה?

<דוד אלמקיאס: תשלח לי בבקשה בדיקה, בצורה מסודרת, לא נדון פה על נושא מקצועי.

<דוד אלמקיאס: אנחנו נבדוק את הנושא כמו שאתה אומר.

<דוד אלמקיאס: אם יש דברים בגו, נטפל בזה.

<רוני קלר: סליחה, לא, לא, לא.

<רוני קלר: אני רוצה לשאול, אתם, חברת החשמל, הולכים להחליף - - -

<דוד אלמקיאס: יש תכנית להחליף מונים, נכון.

<רוני קלר: יפה.

<רוני קלר: למה שלא תתחילו בבתי הספר?

<רוני קלר: למה שלא תעשו את זה בבתי הספר?

<דוד אלמקיאס: אנחנו נבדוק את זה.

<רוני קלר: יפה.

<דוד אלמקיאס: אנחנו נבדוק את זה ותקבל תשובה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: שאלה לחברת חשמל?

עמרם מצנע: בבקשה.

<קובי וייצמן: שמי קובי וייצמן, אני גם ראש המטה של סגן שר החינוך וגם חבר מועצת עיר בנהרייה.

<קובי וייצמן: למרות שאני במועצת העיר, אני לא הייתי בישיבה לאשר הקמת חדר טרנספורמציה בתוך מתחם בית ספר.

<קובי וייצמן: איך חברת החשמל מבצעת את זה, בלי שבהסכם ההתקשרות שלה, לא כתוב שום דבר ברמת בטיחות, ברמת דיווח על קרינה, ההורים מתנגדים, אבל בתמורה לאתנן כסף, מתקינים חדר טרנספורמציה שני תוך שנה.

<דוד אלמקיאס: זה נשמע כאילו אנחנו באים ממש לתוך הכיתה לסמן חדר.

<דוד אלמקיאס: אולי החדר הזה מרוחק?

<דוד אלמקיאס: אני יודע?

<דוד אלמקיאס: אם החדר מרוחק שלושה מטרים-.

<קובי וייצמן: לא משנה, הוא בתוך בית הספר.

<דוד אלמקיאס: חברת החשמל פועלת על פי חוק קרינה, יש שם מרחקים.

<דוד אלמקיאס: זה לא ככה שנשמע פה שאנחנו מביאים את השנאי, שמים אותו ליד התלמיד.

<דוד אלמקיאס: נו באמת.

<דוד אלמקיאס: יש לנו כללים, עם מרחקים, שהם מוסדרים על ידי המשרד להגנת הסביבה.

<דוד אלמקיאס: אם יש משהו שאתה חושב שהוא חריג, תכתוב ישירות אלי, אבל אני לא מאמין שיש דבר כזה, כי אנחנו פועלים על פי חוק, כי אחרת לא היינו מקבלים לא היתר בנייה ולא קרינה.

<רוני קלר: אני יכול להראות לך לפחות שני מקומות שיש חדרי טרנספורמציה, ובקרבתם יש גני ילדים ובתי ספר.

<רוני קלר: : בית הספר בליך - - -

<דוד אלמקיאס: אז אני אמרתי לגבי בתי ספר, ואני מכריז פה, תעבירו אלי.

<רוני קלר: סליחה, לא סיימתי.

<דוד אלמקיאס: לא, לא, בואו נקצר, חבל על הזמן של יושב הראש.

<דוד אלמקיאס: תעבירו אלי - - -

עמרם מצנע: ליושב ראש יש זמן.

<דוד אלמקיאס: תעבירו אלי מקומות של בתי ספר שאתם חושבים שזה מתקני חברת החשמל – יטופל.

עמרם מצנע: ברור, תודה.

עמרם מצנע: אנחנו ממשיכים.

עמרם מצנע: רגע, מה?

<קובי שטיינברג: אני רוצה לבקש, אם יש פה חברת חשמל והיא מוכנה לעזור, בוא באמת שייצא מהפורום הזה לגבי חברת חשמל, לתוך האכיפה הזאת ושהם ייקחו חלק בעלויות.

עמרם מצנע: אנחנו רשמנו מה שחברת החשמל התחייבה.

<דוד אלמקיאס: אין לי סמכות להתחייב בעלויות.

<דוד אלמקיאס: יש לי סמכות להתחייב אם יש איזה מתקן שהוא בעייתי - - -

עמרם מצנע: בסדר, אני רשמתי מה שאמרת.

<דוד אלמקיאס: בדיוק.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: אנחנו נקיים עכשיו את הדיון החופשי.

עמרם מצנע: מה שאני מבקש מאלה שיקבלו רשות דיבור, וזה יהיה לפי הסדר שהגישו בקשה ליהודית, מנהלת הוועדה, לתמצת, לקצר, כדי שנאפשר למה שיותר משתתפים לדבר.

עמרם מצנע: אנחנו נמשוך את הדיון לא יאוחר מהשעה 11:30.

עמרם מצנע: ד"ר אלון פרץ, בבקשה.

<אלון פרץ: בוקר טוב.

<קריאה: סליחה, יש לי שאלה, משרד הבריאות לא נמצא פה?

עמרם מצנע: אם מישהו לא צעק אני משרד הבריאות, אז כנראה שלא.

<דיקלה דהן: אני ממשרד הבריאות.

עמרם מצנע: את משרד הבריאות?

עמרם מצנע: אה, אז יש מישהו שצועק משרד הבריאות.

עמרם מצנע: כן, בבקשה.

<רוני קלר: טוב ששאלו.

<דיקלה דהן: אני הצבעתי וניסיתי.

<דיקלה דהן: לגבי התקן, אז משרד הבריאות קבע תקן של 4 מיליגאוס.

<דיקלה דהן: התקן הזה מתבסס על מחקרים שהראו שחשיפה מעל-.

<דיקלה דהן: קודם כל התקן הזה זה חשיפה ממוצעת יומית, זה לא חשיפה נקודתית.

<דיקלה דהן: זה לא אומר שאם ילד נחשף כמה רגעים ל - - -

עמרם מצנע: זאת אומרת אם הוא עבר במסדרון, על יד ארון חשמל, זה לא - - -

<דיקלה דהן: נכון.

<זאב גולדבלט: אבל אם הוא יושב ליד זה, אז כן.

<דיקלה דהן: נכון.

<דיקלה דהן: זה צריך להיות חשיפה ממוצעת יומית וצריך להתייחס לזה בהתקשר הנכון.

<דיקלה דהן: התקן הזה מתבסס על מחקרים שהראו שילדים שנחשפו למעל חשיפה ממוצעת יומית כזאת, היה סיכון מוגבר לתחלואה בלוקמיה.

<דיקלה דהן: נכון שיש חילוקי דעות בספרות, אבל בגלל עיקרון הזהירות המונעת, משרד הבריאות קבע את התקן הזה.

<דיקלה דהן: זה דבר ראשון.

<דיקלה דהן: עכשיו, הועלתה פה השאלה לגבי אפקט מצטבר.

<דיקלה דהן: אז הספרות הרפואית כרגע לא יודעת אם יש אפקט מצטבר.

<דיקלה דהן: זה בניגוד למה שקורה בקרינה המייננת, שאנחנו יודעים שיש אפקט מצטבר.

<דיקלה דהן: לגבי הקרינה הזאת אנחנו לא יודעים.

עמרם מצנע: לא, אבל תסבירי לי במילים פשוטות, אם למשל ארון חשמל מסוים נמדד בסמוך, קרוב מאד לארון ונמצא שזה 4 או 5 לצורך העניין, שזה מעבר, מה זה אומר?

עמרם מצנע: זאת אומרת אסור לשבת לידו לאורך היום?

עמרם מצנע: זה המשמעות של מצטבר?

<דיקלה דהן: קודם כל אנחנו לא יודעים אם יש חשיפה מצטברת, אם יש אפקט מצטבר.

<דיקלה דהן: בגלל זה הכל זה על פי עיקרון הזהירות המונעת.

<דיקלה דהן: אנחנו מעדיפים שילדים לא יחשפו בחשיפה ממוצעת.

עמרם מצנע: זאת אומרת לא ישהו צמוד למתקן המסוים הזה, לאורך זמן.

עמרם מצנע: זה מה שאת אומרת?

עמרם מצנע: ברור.

עמרם מצנע: הנקודה ברורה.

עמרם מצנע: אוקיי, תודה רבה.

עמרם מצנע: כן, בבקשה.

<אלון פרץ: אז כאמור אני ד"ר אלון פרץ, אני יושב ראש האיגוד לרפואה תעסוקתית, מייצג פה את ההסתדרות הרפואית.

<אלון פרץ: אני רופא מצד אחד, אבל אני גם אבא לארבעה ילדים במערכת החינוך מצד שני, ולא תמיד המדע והרגש עובדים בקווים - - -

עמרם מצנע: אנחנו מכירים את הרופאים שמעשנים.

<אלון פרץ: כן, למשל, אז אני לא אחד מהם.

<אלון פרץ: אני אספר איזו היא אנקדוטה אישית בקצרה, כי אני לא רוצה לגזול זמן רב מהוועדה.

<אלון פרץ: בכיתה של אחת מהבנות שלי, החליטו שכל התלמידים משתמשים בלפטופים, ואנחנו כהורים מאד מאד דאגנו מה הולך להיות חשיפה לקרינה.

<אלון פרץ: אז בדקנו את רמת הקרינה הן מבחינת Wi-Fi, ודרך אגב זה לא עבר את הסף שהוגדר, זה היה Barely deductible, ככה קראו לזה, וגם את קרינת ה-ELF, שנובעת מתוך השימוש במחשבים, וגם היא ככלל בכיתה לא עברה את ה-2 מיליגאוס.

עמרם מצנע: בדקתם את הכיתה, כשכל המחשבים - - -

<אלון פרץ: את הכיתה, כשכל המחשבים עבדו, בלי התלמידים אבל.

<קריאה: עשיתם הורדה של קבצים, כדי לראות בעומס?

<אלון פרץ: תוך כדי ששיחקנו ובכל מחשב עשינו משהו אחר.

<קריאה: השתמשתם במדים רגישים מספיק?

<אלון פרץ: כן.

<קריאה: כי אם תבוא היום עם מד רגיל לא תראה כלום.

<אלון פרץ: לא, השתמשנו.

עמרם מצנע: כן, בואו נשמע את הסיפור עד הסוף.

<אלון פרץ: המקרה לימד אותנו אבל, שבגב הכיתה, באחד הקירות, היה חדר חשמל שגבל עם הקיר, ושם מדדנו 40 מיליגאוס, ובאותו אזור ישבו שם באמת שורה של תלמידים, ופעלנו באותה כיתה מתוך ועדת בריאות וסיככנו את הקיר הזה, ובאמת - - -

עמרם מצנע: איך סיככתם אותו?

<אלון פרץ: יש פלטות מתכת מסוימות.

<סטליאן גלברג: אלומיניום או פלדה.

<אלון פרץ: דרך אגב, הן לא היו כל כך זולות.

<אלון פרץ: זה עלה איזה 20,000 שקלים בכיתה, אז אני לא יודע מבחינת עלויות, אבל זה מה שזה עלה פחות או יותר.

<אלון פרץ: סיככנו, סתמו בקיר גבס, וזה באמת לא גזל כמעט כלום משטח הכיתה, והילדים ישבו בערכים של פחות מ-2 מיליגאוס בהמשך.

<אלון פרץ: זה מבחינת הניסיון האישי.

<אלון פרץ: דיברו פה על ספים ועל תקנים, באמת, אין לי איזה שהוא תקן שאנחנו מתייחסים אליו, אבל יש איזה שהם ערכים שאנחנו יודעים בספרות ובמדע, שכן נמצאו כגורמים לנזקים, ואני מדבר על קרינת ELF במקרה הספציפי הזה.

<אלון פרץ: ואנחנו מדברים בעיקר, או אולי אך ורק, על ההשפעה של קרינת ELF על לוקמיה בילדים.

<אלון פרץ: יש אין סוף, לא אין סוף, אבל לא מעט פרסומים לגבי השפעות בריאותיות מסוגים שונים, אבל המסמך הפורמאלי היחיד שיצא עד כה על ידי ארגון הבריאות העולמי בשנת 2007, בא ואומר שבאף אחד מאותם גורמים, מאותן השפעות, אין הוכחות חד משמעיות, ובמקרים מסוימים אפילו אין הוכחות שגורמות להשפעות, ובזה מדברים על מערכות שונות.

<אלון פרץ: הדבר היחיד שהוא מדבר עליו באופן אפשרי זה הנושא של לוקמיה בילדים.

<אלון פרץ: היו שני מחקרים שלקחו את כל המחקרים השונים שעשו.

<אלון פרץ: פעם אחת מצאו פי שניים סיכון ברמות מעל 4 מיליגאוס, פעם אחת מצאו פי 1.7, זאת אומרת 70% סיכון יותר ללוקמיה בילדים בכמות שמעל 3 מיליגאוס.

<אלון פרץ: המחקרים האלה לא היו מושלמים.

<אלון פרץ: היו שאלות האם היו איזה שהן הטיות בבחירת מקרה הביקורת, הביקורות במחקרים האלה, אבל למעשה באו ואמרו שלמעשה הערך שאנחנו רוצים לעבור מעליו הוא בין 0.3 ל-0.4, 3 או 4 מיליגאוס, ומעליו אנחנו חושבים שאנחנו בסכנה.

<אלון פרץ: זה לפחות מבחינת הנושא של לוקמיה בילדים.

<אלון פרץ: כל הדברים האחרים שנאמרו פה על ספים נוספים, זה עניין של תקן.

<אלון פרץ: יש חוק לקרינה בלתי מייננת.

עמרם מצנע: כן, אוקיי.

<אלון פרץ: רק במשפט קצר אני רק אומר, אני כרופא תעסוקתי נתקל לא מעט בחששות ולפעמים היסטריה שנובעת מהחשיפות האפשריות לקרינה אלקטרומגנטית, לקרינת ELF.

<אלון פרץ: יש מבנים שלמים שפונו בגלל החששות האלה, לא תמיד בצדק.

<אלון פרץ: יש שניים-שלושה מקרי סרטן וישר חושבים שיש איזה שהוא צביר מקרים ומנסים לקשור את זה תמיד לשאלה הזאת של הקרינה האלקטרומגנטית, והרבה פעמים זה באמת לא קשור לזה.

<אלון פרץ: כשאנחנו מדברים על ילדים, וכפי שאדוני יושב הראש הזכיר, מדובר באנשים, אנחנו לא קוראים להם בבריאות הסביבה Small Adults , הם לא אנשים גדולים-קטנים.

<אלון פרץ: יש להם פיזיולוגיה שונה, יש להם התנהגות שונה, ולכן הם בסיכון מוגבר.

<אלון פרץ: החשיפות הסביבתיות של ילדים הם הרבה יותר נרחבות מהקרינה האלקטרומגנטית, וצריך לשים לב לכל הדברים האלה.

<אלון פרץ: אם זה רדון, אם זה נדיפים שיוצאים מהקרקע, אם זה זיהום אוויר, אם זה עובש בקרינות בחדרים שהם עם לקות גבוהה מדי.

<אלון פרץ: ובמקרים האלה, אנחנו יודעים שיש השפעות בריאותיות ואין דילמה באשר לשאלה האם יש או אין השפעות בריאותיות, פחות או יותר.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: רוני קלר, בבקשה.

<רוני קלר: כבודו, כבוד יושב הראש, אני הייתי רוצה לקחת את הדברים קצת יותר למעלה, לרמה החינוכית, של איך מחנכים למשהו יותר מושכל ויותר נבון, אבל לפני כן כמה מילים קצרות על כמה דברים בנושא של בתי הספר – מה קורה מבחינת קרינה.

<רוני קלר: וחלק מהדברים נאמרו פה בוועדות הכנסת, בוועדת הפנים אצל דב חנין, בהיותו יושב ראש ועדת הפנים וכבר אז התגלו קונפליקטים באשר מי לוקח על עצמו את האחריות איך לבדוק את הקרינה במוסדות החינוך, ומוסדות החינוך הם באחריות הרשות המקומית.

<רוני קלר: מי שבודק את הקרינה היא אותה יחידה של איכות הסביבה של הרשות המקומית, ומי שצריך לשאת בעלויות של כל אותן בעיות של קרינה, זאת הרשות המקומית.

<רוני קלר: ואותו אחד שצריך לבוא ולהתריע על הבעיות, למעשה מקבל את המשכורת שלו מאותו מי שמינה אותו, ואז יש לו אינטרס, ואני כבר נתקלתי, אני אומר אני נתקלתי בשני מקרים שסילפו מדידות בבתי ספר, וזה דבר מאד מאד מאד חורג, שבן אדם צריך לעשות את העבודה שלו, כאשר מאחורי הדברים נמצאים ילדים שצריך לדאוג לבריאותם.

<רוני קלר: ברקע הדברים, לפני כשנה וחצי הגישה העמותה הפורום לסלולאריות שפויה, בשיתוף עם הנהגת ההורים הארצית, עתירה לבג"ץ בעקבות הכנסת מערכות Wi-Fi אלחוטיות, בניגוד לחוזר מנכ"ל שמצדד בקווי, והם הכניסו 75% מהמערכות שלהם כאלחוטיות.

<רוני קלר: אני לא אמשיך בנושא הזה, אני אתן לרם דישון, בהמשך אני אבקש לתת לו את רשות הדיבור לדבר ולהרחיב, כי יש פה תרעומת כלל ארצית בראשון, בכפר סבא, בהוד השרון, בחיפה, בבאר שבע, בתל אביב, ברחובות, בגני ילדים, זה משהו לא יאומן.

עמרם מצנע: תרעומת על מה?

<רוני קלר: תרעומת על Wi-Fi ועל הכנסת רשתות אלחוטיות.

עמרם מצנע: אבל כל העיריות שמנית ואחרות, הן מכניסות את ה- Wi-Fiולא אף אחד אחר.

<רוני קלר: שנייה, אז אני אבקש - - -

עמרם מצנע: לא, לא הבנתי את התרעומת.

<רוני קלר: תרעומת של ההורים.

<רוני קלר: אני אבקש לתת לו את רשות הדיבור בהמשך.

<רוני קלר: אני רק הייתי רוצה - - -

עמרם מצנע: בסדר, בהמשך.

<רוני קלר: שנייה, אני הייתי רוצה לקחת את הדברים למקום קצת יותר גבוה.

<רוני קלר: אני רוצה להמשיך את הדברים של הדוקטור לרפואה תעסוקתית, ואני מסכים עם מה שהוא אומר, שיש חוסר הבנה, יש עמימות, לא מבינים בנושא הקרינה.

<רוני קלר: זה משהו מטורף.

עמרם מצנע: הוא גם אמר שלהערכתו יש קצת היסטריה גם.

<רוני קלר: שנייה.

<רוני קלר: מה שאני הייתי מבקש, לצאת פה באיזו שהיא החלטה קונקרטית, שבמסגרתה ייכנסו תכניות לימוד לבתי הספר, למרחב הבית ספרי, שיחנכו את הדור הצעיר, זה יחלחל לבתים, איך להשתמש בכל הגאדג'טים האלחוטיים, ואז כפועל יוצא מזה, אנחנו כחברה נדע איך ומה לעשות עם הדברים האלה.

<רוני קלר: ואני לו קח את הדברים באנלוגיה, ודיברתי עם כבודו בזמנו.

<רוני קלר: כשאני הייתי ילד קטן מעולם לא דיברו איתי מה לאכול, איך לאכול, מתי לאכול, והנה, הפכנו לחברה מערבית, חברת שפע, ואנחנו אוכלים כל מיני ג'אנק פודים ויש לחץ דם ושומנים בדם והסתיידויות וסכרת, והנה טאק, נפל האסימון.

<רוני קלר: צריך להתחיל ללמד איך לאכול ומה לאכול.

<רוני קלר: באותה אנלוגיה, גם לא חינכו בזמנו לכלכלת בית נכונה והיום לא מעט בתים פושטים את הרגל.

<רוני קלר: מה שאני בא ואומר, אנחנו לא נגד הקרינה, אנחנו לא נגד ההייטק, אנחנו לא נגד מי שמתפרנס מזה.

<רוני קלר: אנחנו מבקשים להכניס תכנית חינוכית מושכלת, שמדברת גם על תדר גבוה, גם על תדר נמוך, שתסביר את כל הדברים האלה.

עמרם מצנע: ברור.

<רוני קלר: תודה כבודו.

עמרם מצנע: בבקשה.

<רם דישון: תודה.

<רם דישון: שמי רם דישון, אני מהנדס אלקטרוניקה עצמאי.

<רם דישון: אתה דיברת בפתיחה על הרחקת אנטנות ממוסדות חינוך, שיש הנחיה כזו.

<רם דישון: אז אני רוצה לספר על מקרה ממש מהימים האחרונים, של בית ספר בראשון לציון, שהתקינו אנטנה במרחק של 60 מטר מבית הספר, שמקרינה ישר לתוך הכיתות של בית הספר.

<יעקב בן עמי: אגב, זה 25 מטרים, בדוק.

<רם דישון: עוד יותר גרוע.

<רם דישון: מדדו קרינה בתוך הכיתות שפונות אל האנטנה, ומצאו שם ערכים שהם מתחת לסף של המשרד להגנת הסביבה, אבל מעל לסף שאנחנו מטיפים לו.

<רם דישון: ואחרי מספר שבועות או מספר חודשים שתלמידים היו בכיתות האלה, התחילו סימפטומים של כאבי ראש אצל 40% מהתלמידים.

עמרם מצנע: מה אומרות ההנחיות?

עמרם מצנע: איזה מרחק מ - - -

<רם דישון: הבעיה זה לא מרחק, הבעיה זה עוצמת החשיפה.

עמרם מצנע: לא, לא, אני שואל קודם כל לגבי מרחק.

<סטליאן גלברג: אין הנחיות לגבי מרחק.

<סטליאן גלברג: ההנחיות להן לגבי חשיפה.

עמרם מצנע: לא, ממוסדות חינוך, אין הנחיות?

<סטליאן גלברג: אין.

<סטליאן גלברג: מבחינת המשרד להגנת הסביבה, כדי להקטין את החשיפה לקרינה, היה עדיף שהאנטנות יהיו על מוסדות החינוך, ואז הקרינה הולכת לצדדים והחשיפה היא נמוכה יותר.

<סטליאן גלברג: בדרך כלל, בגלל אותה היסטריה שהוא דיבר עליה - - -

עמרם מצנע: לא, אבל אני שואל פשוט מה ההנחיות.

<סטליאן גלברג: אין שום הנחיות לגבי מרחק.

עמרם מצנע: זאת אומרת מה שימדד זה מה ש - - -

<סטליאן גלברג: מה שיימדד.

<סטליאן גלברג: עוד לפני מדידה עושים חישוב.

<רם דישון: רק בשביל לסבר את האוזן, הסף של פרופסור סטליאן גלברג, הוא בתדר הנמוך 50 מיקרו וואט לסנטימטר מרובע.

<רם דישון: הסף שאני מטיף לו, אני ועמיתים מקצועיים נוספים, הוא 1 מיקרו וואט הסנטימטר המרובע.

<רם דישון: בכיתות שם מצאו 4, 5, 6 מיקרו וואט לסנטימטר מרובע.

<רם דישון: ההורים של התלמידים האלה נמצאים כאן, תוכלו לשמוע מהם.

<רם דישון: מה שמעניין, הסימפטומים האלה נחלשו כשהילדים חזרו הביתה.

<רם דישון: וועד ההורים השבית את בית הספר, ובזמן ההשבתה הסימפטומים האלה נעלמו.

<רם דישון: לאחר מכן, התלמידים חזרו לבית הספר, אבל לכיתות אחרות שלא חשופות ולא פונות לכיוון האנטנה, וראה זה פלא, והסימפטומים נחלשו.

<רם דישון: אני מחזיק ביד ריכוז סטטיסטי שקיבלתי אתמול בערב, ילד-ילד, מה היו הסימפטומים, מתי זה עבר, האם זה עבר.

<רם דישון: ילד-ילד.

<רם דישון: חמישה עמודים, חמש כיתות.

<רם דישון: מתוך 184 ילדים בכיתות האלה – 75 התלוננו.

עמרם מצנע: מה הייתה עמדת הרשות המקומית כשהעליתם את הנושא?

<רם דישון: הרשות המקומית אנסו אותה, ואם אני מבין נכון - - -

עמרם מצנע: מה זה אנסו אותה?

<רם דישון: השביתו את בית הספר.

עמרם מצנע: אבל מה היא עשתה?

<יעקב בן עמי: הרשות המקומית לא שיתפה פעולה.

<רם דישון: היא פעלה והכל עוד בתהליך, אני לא יודע איך זה אפילו ייגמר.

<אבי צרף: כבוד יושב הראש, אני יושב ועד ההורים העירוני בראשון לציון, ולרשות העירונית אין שום סמכות מול חברות סלולאריות.

<זאב גולדבלט: לצערנו.

<אבי צרף: לצערנו אין לרשות המקומית שום סמכות להתמודד מול חברה סלולארית, כי ניתנו לחברות הסלולאריות אפשרות להתקין נקודת גישה, זה אנטנה סלולארית קטנה.

<אבי צרף: היא מוגדרת כאנטנה סלולארית קטנה, וכאשר הרשות פנתה לחברה, החברה אמרה לה אני מתקינה, שולחת בקשת אישור התקנה למשרד איכות הסביבה ובזה זה הסתיים.

<אבי צרף: היא לא צריכה לקבל היתר בנייה ולא שום צורך באישור כלשהו.

עמרם מצנע: סטליאן, היא צריכה לעמוד בתקן של קרינה, אני מניח?

<יעקב בן עמי: אגב, אנטנה דורשת היתר בנייה.

<יעקב בן עמי: מתקני גישה, שזה המצאה של בזק, כדי לחצות נהרות, לחצות דברים כאלה, אין צורך בהיתרים ופשוט תפסו על זה טרמפ ובנו שם את שתי האנטנות האלה ללא היתר.

<יעקב בן עמי: לא צריך היתר בכלל.

<סטליאן גלברג: בכל מה שקשור למתקני גישה, יש פתור מהיתר בנייה רק לגבי החברות החדשות.

<סטליאן גלברג: בג"ץ אסר על החברות הוותיקות להקים מתקנים כאלה, להמלצת המשרד להגנת הסביבה ופרקליטות המדינה, יש כרגע רק לחברות החדשות.

<סטליאן גלברג: אמנם לא צריך היתר בנייה, אבל יש אפשרות לרשות המקומית, לפי החוק, להתנגד להקמת מתקני - - -

עמרם מצנע: לא, אבל יש - - -

<סטליאן גלברג: אבל מבחינת הקרינה יש להם היתר כמו לכל אנטנה אחרת.

<סטליאן גלברג: נעשה דו"ח הערכת רמות חשיפה - - -

עמרם מצנע: מי אחראי על זה, המשרד?

<סטליאן גלברג: המשרד להגנת הסביבה.

עמרם מצנע: זאת אומרת נניח במקרה הזה של האנטנה הזאת?

<סטליאן גלברג: האנטנות האלה אושרו על ידי המשרד להגנת הסביבה.

<סטליאן גלברג: המדיניות של האגף, אנחנו לא מאשרים אף אנטנה שאני לא מסוגל להיות עם הנכדה מולה.

<סטליאן גלברג: בסדר?

<סטליאן גלברג: זו המדיניות.

<סטליאן גלברג: אין פה.

<סטליאן גלברג: אם בחשיפות כאלה נמוכות יש סימפטומים של הרגשה לא טוב, הנושא צריך להגיע למשרד הבריאות ואנחנו נפעל בהתאם להנחיות.

<יעקב בן עמי: צר לי מאד שמר אבי צרף, יושב ראש ועד ההורים העירוני-.

<יעקב בן עמי: שמי יעקב בן עמי.

<יעקב בן עמי: אני הורה מראשון לציון.

עמרם מצנע: שנייה אדוני, אתה כל פעם-.

עמרם מצנע: זה שאתה יושב קרוב אלי, זה לא אומר שאתה יכול לקחת את רשות הדיבור כל הזמן.

<קריאה: הוא חושב שהוא חבר כנסת.

עמרם מצנע: ראשון לציון כנראה עשו עלינו - - -

<יעקב בן עמי: סליחה, אתה לא הערת לו אבל לי כן?

<יעקב בן עמי: איפה ההגינות?

עמרם מצנע: לא, זו פעם שנייה, אז אני מעיר.

<יעקב בן עמי: אבל הוא אמר מילים, לא אמרת לו כלום.

<יעקב בן עמי: עלי – לא יודע.

<רם דישון: לפני 3 שנים נפגשנו, היינו בוועדת הפנים של הגנת הסביבה.

<רם דישון: הוועדה ביקשה מהמשרד להגנת הסביבה לשנות את הספים, אני לא רוצה להיכנס כאן לפרטים.

<רם דישון: המשרד להגנת הסביבה ומשרד הבריאות לא עשו דבר.

<רם דישון: אילו היו עושים, הבעיה הזו בבית הספר בראשון לציון לא הייתה מתעוררת, מפני ששם נמדדה חשיפה - - -

עמרם מצנע: בסדר, אבל לא אתה או הציבור קובע את הסף.

עמרם מצנע: הסף נקבע על ידי משרד הבריאות.

<רם דישון: אז לא אני קובע, נכון.

<רם דישון: אז ביקש ממני פרופסור סטליאן גלברט להכין לו חומר מדעי על זה, הוא קיבל אותו.

<רם דישון: קיבלנו תשובה מאד מאד חלבית ופושרת – לא יודעים לכמה, לא משוכנעים.

עמרם מצנע: אוקיי, בוא נמשיך.

עמרם מצנע: עוד משפט אחרון.

<רם דישון: דבר שני, נושא ה-Wi-Fi.

<רם דישון: יש בית ספר בתל אביב, תשמעו, גם כן ההורים נמצאים כאן מאחורי, תשמעו אותם.

<רם דישון: הבעיה במדידות ה- Wi-Fi שהמדידות הן לא אמינות.

<רם דישון: הגלאים, הרגשים של המכשירים מגיעים עד 3 גיגה הרץ, ואנחנו רואים הרבה שידורים ב-5 גיגה הרץ, כבר בעיה במדידה.

<רם דישון: דבר שני, בגלל אורך הגל ובגלל הקירות שהם מחזירים, יכולות להיות לנו נקודות חמות של התהפכות גלים, אם אתם זוכרים קצת פיזיקה מבית ספר תיכון.

עמרם מצנע: ממש לא.

<רם דישון: יש התהפכות גלים במרחק של מספר סנטימטרים אחד מהשני, ואם אתה מודד בנקודה אחת, זה לא אומר מה יהיה בנקודה על יד.

<רם דישון: ותשמעו כאן את אותם הסימפטומים של ההורים - - -

עמרם מצנע: אנחנו תיכף נשמע, תודה.

<רם דישון: ותראו למה אנחנו חותרים.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: יניב שחר, כן, בבקשה.

עמרם מצנע: גני תקווה.

עמרם מצנע: ראשונים במחשבים ניידים לילדים.

<יניב שחר: כן.

<יניב שחר: אני יושב ראש הנהגת ההורים היישובית בגני תקווה וחבר בהנהגת ההורים הארצית.

<יניב שחר: אני רוצה להגיד בפתח הדברים קודם כל, נכון, אנחנו הראשונים בלפ-טופים ובתקשוב, אבל זה סיפור אחר לגמרי.

עמרם מצנע: בטח הרבה Wi-Fi בבתי הספר.

<יניב שחר: כמובן.

<יניב שחר: אני רוצה להגיד שאנחנו בעיקרון בתור הורים יכולים להחליט אם לחשוף אתה ילדים שלנו לטלוויזיה, לסוגי אוכל מסוימים, לעישון ולקרינה.

עמרם מצנע: אתה הורה אופטימי, שאתם יכולים להחליט כמה הילדים יראו טלוויזיה.

<יניב שחר: לא, אנחנו בתוך הבית שלנו יכולים להחליט אם אנחנו מתקינים Wi-Fi, או לא מתקינים Wi-Fi, אם אני מעשן בבית או לא מעשן בבית, איזה אוכל אני נותן לילדים שלי, כמה שעות אני חושף אותם לטלוויזיה.

<יניב שחר: כשהילדים מגיעים למערכת החינוך, בעצם אין לנו שליטה.

<יניב שחר: אין לנו שליטה לכמה הם חשופים לקרינה סלולארית או לקרינת Wi-Fi.

<יניב שחר: קרינה סלולארית זה קצת פחות בעייתי, כי זה במקומות יותר נקודתיים.

<יניב שחר: Wi-Fi, ברגע שאומרים ש-75% מבתי הספר מרושתים ב-Wi-Fi, וזה מה שמשרד החינוך הציג בבג"ץ, אז זה אומר שיש חדירה מאד מאד חזקה של טכנולוגיית ה-Wi-Fi לבתי הספר, ובעצם הילדים, אפשר להגיד שהם חשופים בכפייה לקרינת Wi-Fi.

<יניב שחר: וכל חוזר המנכ"ל שמשרד מדבר עליו, שמהחשבים של המורים יהיו מחוברים במערכת חוטית, אני יכול להגיד לכם שזה לא קורה.

<יניב שחר: ומתקני Wi-Fi שנמצאים במרחבי הלימוד, ברגע שלא לומדים בהם, לדוגמא במרחבים כיתות א'-ב'-ג'-ד', שלפחות אצלנו אין להם לפ-טופים, הם לומדים שעה, שעתיים בשבוע, ה-Wi-Fi עובד שם כל הזמן ולא מכבים אותו, ובכיתות הגבוהות לא עובדים לפי התקנים של כמה מתקני שידור, כמה אקסס פויינטים בכיתה בשביל להוריד את כמויות הקרינה.

<יניב שחר: ובעצם, מה שקורה שאתה גם שואל את הרשות המקומית, ודרך אגב, אני יכול להגיד שמבחינת ELF, בגני תקווה עשו אצלנו מהפכה ובדקו ושינו ועשו מיסוך לכל ארונות החשמל בבתי הספר, ואנחנו בודקים את זה כל שנה ומטפלים בזה.

<יניב שחר: לגבי ה-Wi-Fi זה בעייתי, כי כל בית ספר יגיד לך, הרי משרד החינוך אומר אנחנו ממליצים על רשת חוטית.

<יניב שחר: אבל מבחינה פדגוגית, או נקרא לזה מבחינת נוחות השימוש, Wi-Fi זה הכי נוח בעולם ו-Wi-Fi זה הכי זול בעולם.

עמרם מצנע: היום מרשתים לנו ערים שלמות.

<יניב שחר: נכון, אתה הולך קונה מודם אלחוטי לבית, עולה 100 שקלים.

<יניב שחר: מודם קצת יותר חכם לבית ספר עולה 500 דולר, וזה משהו ממש ממש מתוחכם, ושמת Wi-Fi.

<יניב שחר: ואנחנו מדברים פה בכלל על Wi-Fi, שאני בכלל לא מבין למה צריך Wi-Fi בחצר, אבל זה כבר סיפור אחר לגמרי.

<יניב שחר: והרבה יותר זול לרשות המקומית ללכת ולשים Wi-Fi בבית הספר ולהגיד שזה עומד בתקנים.

<יניב שחר: כי התקנים, ויש פה ויכוחים, אם התקנים צריכים להיות 100 או 200 או 50.

<יניב שחר: יש פה סיפורים מפה ועד הודעה חדשה.

עמרם מצנע: כן, אוקיי.

<יניב שחר: ואנחנו מסתכלים על זה שכמו שיש עישון פאסיבי, אנחנו מדברים על זה שיש חשיפה פאסיבית ל-Wi-Fi, והילדים וההורים לא יכולים לעשות עם זה שום דבר.

<יניב שחר: אין להם איך להתמודד עם זה מול הרשות המקומית.

<יניב שחר: כי הם אומרים – או אין לנו תקציב, או אנחנו עומדים בספים, וזה לא שאי אפשר לעשות.

<יניב שחר: יש מה לעשות.

עמרם מצנע: כן, הנקודה הובנה.

<יניב שחר: אני רוצה לומר עוד שני דברים קטנים, רק להגיד לגבי המגבלות של משרד החינוך.

<יניב שחר: מדברים על כיתות א'-ג' שיש בהן הגבלה של חשיפה לקרינה, שעה ביום, שלוש פעמיים בשבוע או שעתיים או ארבע פעמים בשבוע.

<יניב שחר: לגבי כיתות ד' ומעלה – כאילו הם כבר מבוגרים, אין הגבלות בכלל, הם יכולים להיות כל היום ב-Wi-Fi ואין עם זה שום בעיה.

<יניב שחר: ובאמת, בקטע של האכיפה, משרד החינוך חייב לבוא לבתי הספר ולבדוק שעומדים בחוזרי מנכ"ל, שנקודות האקסס פויינט שאינן בשימוש יכבו אותן, שהמחשבים של המורים יחוברו לרשת קווית.

<יניב שחר: שאיפה שאפשר בכיתה, לדוגמא בשולחנות שנמצאים בהיקף של הכיתה, ליד הקירות, איפה שאפשר לחבר אותן כן לרשת קווית, בשביל להוריד את כמות הקרינה בכיתות.

<יניב שחר: וזה דברים שהיום משרד החינוך לא עושה.

<יניב שחר: הוא מוציא חוזרים, אבל אין מי שאוכף אותם ובאמת בודק שמבצעים את ההנחיות שיש שם.

<יניב שחר: תודה רבה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: עמיר בורנשטיין, בבקשה.

<עמיר בורנשטיין: כן, שלום, שמי עמיר בורנשטיין, אני פעיל בנושא המודעות לקרינה ורגישות לקרינה בארץ ובעולם.

<עמיר בורנשטיין: המצב כיום בשטח, ואתם תשמעו עוד מעט את ההורים שהגיעו מרחבי הארץ, שחשיפה לקרינה, לכל סוגיה, קרינה בלתי מייננת לכל סוגיה, אם זה קרינה מטלפונים סלולאריים בתוך הכיתות, אנטנות מול בתי הספר, Wi-Fi בתוך הכיתות, בתוך המסדרונות, לפ-טופים וגם קרינה מרשת החשמל, שאין לזלזל בה - מגיעה לרמה כזאת שילדים כבר היום נפגעים מהקרינה הזאת, כשהקרינה היא ברמות הרבה יותר נמוכות מהתקנים.

<עמיר בורנשטיין: הסיבה לכך נרמזה קודם.

<עמיר בורנשטיין: התקנים לא מבוססים על אפקט ביולוגי, לוקחים בחשבון רק אפקט תרמי קצר טווח.

<עמיר בורנשטיין: זאת אומרת אם זה לא מחמם אותך או לא עושה איזה שהוא שינוי מיידי, אז זה בטוח לפי התקנים היום.

<עמיר בורנשטיין: ילדים רבים סובלים כבר היום בבתי הספר מכאבי ראש כרוניים, מעייפות כרונית, מסחרחורות, מבעיות זיכרון, בעיות ריכוז, הפרעות בקצב הלב ותסמינים נוספים.

<עמיר בורנשטיין: כאשר אחד או חלק מהתסמינים האלה מתרחשים בו זמנית, ביחד או בצמוד לחשיפה לקרינה, מדובר למעשה במה שנקרא רגישות לקרינה.

<עמיר בורנשטיין: בחודשים האחרונים - ואני אומר את זה בלב כבד – שוחחתי ונפגשתי עם עשרות הורים וילדים שנפגעו בבתי הספר והיום הם כבר כנראה יסבלו בצורה כרונית כל החיים והם כנראה רגישים לקרינה ברמה כזו או אחרת.

<עמיר בורנשטיין: הם מרגישים את התסמינים בעיקר בימים שיש בהם לימודים.

<עמיר בורנשטיין: כשיש חופש – התסמינים נעלמים או דועכים.

<עמיר בורנשטיין: בתי הספר הם מקרי קצה בכל מה שקשור לקרינה בתדר גבוה.

<עמיר בורנשטיין: כשהולכים ופורשים 40 מכשירי לפ-טופ בכיתה או טאבלטים שפולטים קרינה במשך השיעור, כשלא אוסרים על התלמידים שימוש בטלפונים הסלולאריים, שהיום זה סלולארי דור שלישי, שמשדר רוב הזמן והילדים יודעים לעשות בזה שימוש כבד, עם כל הווטס אפים ועם כל הפייסבוקים.

<עמיר בורנשטיין: אם תשים שם מד קרינה, אתה תראה שעל רצף הזמן יש שידור קבוע בכל הכיתה.

<עמיר בורנשטיין: כשיש ראוטרים אלחוטיים במסדרונות ובתוך הכיתה, ובתוך הכיתה משתמשים בראוטרים מקצועיים, עם הספקים גבוהים יותר מהראוטר הביתי, שמסוגלים לנהל יותר משתמשים.

<עמיר בורנשטיין: כשכל זה קורה וכשהתקנים לא מגנים, יש לנו בעצם החמרה של עומס החשיפה על התלמידים.

<עמיר בורנשטיין: מכיוון שההשפעות הבריאותיות של חשיפה לקרינה בלתי מייננת אינן ידועות לילדים ולהורים, רבים מהנפגעים לא יודעים שהם בעצם נפגעו ורבים מאלה שמרגישים כאבי ראש, וגם רבים מאיתנו, אני בטוח שנעבור פה אחד-אחד, נמצא שלפחות 20% מרגישים כאבי ראש אחרי שימוש בסלולארי או אחרי גלישה אלחוטית, ונימול בידיים ונימות בראש, ותסמינים נוספים של רגישות לקרינה.

<עמיר בורנשטיין: רובנו לא נדע שזה זה, כי אין מודעות לנושא.

<עמיר בורנשטיין: אני מניח שאם הייתה מודעות, כמו ההורים שהיו מדווחים על ילדים שכבר נפגעו, הייתה הרבה יותר גדולה ממה שאנחנו רואים היום.

<עמיר בורנשטיין: אנחנו רואים רק את קצה הקרחון.

עמרם מצנע: תודה רבה.

<עמיר בורנשטיין: אני רוצה לומר עוד כמה דברים.

עמרם מצנע: לא, לא, משפט אחד.

<עמיר בורנשטיין: אני עצמי רגיש לקרינה יותר מ-10 שנים.

<עמיר בורנשטיין: הילדים שהיום נפגעים, איך הם יחזיקו מ"ק בצבא, שזה שימוש מבצעי?

<עמיר בורנשטיין: הם לא יוכלו להתקרב לשום דבר בחיים שלהם, שפולט קרינה.

<עמיר בורנשטיין: צריך להתעורר.

<עמיר בורנשטיין: הגיע הזמן להתעורר, לפני שיהיה מאוחר.

<עמיר בורנשטיין: עבור הורים רבים שיושבים כאן היום בקהל, זה מאוחר, והורים רבים נוספים ייפגעו בזמן הקרוב כנראה, לצערי הרב.

<עמיר בורנשטיין: חייבים להכיר בנזקים הביולוגיים של קרינה, חייבים להפסיק את החשיפה של ילדינו לקרינה, בדגש על האזור הבית ספרי, שעליו יש לנו שליטה.

<עמיר בורנשטיין: תודה רבה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: נוה גרנות, בבקשה.

<נוה גרנות: כן, שלום.

<נוה גרנות: אני אם לשני בנים מבית ספר יסודי בתל אביב.

<נוה גרנות: מאז שהתקינו את מערכת התקשוב הבית ספרית, החלו כאבי ראש הולכים וגוברים, בשנה האחרונה הם ממש החמירו.

<נוה גרנות: היינו אצל מגוון רופאים שעשויים אולי לטפל בדבר.

<נוה גרנות: לאף אחד לא הייתה תשובה: הילד לא סובל מכלום, אולי זה פסיכו-סומאטי, זאת התשובה הקבועה שיש לכולם.

<נוה גרנות: זה הגיע למצב כזה שהילדים פשוט היו חוזרים, מחזיקים בראש ואומרים – אמא, אני פשוט לא יכול, הראש מתפוצץ לי.

<נוה גרנות: הם היו יושבים ובוכים ופשוט הולכים לשכב במיטה.

<נוה גרנות: אני רואה קורלציה מאד ברורה בין הימים שבהם הם מבלים בבתי הספר לבין ימי חופש.

<נוה גרנות: אין להם בכלל שום תסמינים, שום כאבים, וזה לא שיש לנו בבית.

<נוה גרנות: אנחנו בבית נטולי מיקרוגל, נטולי Wi-Fi.

<נוה גרנות: זאת אומרת שזה ברור בבירור שבשעה שהם שוהים 5-6 שעות בבית הספר, הנזק נגרם שם.

<נוה גרנות: חוץ מזה, יש דיווחים גוברים והולכים יום יום, מהורים בבית הספר, על כאבי ראש, על נימול בחלקי גוף.

<נוה גרנות: על ילדים שכבר שנתיים נוטלים נורופן יום יום בגלל כאבי ראש שהם לא יכולים לשאת אותם, וגם שינויים הורמונאליים, זאת אומרת התבגרות טרום-טרום של בנות, שיש להם שינויים פיזיולוגיים ומחזור, בטרם זמן, בכיתות ב'-ג', שזה משהו שלא נתפס על הדעת.

<נוה גרנות: אנחנו פנינו להנהלת בית הספר, אנחנו הבנו שההנהלה התבקשה לשתוק.

<נוה גרנות: זאת אומרת אמרו להם שהם לא רשאים לתת תשובה, יש אבא ואמא, מערכת החינוך תטפל בזה.

<נוה גרנות: העירייה מסרבת לדבר איתנו, ובינתיים ראש העירייה מרשת את כל העיר ואנחנו כביכול פיילוט ואין לנו מה לעשות.

<נוה גרנות: הילדים שלנו בעצם במלכוד.

<נוה גרנות: הם בעצם במלכודת הקרינה וסומא עליהם להתבשל יום יום ולהיטגן.

<נוה גרנות: ואני לא מבינה למה לאף אחד לא איכפת מסרטן?

<נוה גרנות: אני לא מבינה.

<נוה גרנות: זאת אומרת יש מחקרים שאמנם, תודה לאל, לא נעשו על בני אדם עדיין, אבל יש הוכחות.

<נוה גרנות: יש אלפי מחקרים שמוכיחים את זה.

<נוה גרנות: עכשיו, כשאתה מדבר עם אנשים, אנשים מזלזלים בדרך כלל, הם אומרים – לכל אחד יש Wi-Fi בבית.

<נוה גרנות: אבל ה-Wi-Fi הכיתתי, למשך 6 שעות, יכול להחזיק בית מלון.

<נוה גרנות: זה לא Wi-Fi ביתי.

<נוה גרנות: זה אותן עוצמות.

עמרם מצנע: אוקיי, תודה.

עמרם מצנע: יעל לוין, בבקשה.

<יעל לוין: שלום, אני יעל לוין.

<יעל לוין: אני אמא לשני ילדים מאותו בית ספר, שסובלים מכאבי ראש.

<יעל לוין: הבת שלי בכיתה ד', הבן שלי בכיתה א' .

<יעל לוין: הבת שלי משנה שעברה התחילה לסבול מכאבי ראש.

<יעל לוין: זה הגיע למצב שהיא הייתה מתקשרת אלי כמעט כל יום מבית הספר – אמא, אני לא יכול להיות, בואי תיקחי אותי, כאב לי מאד מאד הראש.

<יעל לוין: הייתי באה והילדה הייתה מחזיקה את הרקות.

<יעל לוין: הייתי לוקחת אותה הביתה ואחרי כמה זמן הכאב היה פשוט מפוגג.

<יעל לוין: הבן שלי הקטן, בכיתה א', בן 7, גם הוא התחיל להרגיש כאבי ראש בשבועות האחרונים.

<יעל לוין: בהתחלה חשבתי שאני לבד בסיפור הזה ושרק הילדים שלי לא בסדר ורצתי עם הילדה לכל רופא אפשרי, שכמובן לא מצא שום דבר, ולאט לאט מצאתי עוד 15 ילדים סביבי, רק בין המכרים שלי, לא עברתי כיתה-כיתה ובית בית.

<יעל לוין: אני בטוחה שאם הייתי עוברת הייתי מוצאת מספרים גבוהים יותר.

<יעל לוין: פשוט מהמכרים הקרובים שלי גיליתי שכולנו עם אותה בעיה, עם ילדים שפשוט סובלים מכאבי ראש.

<יעל לוין: את הבת שלי כרגע, אני מפחדת לשלוח לבית הספר, כי הגוף שלה כבר התחיל להשתבש.

<יעל לוין: אני פשוט השארתי אותה בבית כמה ימים והחזרתי אותה, רק כי לא הייתה לי ברירה, הילדה לא יכולה יותר לשבת בבית.

<יעל לוין: החזרתי אותה והיא פשוט יוצאת מכל השיעורים המתוקשבים.

<יעל לוין: ובגלל שהיא בכיתה ד' והיום כמעט כל השיעורים הם מתוקשבים, הייתה פשוט מסתובבת במסדרונות בית הספר, כל יום.

<יעל לוין: כל יום בין שעתיים לשלוש הילדה פשוט מסתובבת, כי אני לא מוכנה לסכן אותה.

עמרם מצנע: וכשהיא לא נכנסת לשיעורים המתוקשבים אז התופעות האלה לא חוזרות?

<יעל לוין: נכון.

<יעל לוין: מה שקרה לבת שלי, שהשנה הכאבים, כאבי הראש כבר קורים לה גם בכיתות שיש חריגות חשמל.

<יעל לוין: זאת אומרת שכנראה הרגישות בגוף שלה כבר לא יכולה לשאת גם כיתות עם חריגות חשמל.

<יעל לוין: פשוט מתפוצצות לא הרקות.

<יעל לוין: ואנחנו פונים ושואלים מי דואג לילדים שלנו?

<יעל לוין: אנחנו לא יודעים מה קרה להם אפילו.

<יעל לוין: אנחנו לא יודעים מה נפגע בגוף שלהם, אנחנו לא יודעים איך לטפל בהם.

<יעל לוין: אין לנו רופאים לגשת אליהם, אין לנו מנהלת בית ספר שיכולה לעזור לנו, כי השתיקו אותה.

<יעל לוין: אין לנו ראש עיר שעוזר לנו, מכיוון שהוא מסרב לפגוע אותנו.

<יעל לוין: מה אנחנו אמורים לעשות?

<יעל לוין: להמשיך לשלוח את הילדים לבית הספר בידיעה שהם נפגעים שם?

עמרם מצנע: אוקיי.

עמרם מצנע: לילי, בבקשה.

<לילי ברוך שטאובר: קודם כל אני מתנצלת על ההתפרצות שלי קודם.

<לילי ברוך שטאובר: אני פשוט אמא שיש לה ילדי עם כאבי ראש עזים בבית.

עמרם מצנע: אתן מאותו בית ספר?

<לילי ברוך שטאובר: כן, אנחנו מאותו בית ספר, אבל אנחנו מייצגים פה הרבה הורים עם ילדים עם כאבי ראש.

<לילי ברוך שטאובר: אני מאד מודאגת ממה ששמעתי פה, כי אני מבינה עכשיו שבאמת חוסר הידע הוא כל כך עמוק וחוסר הידע הזה, המחיר שמושלם הוא בבריאות של הילדים שלנו.

<לילי ברוך שטאובר: יש פה אנשים מכל המשרדים, כשאף אחד עוד לא יודע מה לא בסדר, מה התקן האמיתי.

<לילי ברוך שטאובר: עכשיו, אני חושבת, אדוני יושב הראש ואני גם כתבתי לך את זה במייל, שזו תהיה בכייה לדורות.

<לילי ברוך שטאובר: זו תהיה בכייה לדורות.

<לילי ברוך שטאובר: יש לך נכדים, אני מניחה, יש פה ילדים, יש סבים וסבתות - - -

עמרם מצנע: 8 במספר.

<לילי ברוך שטאובר: תקשיבו, אנחנו לא נגד אף אחד פה, כי לכולנו יש ילדים.

<לילי ברוך שטאובר: חברה, לפחות ב-שש-שבע שעות האלה, בואו לא נחשוף אותם לקרינה הנוראית הזאת, בגלל שאנחנו לא יודעים מספיק, לא בגלל שאני יודעת מספיק.

<לילי ברוך שטאובר: אני קוראת מחקרים, אבל אני לא יודעת מספיק.

<לילי ברוך שטאובר: מישהו פה יכול להגיד לי שהביטוח ממשרד החינוך מבטח את הילדה שלי מסרטן?

<לילי ברוך שטאובר: מישהו יכול להגיד לי את זה?

<לילי ברוך שטאובר: שפעם אחת חלילה אני אבוא ואני אגיד תקשיבו, אני צריכה את זה?

<לילי ברוך שטאובר: הביטוח בכלל מבטח את הילדים מהקרינה הזאת?

<לילי ברוך שטאובר: אז בגלל חוסר הידע, בגלל זה.

<לילי ברוך שטאובר: אני לא נגד אף אחד פה.

<לילי ברוך שטאובר: בואו נפסיק את הדבר הנוראי הזה.

<לילי ברוך שטאובר: יש פה ילדים שסובלים.

<לילי ברוך שטאובר: הבת שלי עם כדורים, ילדה בת 12.

<לילי ברוך שטאובר: אני לא חוויתי בחיים כאבי ראש בתור ילדה.

<לילי ברוך שטאובר: מתי נכנסתי למאבק הזה?

<לילי ברוך שטאובר: אני לפני שנה ישבתי ואמרתי עזבו אותי, מה השטויות האלה, יש היום Wi-Fi בכל מקום.

<לילי ברוך שטאובר: פתאום אני שומעת-.

<לילי ברוך שטאובר: הלכתי לרופא, הוא עשה לה את כל הבדיקות, שום דבר.

<לילי ברוך שטאובר: הוא אומר לי אסור לי להגיד לך את זה, אבל תיקחי אותה לנוירולוג, כי אם יש קרינה בבית הספר-.

<לילי ברוך שטאובר: אסור לי להגיד לך את זה כי רופאים היום לא מכירים במחלה הזאת, ואני פתאום שומעת שיש בכל הארץ, בגלל הפייסבוק מן הסתם, יש בכל הארץ ילדים עם כאבי ראש.

<לילי ברוך שטאובר: ילד עם כאב ראש?

<לילי ברוך שטאובר: איפה זה נשמע?

<לילי ברוך שטאובר: היום קיבלתי במייל בבוקר משהו ממישהו שנמצאת בארצות הברית, שאמרה לי שבלוס אנג'לס כל ארגון המורים השבוע ביקש להוציא את ה-Wi-Fi מבתי הספר, לא לרשת את בתי הספר בארצות הברית הנאורה.

<לילי ברוך שטאובר: אז מה אנחנו עושים לילדים שלנו?

<קריאה: לא נאורה בכלל.

<לילי ברוך שטאובר: מה אנחנו עושים לנכדים שלנו?

עמרם מצנע: תודה רבה לך.

<רם דישון: אתה מוכן להקריב את הבריאות של הילדים בשביל גמישות פדגוגית?

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: בבקשה, יעקב.

<יעקב בן עמי: שלום, שמי יעקב עמי, ואני מראשון לציון.

<יעקב בן עמי: אני באתי כנציג של הורי בית ספר נגבה.

<יעקב בן עמי: המצב אצלנו הוא הרבה יותר חמור ממה שכולם השמיעו פה.

<יעקב בן עמי: זה התחיל מכאבי ראש איומים אצל כל מיני ילדים.

<יעקב בן עמי: כל אחד חשב שזו החבילה שלו, שזה הילד שלו, זה הבעיות שלו, רצו לרופאים, הגיעו לבתי חולים, MRI, CT, שום דבר.

<יעקב בן עמי: לא יודעים ולא ברור.

<יעקב בן עמי: וככה מדברים, יושבים באיזה שהוא מפגש, מדברים וזה ופתאום – גם לי, גם לי יש, גם לך יש, גם להוא יש, גם לי יש.

<יעקב בן עמי: הגענו לסדר גודל של 80 ילדים מתוך 184 – 40%, שסובלים מכאבי ראש, גירודים, הקאות.

<יעקב בן עמי: הבת שלי באופן אישי מגיעה הביתה אחרי הלימודים, תופסת את הראש ככה, אני לוקח את החבל של חלוק הרחצה שלי, אני קושר לה על הראש על מנת שיעבור לה כאב הראש.

<יעקב בן עמי: בלילה היא פתאום מתעוררת, מקיאה את הנשמה שלי.

<יעקב בן עמי: פשוט יושבת בשירותים ומקיאה את הנשמה שלה, ואני לא יודע איך לעזור לה.

<יעקב בן עמי: אני לא יודע ממה זה.

<יעקב בן עמי: רצנו לרופאים, רצנו ועשינו את כל הבדיקות.

עמרם מצנע: בת כמה היא?

<יעקב בן עמי: היא בת 11.

<יעקב בן עמי: אנחנו רצים לכולם, אנחנו רצים לכל ואין.

<יעקב בן עמי: הילדה בריאה, כל הבדיקות שלה בסדר.

<יעקב בן עמי: כל הבדיקות שעשינו לה, הכל בסדר.

<יעקב בן עמי: אז מאיפה זה?

<יעקב בן עמי: עכשיו, מה קרה שם בבית הספר?

<יעקב בן עמי: יש לנו מרכז מסחרי ויש לנו בית ספר.

<יעקב בן עמי: הציבו פה שתי אנטנות.

<יעקב בן עמי: המרחק בין האנטנות לבית הספר זה בערך סדר גודל של 25 ולא 50 מטרים כפי שציינו פה.

עמרם מצנע: זה אותו בית ספר?

<יעקב בן עמי: לא, לא, זה בית ספר נגבה, הם בתל אביב.

עמרם מצנע: לא, לא, מה שהוא דיבר.

<רם דישון: כן, כן, אני דיברתי עליו, כן.

<רם דישון: אני ראיתי בדו"חות 60 מטרים, יכול להיות שזייפו גם שם.

<רם דישון: גם את זה ראינו.

עמרם מצנע: גם 60 היום זה כבר לא מה שהיה פעם.

<יעקב בן עמי: מה שחשוב לשים לב חברה, כל הדוברים פה, מי נפגע.

<יעקב בן עמי: איזה 80 ילדים נפגעו.

<יעקב בן עמי: ה-80 ילדים שנפגעו היו הילדים שישבו בכיתות הצפוניות של בית הספר, הכיתות שהיו מול האנטנות באופן ישיר.

<יעקב בן עמי: כנ"ל עשו בדיקות, הזמינו בדיקות לבית הספר.

<קריאה: זה אנטנות של סלולר.

<יעקב בן עמי: אנטנות סלולאריות ויש גם Wi-Fi בכיתה.

<יעקב בן עמי: אני לא מומחה להגדיר מי, מה, מו.

<יעקב בן עמי: אני מומחה להגיד מה המצב.

<יעקב בן עמי: הילדים החולים - בכיתות הצפוניות.

<יעקב בן עמי: הזמנו בודק, הבודק הגיע ומסתבר שכל החלק הצפוני של בית הספר הוא בסדר גודל של 5 מיקרו וואט לסנטימטר, אני לא כל כך מבין בזה.

<יעקב בן עמי: לעומת זאת, בכיתות אחרות זה 0.1 0.02.

עמרם מצנע: כשהתקן אני מבין הוא 50, סטליאן?

<סטליאן גלברג: כן.

<יעקב בן עמי: שהתקן הוא 50 עד 100, מה שאני מבין ואני לא מבין גדול בזה.

עמרם מצנע: אני מכיר את הויכוח.

<יעקב בן עמי: בואו תסבירו לי כל המומחים למיניהם, למה דווקא אותם 80 ילדים שיושבים בכיתה הצפונית, שהם מול האנטנה, שהם מול הבדיקות ששם הערך הוא יותר גבוה מאזורים אחרים, למה דווקא הם חלו ולא התלמידים שישבו בכיתות הדרומיות?

<רם דישון: ולמה היה שיפור משמעותי כשהעבירו את אותם הילדים לכיתות אחרות.

<יעקב בן עמי: רגע, אני אגיע לכל, רם.

<יעקב בן עמי: היה לך זמן לדבר, עכשיו זה הזמן שלי.

<יעקב בן עמי: אתה יודע כמה חיכיתי לזה?

<יעקב בן עמי: הוא לא הסכים לי בכלל.

<יעקב בן עמי: אנחנו השבתנו את בית הספר, ההורים החליטו להשבית את בית הספר.

<יעקב בן עמי: לא להשבית, לא לשלוח את הילדים.

<יעקב בן עמי: אנחנו לא רוצים לשלוח את הילדים שלנו לבית ספר, כשהם חוזרים לנו חולים.

<יעקב בן עמי: במשך השבוע שישבנו בבית, הפלא ופלא, כל הילדים שמחים, אין כאבי ראש, אין הקאות, ילדים שהיו להם גירודים ופצעים בידיים נעלמו, מה זה, הוקוס פוקוס, מיני מוקוס.

<יעקב בן עמי: אני לא יודע איך להסביר את זה אפילו.

<יעקב בן עמי: זה אומר, לפי מה שהשכל הקטן שלי, שהוא לא כל כך גדול מבין, שזה פרופר הקבוצה הזאת מול האנטנה, מול הדבר הזה.

<יעקב בן עמי: זה דבר אחד.

<יעקב בן עמי: דבר שני שאני רוצה להסב פה את תשומת ליבכם, זה קודם כל אני רוצה להעביר מסר אחד ברור בשם הורי בית ספר נגבה.

<יעקב בן עמי: יושב איתנו יושב ראש הוועד העירוני אבי צרף.

<יעקב בן עמי: אנחנו מודיעים בזאת שמבחינתנו אין לו את הרשות לייצג אותנו ואין לו את הרשות לדבר בשמנו, מהסיבות שלדעתנו - - -

עמרם מצנע: טוב, עזוב.

<יעקב בן עמי: לא, לא, זה חשוב, זה חשוב.

עמרם מצנע: זה לא חשוב.

<יעקב בן עמי: אוקיי, לא חשוב, אוקיי.

<יעקב בן עמי: בכל אופן אין לו את הסמכות לדבר בשם הורי בית הספר נגבה.

<יעקב בן עמי: הלאה.

<יעקב בן עמי: בבית הספר יש חדר מחשבים, איפה אפרופו משרד החינוך?

<יעקב בן עמי: יש לנו חדר מחשבים שהוא נקרא מקובע.

<יעקב בן עמי: לא מזיזים את השולחנות לפי רצון המורים שההוא יהיה בצפוני וההוא יהיה בדרומי וישחקו פה וישחקו כדורגל.

<יעקב בן עמי: מקובע.

<יעקב בן עמי: שולחנות במקומות קבועים, בנקודות קבועות.

<יעקב בן עמי: למה צריך להיות שם Wi-Fi ולא קווי?

עמרם מצנע: כן.

<יעקב בן עמי: הלאה.

<יעקב בן עמי: בחדר מורים - - -

עמרם מצנע: נקודה אחרונה.

<יעקב בן עמי: לא, יש לי עוד שתיים שלוש נקודות, ואני חייב, זה מאד חשוב.

<יעקב בן עמי: אני מביא נתונים, מספרים.

עמרם מצנע: בסדר, אנחנו הבנו את המסר.

<יעקב בן עמי: אנחנו גם דואגים למורים.

<יעקב בן עמי: בבדיקות שעשו בבית הספר מסתבר שבחדר המורים, מהצד השני של הקיר שלו, יש ארון חשמל.

<יעקב בן עמי: גילו שם בין 20 ל-30 מיליגאוס.

<יעקב בן עמי: אמרו למורים תשמעו מעכשיו אתם לא יושבים ליד הקיר, תיקחו את הכיסא שלכם 2 מטרים מהקיר ושם אתם יושבים.

<יעקב בן עמי: יעני עשו להם מחיצה, הורידו להם 2 מטרים על מטר, חצו להם את חדר המורים.

<יעקב בן עמי: יש לנו כיתה א' שנמצאת גם בחדר הצפוני הזה שאני מדבר עליו.

<יעקב בן עמי: הבדיקות הראו 30 עד 40 מיליגאוס במרחק של 2 מטרים בתוך הכיתה.

<יעקב בן עמי: למה?

<יעקב בן עמי: כי ארון החשמל בתוך הכיתה.

עמרם מצנע: כן, אוקיי.

<יעקב בן עמי: עכשיו הנושא הכי חשוב.

עמרם מצנע: אחרון.

<יעקב בן עמי: הכי חשוב זה הנושא של הרשויות המקומיות.

<יעקב בן עמי: הרשויות המקומיות.

<יעקב בן עמי: אנחנו, כשגילינו את התופעה הזאת שיש לנו 80 ומשהו ילדים חולים, פנינו לרשות המקומית בראשון לציון, למחזיקת תיק איכות הסביבה יפעת מאירוביץ, והעברנו לה את המסר.

<יעקב בן עמי: הם החליטו לשלוח מטעמם לבצע בדיקות בתוך בית הספר.

<יעקב בן עמי: הם שלחו איזו שהיא חברה, אני לא זוכר את השם שלה, מלר"ז או משהו כזה, ואחרי יומיים שלושה קראו לנו לפגישה בעירייה ומציגים לנו את הדו"ח: בבקשה, הנה, חברה, הכל בסדר.

<יעקב בן עמי: אנחנו מסתכלים על הדו"ח, קיבלנו חושך.

<יעקב בן עמי: בכלל לא בדקו Wi-Fi.

<קריאה: הם לא יודעים לבדוק.

<יעקב בן עמי: הם לא יודעים.

<יעקב בן עמי: שלחתם אנשים שלא יודעים לבדוק.

עמרם מצנע: אוקיי אדוני, הנקודות שהעלית ברורות, תודה רבה.

עמרם מצנע: אתי בנימין, בבקשה.

<אתי בנימין: כמו שאתה יודע אנחנו הגשנו בג"ץ נגד משרד החינוך בסוגיה, ביחד עם הפורום לסלולאריות שפויה.

<אתי בנימין: הנהגת ההורים הארצית הגישה את הבג"ץ ביחד עם הפורום לסלולאריות שפויה נגד משרד החינוך.

<אתי בנימין: יש דיון נוסף בבג"ץ בחודש הבא.

<אתי בנימין: בדיון האחרון משרד החינוך נתבקש לתת תשובה לבג"ץ – בכמה בתי ספר נכון להיום מותקן ה-Wi-Fi, שהרי חוזר המנכ"ל אומר שרק במקרים חריגים יתקינו Wi-Fi, ובדרך כלל צריך להתקין את התקשורת הקווית.

עמרם מצנע: זה לא מה שאומר חוזר מנכ"ל.

עמרם מצנע: חוזר מנכ"ל אומר שכל המערכות העתידיות צריכות להיות קוויות.

עמרם מצנע: לגבי העבר, יש את הנהלים מה לעשות, אבל אין הנחיה במשרד החינוך להפסיק את השימוש ב-Wi-Fi.

<אתי בנימין: יש הנחיה של משרד הבריאות, יש מכתב של משרד הבריאות שמתנגד לשימוש ב-Wi-Fi, שהוגש לבג"ץ.

<אתי בנימין: גם משרד החינוך היה שותף להנחיה הזאת, זה גם כן הוגש לבג"ץ.

<אתי בנימין: ולצערי, התשובה של משרד החינוך לבג"ץ היא, שב-75% מבתי הספר במדינת ישראל, יש תקשורת Wi-Fi.

<אתי בנימין: משרד החינוך מעלים עין מהעבודה של הרשויות, מהתקנה של ה-Wi-Fi בתוך בתי הספר.

<אתי בנימין: עכשיו אנחנו שמענו פה על ארונות חשמל, שמענו פה על ה-Wi-Fi, שמענו פה על האנטנות הסלולאריות שמקיפות את בתי הספר.

<אתי בנימין: הילדים שלנו מתבשלים בתוך בתי הספר.

<אתי בנימין: מתבשלים, ואף אחד לא פותח את הפה, אף אחד לא נותן לנו פתרונות מה יקרה עם הילדים.

<אתי בנימין: האם אנחנו רוצים שזו תהיה בכייה לדורות, שבעוד כמה שנים נגיד אנחנו מצטערים, לא ידענו?

<אתי בנימין: אנחנו לא מחכים למחקרים ואנחנו לא מחכים לילדים שיהיו חולי סרטן, בכדי לטפל בקטע הזה.

<אתי בנימין: השאלה הנוספת שהפנה בג"ץ למשרד החינוך היא – האם יש לכם - - -

עמרם מצנע: אנחנו לא עוסקים בבג"ץ.

<אתי בנימין: לא, לא, לא, בסדר.

עמרם מצנע: בזה תעסקו מול משרד החינוך בבג"ץ.

<אתי בנימין: אני רק רוצה להגיד את זה כעובדה.

<אתי בנימין: לא ביקשתי.

<אתי בנימין: האם יש לכם איזה שהוא פתרון לאותם ילדים שנפגעים בקרינה, סליחה, שרגישים לקרינה?

<אתי בנימין: לצערי למשרד החינוך אין פתרונות לילדים שרגישים לקרינה בבתי הספר.

<אתי בנימין: תודה.

עמרם מצנע: כן, אוקיי, תודה רבה.

<יעקב בן עמי: בית ספר נגבה שלחו את כל הממצאים הרפואיים של התלמידים למשרד הבריאות.

עמרם מצנע: אתה עוד מתפרץ, אחרי שקיבלת רשות דיבור?

<יעקב בן עמי: כולם צוחקים בזכותי.

עמרם מצנע: כן, זיו.

<אתי בנימין: סליחה, משפט אחד נוסף:

<אתי בנימין: עיריית חיפה הוציאה בימים אלה הנחיה לכל בתי הספר שלה, בשם עיקרון הזהירות המונעת, להתחבר לתקשורת קווית ולהימנע מה-Wi-Fi, באופן מיידי ובאמת יש צדיק בסדום, מה שנקרא.

עמרם מצנע: עירית, בבקשה.

<עירית ליבנה: עירית ליבנה, מפקח על הבריאות במשרד החינוך.

<עירית ליבנה: אני רוצה חד משמעית להגיד, למרות מה שחושבים – אנחנו לא מתנערים ואני האיש שעושה Hold כל הזמן ומוצא את הגישה של כן לקבל את אותם מקרים שכן יש בעיות רפואיות.

<עירית ליבנה: אנחנו לא מחכים למחקרים, רבותי.

<עירית ליבנה: אני יכולה לדבר בשמי ובשם המשרד: לא היה מקרה שבוא הייתה תלונה על איזו שהיא בעיית בריאות, שלא טופלה - - -

עמרם מצנע: אתם מכירים את שני הסיפורים האלה מנגבה ומדוד ילין?

<עירית ליבנה: כן, כן, כן.

<יעל לוין: פנינו אליך.

<עירית ליבנה: כן, כן, פניתם, נכון.

<יעקב בן עמי: עם מי את בקשר מנגבה?

<עירית ליבנה: גם את נגבה, אנחנו היינו בתמונה.

<עירית ליבנה: אני רוצה להגיד שהמשרד לא מתנער ואנחנו מתייחסים קודם כל באופן כללי וב' למקרים בודדים.

<עירית ליבנה: וכששאלו פה מה המענה שניתן, רבותי, חד משמעית.

<עירית ליבנה: אם יש בעיות ספציפיות באזורים שלא מאנטנה ולא על פי הנהלים וצריך לפתור אותם, אנחנו באחריות מלאה נטפל בהם ונפתור, מעבר לסקרים ולכל.

<יעל לוין: אבל כן פנו.

<עירית ליבנה: פניתם אלי, ישר טיפלתי.

<יעל לוין: אבל עדיין הילדים שלנו נחשפים.

<עירית ליבנה: בסדר, רגע.

<עירית ליבנה: אבל קודם כל טענו פה שמתנערים ואני רוצה לומר - - -

<יעל לוין: אבל אין טיפול.

עמרם מצנע: גברתי.

<עירית ליבנה: שנייה.

<עירית ליבנה: קודם כל תחום הבריאות הוא תחום ש...

<עירית ליבנה: בשנים האחרונות, אנחנו מתייחסים, לוקחים ומוצאים את הפתרונות, ואם צריך למצוא פתרון ספציפי או לכיתה ספציפית או לילדים ספציפיים, הנושא הזה ייפתר.

<עירית ליבנה: זה לא התנגשות.

<עירית ליבנה: אנחנו לא נגד אף אחד, להיפך.

<עירית ליבנה: אנחנו אומרים לא, לא לקדמה, אנחנו א ומרים על עיקרון הזהירות המונעת.

<עירית ליבנה: אנחנו עובדים על פי הנהלים ובנוסף לזה יש תכניות חינוכיות ואמרת, ואני אומרת, כמו שהעלינו לסדר היום, קודם כל אנחנו מפעילים עכשיו, דיברתם פה על הטלפונים הסלולאריים, יש תכנית שנקראת דור נייד, שאנחנו לאט לאט מפיצים, של שימוש מושכל בטלפונים סלולאריים, כולל חוזר מנכ"ל, שיש פה גם פנייה להורים, כי כשאתה אומר לילד, סליחה, אל תביאו טלפונים לבית הספר – שומו שמיים.

<עירית ליבנה: ההורים כולם אומרים – אז איך נהיה איתם בקשר?

<עירית ליבנה: שזה איזה שהוא דיבור שצריך להיות אם בהתנהגויות איתנו ועם ההורים, ובמקביל אנחנו לא מתנערים, אנחנו נמצא את הפתרונות.

<עירית ליבנה: חשובה לנו בריאות הילדים, רבותי, ללמוד אפשר תמיד, אתם צודקים, נמצא את הדרך.

<יעל לוין: אבל הזמן הוא פה לרעתנו.

עמרם מצנע: תודה.

<יעל לוין: הזמן פועל לרעתנו.

<יעל לוין: הילדים שלנו כל יום נפגעים.

עמרם מצנע: זיו, בבקשה.

<זיו בר: זיו, מרכז שלטון מקומי.

<זיו בר: אני רוצה להגיד כנקודת מוצא, אנחנו רוצים להיות אחד מהגופים שמסתכלים לאתגר הזה בעיניים ואומרים איך אנחנו יכולים לשפר ולקחת אחריות.

<זיו בר: אגב, אנחנו מדברים היום על בתי ספר ותלמידים, הנושא הזה שם הוא הכי רלבנטי, אבל הוא גם רלבנטי בכלל למוסדות ציבוריים בכלל, בתי חולים, בתי אבות.

<זיו בר: לדעתי יש שלושה מרכיבים עיקריים פה, כדי להתמודד עם הדבר הזה.

<זיו בר: זה גם עניין של מודעות, תקצוב ומחקר וידע, כשמחקר וידע אנחנו כולנו פה עם המון סימני שאלה.

<זיו בר: זה משהו שאנחנו פחות, אבל גם אולי צריך קריאה לאיזה שהוא, לא יודע מה, משרד המדע והטכנולוגיה.

<זיו בר: את הדבר הזה צריך לפתור, אבל כן לגבי מודעות ותקצוב אני רוצה להתייחס.

<זיו בר: אלף, מודעות, אנחנו נשמח לעשות מה שאנחנו יכולים כמרכז שלטון מקומי.

<זיו בר: בעבר אנחנו גם דרך חוזרי מנכ"ל וגם בפנייה לרשויות מקומיות, דיברנו איתן על תקנה, על קרינה, הפצנו חברות בתחום הזה, שמוסמכות לבצע את הבדיקות האלה.

<זיו בר: זה משהו שאנחנו נשמח להירתם אליו.

<זיו בר: אבל לגבי תקצוב.

<זיו בר: בשנת 2012 יצאו הממצאים של הוועדה ומאז יצאו מספר חוזרי מנכ"ל בעניין הזה, וזה טוב שיש סטנדרט.

<זיו בר: צריך להבין שהסטנדרט הזה הוא גם משתנה, וצריך להבין שיש פער, שמי שמשנה את הסטנדרט, הוא לא מגבה את זה בתקצוב.

<זיו בר: ולרשות מקומית בסוף יש סטנדרט פעם אחת, ברגע שהוא משתנה ואין שיפוי תקציבי, צריך להפוך את המערכת וזה דברים שעולים כסף.

<זיו בר: יש פער בין בתי ספר חדשים, שהיום כבר נערכים לזה, לבין בתי ספר שדווקא רצו את טובת התלמידים והתקינו שם מערכות מתקדמות.

<זיו בר: אולי עם פחות ידע שהיה שם, אבל רצו להביא קידמה לבתי הספר, והיום הסטנדרט משתנה.

<זיו בר: צריך לקחת את כל התשתיות האלה אחורה.

<זיו בר: עכשיו, רשויות שיכולות לעשות את זה – עושות.

<זיו בר: רשויות שיש להן פחות כסף – יותר קשה להן לבצע את זה.

<זיו בר: אז אני רוצה להגיד שלא צריך להתכסות בנושא של תקציב, זה בלתי אפשרי.

<זיו בר: צריך לעשות את זה וזה עולה כסף.

<זיו בר: אני רק רוצה לציין, גם בוועדות שדנו בזה בעבר, זה נושא שעלה אצל דב חנין, וגם דיברו איך נוגעים בתקציב התקציבי, גם מבחינת סקרים, גם מבחינת תיקונים, שהאדון פה אמר שזה עולה 20,000 שקלים.

<זיו בר: זה דברים שעולים המון המון כסף.

<זיו בר: דובר על קרן ייעודית, דובר על לנסות, גם כשהורים דיברו פה, הם דיברו על חברת החשמל, משרד האוצר.

<זיו בר: הדברים האלה עולים המון המון כסף וצריך לקחת את זה גם בחשבון.

<זאב גולדבלט: אני מבקש שבכל זאת אבי יוכל לענות, כי הוא הותקף קודם.

עמרם מצנע: כן, כן.

<אלון פרץ: שנייה, עוד משפט.

<אלון פרץ: הוזכר פה הנושא של רגישות יתר לקרינה אלקטרומגנטית, והתופעות שההורים פה מתארים הן באמת טיפוסיות לתופעה הזאת.

<אלון פרץ: אני באופן אישי מאמין בה.

<אלון פרץ: אני בטוח שיש הרבה רופאים בכירים ממני ומנוסים ממני שיחשבו שאני מדבר שטויות, ויש כאלה.

<אלון פרץ: מה שאתם מתארים זאת הלקונה ברפואה, שלא מתעסקת בבריאות סביבה.

<אלון פרץ: אין רופאים שמתעסקים בבריאות סביבה, אבל אני חייב להגיד לכם דבר אחד.

עמרם מצנע: רופאים מתעסקים בבריאות.

<אלון פרץ: כן, אבל לא בבריאות סביבה ובהשלכות הסביבתיות של הבריאות, אין אף אחד שמתעסק בזה, ורופאי ילדים לא תמיד יודעים לתת את המענה.

<אלון פרץ: הם יודעים לתת עוד בדיקה ועוד כדור וזה לא מספיק, כולל נוירולוגים וכדומה.

<אלון פרץ: ואין התמחות ברפואה שמתעסקת בבריאות סביבה.

<אלון פרץ: אבל רגישות יתר לקרינה לא צריכה, גם אם היא קיימת, לעבר 50% מהתלמידים.

<אלון פרץ: יכול להיות שאם היא ממוקמת בכיתה מסוימת אז אולי יש לזה יותר קשר.

<אלון פרץ: אני מציע לכם לבדוק שיכול להיות שגם סיבות אחרות גורמות לכך שילדים האלה יש את התופעות האלה, ולא להיתלות בקרינה כאילו זאת הסיבה היחידה.

<יעל לוין: איזה סיבות?

<יעל לוין: ילדים סובלים מכאבי ראש רק בבית הספר.

<יעל לוין: כשהם בבית הם מרגישים טוב, בבית הספר כואב להם הראש.

עמרם מצנע: חברים, סליחה, הוא אומר לכם את דעתו ותכבדו את דעתו.

<אלון פרץ: בבית הספר יכולות להיות סיבות - - -

עמרם מצנע: כן, יושב ראש ארגון ההורים של ראשון.

<אבי צרף: בוקר טוב לכולם, אני אקרא מהדף כדי שזה יהיה קצר.

<אבי צרף: אני מגיע מעיר שהנושא ממוסד בה ונערכות בדיקות מסודרות בכל בתי הספר, כל תקופה מוגדרת.

<אבי צרף: הדו"חות מוצגים להורים ולמרות זאת אנחנו נתקלים בקשיים ובבעיות בתחום הקרינה.

<אבי צרף: ארונות החשמל מייצרים קרינה כאשר גב ארון החשמל מופנה לכיתה, נוצרת קרינה באותה כיתה.

<אבי צרף: הפתרון הוא פשוט וזול יחסית, התקנת מיסוך.

<אבי צרף: יש לבצע את זה בכל מוסדות החינוך בארץ.

<אבי צרף: ארונות החשמל מייצרים קרינה.

<אבי צרף: התיקון והדבר הזה הוא מאד פשוט, זה יום עבודה, התקנת רשת וקיר גבס, דברים מאד פשוטים לביצוע.

<אבי צרף: אינטרנט אלחוטי - Wi-Fi – העולם מתקדם.

<אבי צרף: הטכנולוגיה מתקדמת.

<אבי צרף: הבת שלי בכיתה י' עכשיו והיא לומדת להגדיר בטלפון ולתכנת משחקים בטלפון.

<אבי צרף: אי אפשר לעצור את הטכנולוגיה.

<אבי צרף: אנחנו גם לא יודעים, עוד כמה שנים יכול להיות שישתילו לנו את זה בראש, זה כבר מגיע למשקפיים.

<אבי צרף: אנחנו ממש לא יודעים איך להתמודד עם זה.

<אבי צרף: בראשון, במקום חדרי מחשבים, נרכשו עגלות עם 40 מחשבים ניידים, כאשר העגלה מגיעה לכיתת האם.

<אבי צרף: בכיתת האם הילדים מקבלים את המחשבים ועובדים איתם במשך השיעור, מחזירים אותם לעגלה, מטעינים ומעבירים את העגלה למקום הייעודי שלה.

<אבי צרף: העגלה עוברת מכיתה לכיתה.

<אבי צרף: זה יותר נוח לתלמידים, יותר נוח לכיתה וכמובן שאין מה לעשות, העולם הטכנולוגי מתקדם ואנחנו חייבים לעבוד עם מחשבים.

<אבי צרף: מחשבים שולחניים לא פחות, הם לא מקרינים פחות, יש להם גם קרינה.

<קריאה: הרבה פחות.

<אבי צרף: יש להם גם קרינה.

<אבי צרף: אפשר להגביל את השימוש בכיתות על ידי מפסק או פטנט טכנולוגי אחר.

<אבי צרף: את ה-Wi-Fi ברור שאפשר למצוא איזה פטנט טכנולוגי לסגור את האנטנות כשלא משתמשים איתן, את הראוטרים, את נקודות הגישה.

<אבי צרף: זה לא משהו מסובך.

<אבי צרף: אפשר לשים מפסק.

<אבי צרף: לא חסר פטנטים, רק צריך לקבוע את הפטנטים, שוועדה שזה המקצוע שלה ידאגו להוציא את זה כתקנה לבתי ספר, כי אנחנו עובדים במקום ממוסד, מסודר, ומנסים לקבל את הדברים מסודר.

<אבי צרף: והעיריות והרשויות יעבדו לפי סדר, אם הן תקבלנה נוהל מסודר וכתוב.

<אבי צרף: הבעיה הגדולה שנתקלו בה היא האנטנות הסלולאריות.

<אבי צרף: לחברות הסלולאריות ניתנה אפשרות להתקין אנטנה קטנה שנקראת נקודת גישה.

<אבי צרף: נקודת גישה אפשר להתקין בכל מקום והחברות הסלולאריות לא צריכות לקבל אישור ולא צריכות לקבל היתר בנייה, לצערנו כמובן, ולכן אין גורם או גוף או רשות שיכול לדרוש את הסרת נקודות הגישה.

<אבי צרף: אני אבקש לקבוע בחקיקה שיש להרחיק אנטנות סלולאריות ממוסדות חינוך, מינימום 300-400-500 מטר, איזה שהוא סף מרחק - - -

<קריאה: מחוץ לעיר.

<אבי צרף: לא מחוץ לעיר, אבל מרחק סביר ממוסדות חינוך.

עמרם מצנע: אתה יודע שככל שאנטנה רחוקה ממכשיר הטלפון שלך, אז אתה מגדיל את היקף הקרינה.

<אבי צרף: ממוסדות חינוך.

<זאב גולדבלט: של הטלפון עצמו.

עמרם מצנע: בסדר, וזה הדבר הכי צמוד אליך למוח.

<אבי צרף: אם הורה נותן לבן שלו טלפון, אנחנו לא יכולים לעצור אותו.

עמרם מצנע: אוקיי, תודה רבה.

<אבי צרף: שנייה, עוד מילה אחת ברשותכם.

<אבי צרף: בנושא המדובר של האנטנות בנגבה, יש מול בית הספר, על בניין, מרכז מסחרי, מספר אנטנות.

<אבי צרף: העירייה לא הצליחה בכל המשא ומתן שלה, לנסות לפרק את האנטנות במיידית.

<אבי צרף: הם הגיעו להסכמות עם החברה המדוברת, במקרה זה זה חברת HOT, שהם ינתקו מחשמל את האנטנות שקודם כל, לפני מספר שבועות נותקו האנטנות שמקרינות לכיוון בית הספר.

<אבי צרף: שאר האנטנות גם אמורות להתנתק.

<אבי צרף: זה לאחר שהעירייה נתנה להם כסף ומקום חלופי ועוד ועוד ועוד דברים כדי לשכנע אותם לפרק את האנטנות.

עמרם מצנע: אוקיי, אז אני מבין שהבעיה שם היא בפיתרון.

<אבי צרף: בדרך לפיתרון, בתהליך לפיתרון.

<יעקב בן עמי: לא, זה לא נפתר, כי רק אתמול סובבו את האנטנה השלישית לכיוון בית הספר.

עמרם מצנע: כן, סליחה.

עמרם מצנע: כן, בבקשה.

<רוני קלר: אני רוצה להתייחס.

<רוני קלר: חבל שגברת ליבנה ממשרד החינוך לא נמצאת פה, היא דיברה על תכניות לימוד שהעלנו.

<רוני קלר: אכן קיימת תכנית לימוד שיזמה סיגל סודצקי.

<רוני קלר: אותה תכנית לימוד שסיגל סודצקי יזמה, ענייה מבחינת התוכן שהיא מלמדת.

<רוני קלר: היא מדברת רק על טלפונים סלולאריים וזהו.

<רוני קלר: כשאני פניתי אליה להבין למה לא מלמדים על איך מתרחקים מטאבלטים או איך מתרחקים נגיד מארונות חשמל, או איך לוקחים את כל נושא הקרינה ולומדים אותו, התשובה שקיבלתי זה שאין תקציב.

<רוני קלר: עכשיו, אצלנו בעמותה יש אנשים, כמו אנדי שול, כמוני, אנחנו מסתובבים בכל הארץ ויש עוד אנשים, אנחנו מוכנים לבוא וללמד.

עמרם מצנע: כן, אוקיי.

עמרם מצנע: אני די סקפטי לחנך את הילדים כשהם רואים ארון חשמל לעשות עיקוף.

עמרם מצנע: זה לא חינוך.

<רוני קלר: לא.

<רוני קלר: לחנך את ההורים.

עמרם מצנע: גם לא את ההורים.

עמרם מצנע: מי שצריך לטפל בארונות חשמל, צריך לטפל.

עמרם מצנע: תיכף נדבר על זה.

עמרם מצנע: מישהו רוצה לומר עוד משהו חשוב, כי אנחנו הולכים לסכם.

עמרם מצנע: כן, בבקשה.

<ראובן קורמן: ראובן קורמן, עיריית חיפה.

<ראובן קורמן: נקודה שהייתי רוצה לפרוטוקול והיא מעבר לתחום של הדיון הזה.

<ראובן קורמן: בחיפה עולה הנושא של קרינה מקורנים צבאיים או גורמים - - -

עמרם מצנע: אנטנת גלי צה"ל הופסקה כבר לפני הרבה שנים.

<זאב גולדבלט: סליחה, לתוך מוסדות חינוך?

<ראובן קורמן: סטלה מאריס, בית ספר טשרניחובסקי, ילדים שם סובלים מכאבי ראש.

<ראובן קורמן: אנחנו לא יודעים לבדוק את זה ואנחנו לא מכירים את התדרים, זה חסוי.

<ראובן קורמן: אני לא יודע להתמודד עם זה.

<ראובן קורמן: אנחנו לא יודעים להתמודד עם בדיקה של קורנים צבאיים.

עמרם מצנע: כן, משפט.

<נוה גרנות: שני משפטים קצרצים.

<נוה גרנות: אלף כל אנחנו לא אנטי טכנולוגיה ומוכח בעליל שמערכת חוטית מספקת בדיוק מה שמערכת אלחוטית מספקת.

<נוה גרנות: אין שום הגבלה על שום שימוש בשום פרוגראמה, בשום דרך כלשהי.

<נוה גרנות: המערכת היא זהה מלבד הצורה שבה היא פועלת, ויש גם מעבר לשמונה וריאציות.

<נוה גרנות: זאת אומרת יש מינימום שמונה וריאציות לסידור כיתה בצורה נוחה, בצורה יפה, בצורה טובה, שמאפשרת קיום של מערכת חוטית מבלי שילדים ידרכו על כבלים וכו', ושהשגרתיות תושבת.

<נוה גרנות: ודבר שני, אני רוצה להדגיש את העניין של המהימנות - - -

<אבי צרף: מה עושים שיעברו לטאבלטים, סליחה?

<אבי צרף: וזה קרוב מאד.

<נוה גרנות: שנייה, אל תפריע לי בבקשה.

<נוה גרנות: והדבר השני החשוב הוא הקטע של המהימנות של המדידות.

<נוה גרנות: מכיוון שב-Wi-Fi יש זיהום תדרים, המדים הרגילים שאיתם באות חברות מסוימות אינם רגישים מספיק לקלוט את כל זיהום התדרים.

<נוה גרנות: זאת אומרת שכשהם נותנים תוצאה מסוימת זאת לא התוצאה בעליל.

<יעל לוין: והחברות באות מטעם העירייה.

עמרם מצנע: כן, אוקיי.

עמרם מצנע: משפט אחד, חברים, אנחנו סיימנו את הדיון.

עמרם מצנע: משפט אחד.

<אברהם טחובר: אני לא יכול במשפט אחד, אני רק יכול להגיד לך מה אני מבקש מהוועדה לקחת בחשבון.

<אברהם טחובר: אני אברהם טחובר, אני אבא של בת שהיא נפגעת קרינה.

<אברהם טחובר: אני מבקש שתשקלו היטב לא להוסיף ולהאזין לשום גורם כלכלי אינטרסנטי, שעתיד ילדי ישראל ממש אינו מעניינם.

<אברהם טחובר: ליזום הקמת גוף חוץ ממשלתי, שאינו נסמך בעבר ובהווה ובעתיד על תקציבים ו/או משרות של הגופים האינטרסנטים, שיהיה מורכב מפיזיולוגים, מיקרו ביולוגיים ורופאים, לא ממהנדסים ולא מפיזיקאים.

<אברהם טחובר: שיבדוק את המידע הקיים לגבי נזקי וסכנות הקרינה ויגיש לממשלה ולציבור את מסקנות המלצותיו.

<אברהם טחובר: כבוד יושב הראש, אתה אמרת – אין מחקרים מכוונים שמוסמכים על כולם.

<אברהם טחובר: התחלת את הדיון שלנו כך.

<אברהם טחובר: זה השקר הכי גדול שמפיצים חברות הסלולר.

<אברהם טחובר: יש אלפי מחקרים שמוכיחים שהקרינה האלקטרומגנטית, גם ה-Wi-Fi וגם זאת שאינה Wi-Fi, ושמשרד החינוך לצערי הרב מתעלם מהם.

<אברהם טחובר: וכששלחנו לו את המחקרים, הוא לא היה מוכן להגיב עליהם.

<אברהם טחובר: אלה מחקרים שמראים שהקרינה - - -

עמרם מצנע: אדוני, עם כל הכבוד, בכנסת ישראל ישנה מחלקת מחקר עצמאית לחלוטין, לא מושפעת מאף אחד, והיא הגישה לנו מחקר שהביא את המחקרים השונים, המקובלים והקיימים, ומה שאמרתי אלה העובדות שמציגים אותם מחקרים.

עמרם מצנע: זה העובדות, עכשיו כל היתר.

<אברהם טחובר: טוב, אוקיי.

<אברהם טחובר: אני אלמד את הדו"ח הזה של מרכז המחקר והמידע של הכנסת, ואנחנו גם נעדכן אותם במידע.

<אברהם טחובר: בתי השקיעה אלפי שעות כדי ללמוד את הנושא, ותאמין לי, העברנו לבית המשפט העליון 800 עמודים של - - -

עמרם מצנע: אדוני, אז מי אנחנו?

<אברהם טחובר: לא, בדיוק.

<אברהם טחובר: אבל אני רק רוצה לתקן את השגיאה שאתה התחלת איתה.

<אברהם טחובר: יש אלפי מחקרים - - -

עמרם מצנע: אתה יכול להגיד מה אתה חושב.

<אברהם טחובר: לדעתי זאת שגיאה, כן.

עמרם מצנע: בסדר, זה לגיטימי.

<אברהם טחובר: בסדר, זה מה שאני אומר.

עמרם מצנע: לדעתך זו שגיאה, זה לגיטימי.

עמרם מצנע: הרי בסוף, גם כשעושים דיון על דבר שהוא שנוי במחלוקת, צריך להחליט על איזה שהוא בסיס משותף.

<אברהם טחובר: נכון.

<אברהם טחובר: עוד שני סעיפים.

עמרם מצנע: משפט אחרון.

<אברהם טחובר: שני סעיפים: יש לחייב את משרד הבריאות לבצע סקר מהיר של נפגעי הקרינה, במיוחד בבתי הספר, ולהנחות את הרופאים, עם כל הכבוד, באבחון התופעה ולמנוע טיפול כושל נוסף על הקיים.

<אברהם טחובר: הם נותנים ריטלין, הם נותנים כדורים נגד כאבים, וגורמים לנזקים נוספים.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: משפט, בבקשה.

<שלמה מויאל: משפט קצר.

<שלמה מויאל: שמי שלמה מויאל, חבר הנהלה בארגון המורים העל יסודיים.

<שלמה מויאל: ארגון המורים עוקב בדאגה רבה אחרי כל מה שמתרחש.

<שלמה מויאל: מצד אחד כמובן דאגה לילדים ולמורים עצמם, ומצד שני גם לטובת המשרד, פיתוח הטכנולוגיה המתקדמת בארץ.

<שלמה מויאל: יושב כאן נציג משרד החינוך, מינהל וטכנולוגיה.

<שלמה מויאל: לדעתי פתרון ראשון הוא להקים ועדה ולהושיב, כמו האדם המלומד, סליחה שאיני יודע את שמו, שמלמד אלקטרוניקה ואומר דברים אמיתיים, מהלב, ונכונים, כדי למנוע את התופעה של הקרינה ואני מאמין שהוא בקיא בקרינה, ועוד המון דברים נאמרו.

<שלמה מויאל: נקודה נוספת, הרשויות המקומיות.

<שלמה מויאל: מי כמוך יודע, היית ראש עיר גם בחיפה וגם במצפה רמון, שכל המשרדים חייבים לתת יד כדי לטפל בבעיה הזו בבתי הספר, בקרינה.

<שלמה מויאל: גם ... ...

<שלמה מויאל: כאלוף בצה"ל לשעבר, אלוף במילואים, גם בצבא אותם בוגרים, 18, שעוסקים במקומות של קרינה, אחת לשישה חודשים מוציאים אותם החוצה לבדיקות בגוף.

<שלמה מויאל: מדובר פה בבני אדם, ילדים ומורים.

<שלמה מויאל: זה לא העיקר, רק ה-Wi-Fi.

<שלמה מויאל: נכון, Wi-Fi זה המכשיר עצמו, האלחוטי, אבל הילדים האלה, חיי אדם.

<שלמה מויאל: זה חשוב שלדעתי כבר בקיץ הזה תעשה הבדיקה של משרד החינוך או משרד הבריאות, לבדוק את אותם ילדים שנפגעו כבר במיידי, כדי למנוע התרחבות התופעה בעתיד.

<שלמה מויאל: ולכן ארגון המורים ימשיך, כמובן בדאגה רבה, לעקוב מקרוב ויתלווה יחד עם ההורים בנקודה הזאת.

עמרם מצנע: כן, תודה.

עמרם מצנע: בבקשה, קצר.

<אלי ללוש: אלי ללוש מעיריית תל אביב, רכז המחשוב של מינהל החינוך.

עמרם מצנע: אתה מכיר את הסיפור של דוד ילין?

<אלי ללוש: מכיר.

<אלי ללוש: אני רוצה לומר שהגופים שאנחנו שולחים לבצע בדיקות אלה גופים בלתי קשורים, לא עובדים אצלנו, אלא עובדים תחת מכרז שיוצא.

<אלי ללוש: מי שזוכה במכרז מבצע את הבדיקות בהתאם לכל הנהלים שקיימים.

עמרם מצנע: מי מכיר פה את המקרים שסופר עליהם, דוד ילין?

<אלי ללוש: הם פנו אל המנהלת וזה בטיפול.

<יעל לוין: אז למה מסרבים לפגוע איתנו?

<אלי ללוש: למה סירבו?

<אלי ללוש: נפגשתם אצל - - -

<יעל לוין: אנחנו מנסים להגיע לראש העיר כבר כמה חודשים טובים.

<אלי ללוש: אנחנו לא מנהלים את ראש העיר.

<קריאה: ראש העיר בונה משרדים.

<יעל לוין: אבל אף אחד לא נפגש איתנו.

עמרם מצנע: חברים, אני רוצה לסכם את הדיון החשוב הזה.

עמרם מצנע: קודם כל תודה רבה לכם על שהגעתם.

עמרם מצנע: אני שוב פעם מצטער על האיחור בבוקר.

עמרם מצנע: אין ספק שאנחנו ניצבים בעידן אחר מהעדין שלפחות חלק מאיתנו, בעלי הקרחות או שיערות השיבה, גדלו בו; והמודרניזציה והטכנולוגיה מקיפה אותנו מכל הצדדים, מהרגע שאנחנו קמים בבוקר עד הרגע שהולכים לישון, וגם כשאנחנו ישנים.

עמרם מצנע: יש בהחלט צדק בכך שאנחנו מתייחסים לבתי הספר בצורה שונה ומחויבים לקחת אחריות אחרת מאשר האחריות שיש לכל הורה ולכל מי שעוסק בדברים שונים, לגבי הילדים והמבוגרים בשטח הציבורי, בבית, ברחוב, במקומות אחרים.

עמרם מצנע: בית ספר, כפי שנאמר פה על ידי חלק מהדוברים, הוא מקום שילדים חייבים להגיע אליו, חייבים לשהות בו, ואנחנו תפקידנו, אני מתכוון כרגע לממשלה וכמובן לנו בכנסת, יש את האחריות לוודא שהמקומות האלה הם בטוחים ולא לוקחים סיכונים מיותרים, ולא יוצרים מציאות שאחר כך תכה לנו בפנים עם תופעות שונות ומשונות.

עמרם מצנע: הנושא הזה של האנטנות הסלולאריות, הטלפונים האלחוטיים, מלווה אותנו לא מעט ואני עצמי התעסקתי בזה הרבה מאד גם בתפקידי כראש עיר, גם כשהייתי חבר כנסת בכנסת ה-17, אם אני לא טועה, בניסיונות של חקיקה שונים ומשונים, ואני לא רוצה שהדיון הזה יעלה גרה ויעסוק בדברים שיש ועדות אחרות, מכובדות שעוסקות במרחב הציבורי כולו, בנושא באמת של מי נותן היתרי בנייה, מי לא נותן היתרי בנייה, מי אחראי לבדוק במרחב הציבורי ומי לא אחראי.

עמרם מצנע: אני כן רוצה להתייחס באמת למערכת החינוך במוסדות החינוך.

עמרם מצנע: עלו פה כמה נושאים.

עמרם מצנע: נושא יחסית חדש זה באמת נושא ארונות החשמל ומערכת החשמל בבתי הספר.

עמרם מצנע: הנושא הזה יחסית חדש לנושאים האחרים.

עמרם מצנע: גם נושא ה- Wi-Fiבעוצמתו, כפי שהוא תואר כאן וכפי שהוא עולה, הוא גם כן נושא יחסית חדש.

עמרם מצנע: נושא האנטנות והסלולארי הוא כבר נושא די ותיק ומכוסה בלא מעט חוקים.

עמרם מצנע: בנושא הבטיחות בבתי ספר, אני רוצה לחזור על דברים שאמרתי כבר בכמה דיונים: אחריות על בטיחות בתי הספר זה הרשויות המקומיות, השלטון המקומי.

עמרם מצנע: זה לא מונע ולא מייתר את משרדי הממשלה הנוגעים בדבר, כדי לסייע לשלטון המקומי גם בתקציבים, אם זה משרד החינוך או משרד הגנת הסביבה; ובנהלים, שזה שני המשרדים ומשרד הבריאות, אבל אחריות בסופו של דבר על מרצפת שבורה בבתי ספר, או מדרגה שבורה, הלו זה אין ויכוח, על בטיחות זה הרשויות המקומיות, ואת האחריות הזו אי אפשר לחלק.

עמרם מצנע: ואני אומר את זה, זיו, אתה יודע, לא פעם ראשונה ובטח לא פעם שנייה, את זה אתם חייבים לקחת בחשבון ולהפעיל את מלוא אחריות

עמרם מצנע: כם כלפי מטה, את סמכות

עמרם מצנע: כם ואחריותכם, וכמובן לבוא אל משרדי הממשלה השונים ולתבוע את השתתפותם, כפי שאני פרטתי.

עמרם מצנע: לגבי נושא מערכת החשמל, ממה שעלה פה בדיון ואני חושב שלא היו חילוקי דעות, שקודם כל צריך להגביר את המודעות, לעשות את הבדיקות המתאימות, ואני מבין שגם לא בכספים גדולים, גם לא של בדיקות.

עמרם מצנע: שמענו פה על 300 שקלים לגן ילדים ו-600 או 700 שקלים לבתי ספר.

עמרם מצנע: זה לרשות מקומית, גם גדולה, זה לא מספרים שהרשות נופלת מהכסא.

עמרם מצנע: וגם אותן פעולות נדרשות כדי לסכך, להקטין את הקרינה מארונות החשמל, או למנוע נוכחות של ילדים או מורים, במרחק הזה של מטר, מטר וחצי, שניים, מארונות חשמל, באם הם לא טופלו.

עמרם מצנע: אני חושב שנוהלי משרד החינוך לא מספיק מפורטים בנושא הזה של ארונות החשמל, ואני מבקש לקחת את זה בחשבון.

עמרם מצנע: תרשמו לכם, כדי להעמיק ולתת נהלים גם לגבי בנייה חדשה וגם לגבי מוסדות קיימים – מה צריך לעשות עם אותם חוזרים שמוציאה חברת החשמל, או אתם בעצמכם.

<קריאה: הנחיות לתכנון.

עמרם מצנע: הנחיות תכנון למבנים חדשים, אבל הנחיות לטיפול במבנים ישנים, שאני מבין שזה לא מי יודע מה בשמיים.

עמרם מצנע: צריך לעשות את זה, בהתאם, עוד פעם לתקנים של 4 מיליגאוס נקודתי.

עמרם מצנע: נדמה לי שהטיפול פה הוא לא מסובך ולא משמעותי.

עמרם מצנע: אני חושב שלסכם את הנקודה הזו, צריך איזה שהוא צוות בין משרדי שמשרד החינוך יוביל אותו עם משרד איכות הסביבה ועם משרד הבריאות, שיגדיר באמת את התקנים, את הביקורות שצריך לעשות, את הבדיקות, דרך הטיפול במוסדות הקיימים וכמובן הוראות לתכנון לגבי המוסדות החדשים.

<זיו בר: יושב הראש, סליחה שאני קוטע אותך, אבל נשמח להיות חלק מחשיבה, או באיזו שהיא - - -

עמרם מצנע: כן, וודאי, השלטון המקומי.

<זיו בר: כי בצוות הקודם לא היינו.

עמרם מצנע: כן, כן, בהחלט, בצוות הבין משרדי הזה.

עמרם מצנע: אני רושם לעצמי את מה שאמר כאן נציג חברת החשמל: ייתן לנו תשובה, אחרי שהוא יבדוק אפשרות לפרסם באינטרנט את התוצאות של הבדיקות שהם עושים במרחב הציבורי והשימוש וההקצאות הכספיות שהם עושים על מנת לטפל בליקויים.

עמרם מצנע: אנחנו רוצים מהם ת שובה לגבי עדיפות עליונה להחלפת מוני החשמל במונים מודרניים, שקורנים פחות, במערכת החינוך.

<רוני קלר: צריך לבדוק את זה טכנית, אם זה נכון.

עמרם מצנע: צריך לבדוק את זה אם טכנית זה נכון.

עמרם מצנע: אני מניח שנקבל על זה תשובה.

עמרם מצנע: וכמובן, כל נושא תחנות הטרנספורמציה שנמצאות בקרבה למוסדות חינוך.

עמרם מצנע: חברת החשמל מתחייבת, התחייבה כאן, וזה חובתה דרך אגב, גם בלי שתתחייב כאן, לבדוק את כל תחנות הטרנספורמציה שבקרבת מוסדות החינוך.

עמרם מצנע: נראה שיש גם מוסדות חינוך שקיימים תחנות טרנספורמציה כאלה בתוכם, שהם עונים ועומדים בתקנים כפי שנקבעו וככל שאני יודע, יש לזה תקנים.

עמרם מצנע: נושא ה- Wi-Fi: תראו, אני לא חושב שאנחנו נמצאים במצב שבו אנחנו יכולים להורות באופן טוטלי וגורף על שימוש ב- Wi-Fiבמערכת החינוך, ואני מקבל את העיקרון בחוזר המנכ"ל, שמדבר על כך שאלף, בכל מקום שמתקינים מערכות חדשות, מתקינים מערכות הנסמכות על חוטים וקווים ולא על Wi-Fi; וב', בכל אותם נהלים שמשרד החינוך הוציא לגבי נושא האכיפה ל- Wi-Fiוהאכיפה.

עמרם מצנע: הבעיה זה האכיפה, לא חוזר המנכ"ל, אלא האכיפה שלו.

עמרם מצנע: כי זה לא פשוט.

עמרם מצנע: אנחנו התרגלנו לנוחיות שימוש ב- Wi-Fi, טאבלטים, מחשבים ניידים, מחשבים קבועים, טלפונים סלולאריים מתקדמים, ואנחנו כולנו משתמשים בזה באופן גורף ושוטף.

עמרם מצנע: אני לא יודע.

עמרם מצנע: יכול להיות שמשרד החינוך יצטרך לבדוק את זה באיזו שהיא תקופה קדימה פעם נוספת.

עמרם מצנע: נדמה לי שבנקודת הזמן הזו, להוציא הוראה גורפת על הפסקת השימוש ב- Wi-Fi יהיה לא נכון.

עמרם מצנע: גם אינני בטוח שהוא מסתמך על איזה שהם שיקולים מקצועיים מוכחים, אבל צריך את העניינים האלה לבדוק.

עמרם מצנע: אני מאד התרשמתי מהדוגמא של שני בתי הספר, אני לא יודע אם קיימים עוד בתי ספר כאלה בארץ, שיש בהן את הבעיה במלוא חריפותה - - -

<קריאה: יש, יש.

עמרם מצנע: אמרתי שאני לא יודע.

עמרם מצנע: במלוא חריפותה, כפי שהציגו את זה כאן בבית ספר נגבה ובבית ספר דוד ילין.

עמרם מצנע: אני מבקש ממשרד החינוך וממשרד הבריאות, אני מציע לכם ומבקש מכם לעשות בדיקה נקודתית בשני המקרים המסוימים האלה.

עמרם מצנע: יכול להיות שיש מקרים נוספים, אבל צריך לקחת שניים-שלושה מקרים, לבדוק אותם לעומק ולנסות להסיק משם מסקנות – מה עושים.

עמרם מצנע: אי אפשר לעבור לסדר היום על התופעות שאנחנו שמענו פה מההורים.

עמרם מצנע: אני לא יודע אם זה נכון או לא נכון.

עמרם מצנע: אני קורא, דרך אגב, באותו מסמך של מחלקת המחקר והמידע של הכנסת, שמשרד הבריאות מאמץ את עמדת ארגון הבריאות העולמי, ולדבריו לתופעה של מחלת ה-EHS, כפי שאני מבין זה נקרא, לתופעה אין קריטריונים אבחנתיים ולא נמצא בסיס מדעי לכך שסימפטומים נגרמים כתוצאה מחשיפה לקרינה אלקטרו מגנטית.

<רוני קלר: תלוי איזה - - -

עמרם מצנע: אני קורא: רגישות לקרינה אלקטרומגנטית אינה נחשבת אבחנה רפואית, ולא ברור כי התופעה מייצגת בעיה רפואית בודדת.

עמרם מצנע: בהתאם לכך ההמלצה לרופאים, כפי שממליץ משרד הבריאות, היא לטפל בסימפטומים ולהעריך את הסביבה הביתית וסביבת העבודה ובית הספר, מבחינת מזהמים אפשריים, לרבות זיהומי רעש, אוויר, תאורה, פקטורים ארגונומיים וכדומה.

עמרם מצנע: אני קורא ממה שמשרד הבריאות הישראלי קבע לגבי התחום הזה.

עמרם מצנע: יחד עם זאת, עם כל הזהירות המונעת, אני מבקש, ואנחנו כמובן נבקש תשובה מהשרים הנוגעים בדבר, לקחת את שני בתי הספר האלה, שהוצגו כאן בצורה מאד חריפה, ולבדוק לעומק.

עמרם מצנע: תיקחו את זה כ-Case Study ותבדקו לעומק, ונשמח לשמוע כמובן אם יש מסקנות אופרטיביות מתוך הדברים האלה.

עמרם מצנע: אלה הם הדברים.

עמרם מצנע: אנחנו נקיים דיון מעקב תוך שלושה חודשים מהיום, כדי לעקוב אלף, אחרי ההמלצות שנאמרו כאן, ב' – אחרי דברים נוספים שיעלו, וכמובן הנושאים שכבר חזרתי עליהם, לא צריך לחזור עליהם פעם נוספת.

עמרם מצנע: עוד פעם, אני מודה לכם.

עמרם מצנע: עיקרון הזהירות המונעת שמוביל היום את משרדי הממשלה, משרד הבריאות, המשרד להגנת הסביבה, משרד החינוך – מחייב אותנו להיות מאד קשובים למציאות שמתהווה בשטח, ולנסות ולהתמודד איתה.

עמרם מצנע: תודה רבה.