הוועדה המשותפת לוועדת החינוך ולוועדת העלייה לדיון בהצעת חוק הרשות לשימור מורשת ישראל, כנסת 19, פרוטוקול מספר 1, 2014-03-04 09:00

עמרם מצנע: בוקר טוב.

עמרם מצנע: ברוכים הבאים.

עמרם מצנע: זאת ישיבה משותפת של ועדת החינוך וועדת העלייה.

עמרם מצנע: חברי הכנסת בוועדה המשותפת הם רות קלדרון, יעקב אשר ושמעון אוחיון מוועדת החינוך, ומוטי יוגב, דב ליפמן, אברהם מיכאלי, חיליק בר מוועדת העלייה.

עמרם מצנע: אני יושב בראש הוועדה המשותפת.

עמרם מצנע: אני מקווה שחברי הכנסת יגיעו בהמשך.

עמרם מצנע: אנחנו דנים בהצעת חוק הרשות לשימור המורשת של עדות ישראל.

עמרם מצנע: נדמה לי שהחוק – שהוא ביוזמת הממשלה - נמצא על השולחן יותר מארבע שנים.

עמרם מצנע: הוא עלה על סדר היום בכנסת הקודמת ולאחרונה הועבר אלינו.

עמרם מצנע: סדר הדיון יהיה שאנחנו היום עד לא יאוחר מ-11:00 נקיים דיון כללי על החוק.

עמרם מצנע: זאת אומרת, ממשרד התרבות, בגלל תקלה, עדיין לא הגיעו ואני מקווה שיגיעו בהמשך כי זה המשרד שעומד מאחורי החוק.

עמרם מצנע: נקיים דיון כללי ואני אתן את רשות הדיבור לכל מי שנרשם ולכל מי שעדיין רוצה להירשם אצל יהודית מנהלת הוועדה.

עמרם מצנע: כאמור, הדיון הוא דיון כללי על החוק, מטרותיו, מהותו, מתוך כוונה לשמוע את העמדות השונות.

עמרם מצנע: למדתי שהיה כבר דיון כזה בוועדה בכנסת הקודמת.

עמרם מצנע: אחרי שנקיים את הדיון הכללי הזה, נקבע מועדים נוספים שיהיו אחרי חזרתה של הכנסת מפגרת חג הפסח ואז נקיים דיונים רצופים בהם נעבור על החוק כפי שאנחנו נוהגים, מילה מילה, משפט משפט, ושם שוב תהיה הזדמנות לכל מי שיש לו דעה ועניין להביע אותה.

עמרם מצנע: בסוף נוציא מתחת ידינו, אני מקווה, חוק שיענה על המטרה לשמה הוא הוגש וכמובן בהתחשב בדעות השונות ובעמדות השונות.

עמרם מצנע: אני רוצה ברשותכם כפתיחה להקריא מתוך דברי ההסבר כמה מלים על מטרת החוק.

עמרם מצנע: "מטרתה של הצעת חוק זו היא להקים רשות לאומית לשימור המורשת של עדות ישראל במטרה לרכז ולייעל את הטיפול והמאמץ לשימור מורשתן של עדות ישראל השונות המגוונות והייחודיות לכל תפוצה ותפוצה וכן את שפות היידיש והלדינו אשר מהוות יחד את מורשתו ההיסטורית והתרבותית של העם היהודי כפי שעוצבה וגובשה בפזורות השונות.

עמרם מצנע: עם חלוף השנים מתמעטים נושאי המורשת ומתחדד הצורך לשמור על מורשת זו מפני אובדן ושכחה.

עמרם מצנע: מתוך הבנה כי ראוי ששימור זה ייעשה באופן מוסדר במסגרת ציבורית, קובע החוק המוצע הוראות לעניין הקמתה של רשות לשימור המורשת של עדות ישראל כתאגיד סטטוטורי עצמאי.

עמרם מצנע: הרשות תרכז את כל הקשור בשימור מורשת עדות ישראל, בקידום ההיכרות עמה, בחקר המורשת ובחקר השפעתה וכל זאת לגבי המורשת של כלל עדות ישראל בלא העדפת מורשת של עדה או זו אחרת.

עמרם מצנע: עוד קובע החוק המוצע הוראות לגבי תקציב הרשות, ניהולה ופעולותיה ובמקביל מבטל חוקים קיימים שעוסקים במורשות מסוימות בלבד".

עמרם מצנע: זה מתוך דברי ההסבר לחוק.

עמרם מצנע: אנחנו נפתח ישר בדיון וכאשר יגיעו אנשי משרד התרבות, ניתן להם כמובן להציג את הצעת החוק.

עמרם מצנע: נרשמו אצלי מספר אנשים ואנחנו נתחיל לאו דווקא לפי סדר החשיבות או סדר א'-ב' אלא בסדר שנמצא אצלי.

עמרם מצנע: הראשון, הרשות הלאומית לתרבות הלדינו, משה שאול ממלא מקום היושב ראש ואחריו תדבר פרופסור תמר אלכסנדר.

<משה שאול: תודה רבה.

<משה שאול: אדוני היושב ראש, ראשית כל אני רוצה להביע את התנצלותו של יושב ראש הרשות, הנשיא החמישי מר יצחק נבון שלא יכול היה לבוא בגלל סיבות בריאות.

עמרם מצנע: נאחל לו בריאות ואריכות ימים.

<משה שאול: תודה רבה.

<משה שאול: הרשות הלאומית לתרבות הלדינו הוקמה כידוע ב-1997 יחד עם הרשות לתרבות היידיש כיוזמה – עליה אנחנו מברכים – של הכנסת להביע את הערכתה ואת הוקרתה לשתי שפות שהן בהחלט נחשבות כשפות היהודיות העתיקות הנפוצות ביותר של העם היהודי.

<משה שאול: הלדינו, מקורה בספרד, היידיש, כמובן שיש לה היסטוריה עוד יותר מוקדמת.

<משה שאול: אלה שתי שפות שפרחו לא במדינה אחת בלבד אלא בשורה של מדינות המפוזרות על אזור רחב.

<משה שאול: אם נדבר על הלדינו, היא צמחה והתפתחה באימפריה העותומנית, תורכיה, יוון, בולגריה, יגוסלביה ועוד מדינות אחרות, ושם היא יצרה תרבות בהחלט מפוארת.

<משה שאול: אנחנו רואים שלאחרונה התרבות הזו, יחד עם תרבות היידיש, בגלל כל מיני סיבות, סובלת משבר ויש ירידה במספר הדוברים.

<משה שאול: צריך לעשות מאמץ כדי לשמר את השפות האלה כי הן יצירות תרבותיות חשובות ביותר של העם היהודי ואכן הכנסת עשתה את הצעד החשוב הזה של הקמת שתי רשויות לשימורן.

<משה שאול: ב-16 השנים שחלפו מאז הוקמה הרשות ללדינו ב-1997, עשינו עבודה רבה וחשובה מאוד.

<משה שאול: בתחום השימור, סייענו למכון בן-צבי לשמר את אוסף העיתונות בלדינו, למפעל הביבליוגרפיה של העם היהודי, עשינו תערוכות, עשינו כנסים בינלאומיים, עודדנו את היצירה התרבותית בלדינו בארץ והגענו גם להפצה בקרב הציבור.

<משה שאול: היום, בזכות הפעילות של הרשות, הלדינו היום חיה מהצפון, מחיפה, ועד באר-שבע ואשקלון בדרום.

<משה שאול: זה דבר נדיר כי באף מדינה בעולם אין פעילות בהיקף כזה.

<משה שאול: כאשר אנחנו נמצאים במלוא התנופה, הישגים שזוכים להערכה בעולם כולו, התבשרנו לפני כשנתיים על החוק הזה שבמסגרתו הרשות ללדינו והיידיש ייכנסו לתוך ציבור רחב של יתר תרבויות.

<משה שאול: עינינו לא צרה ברצונן של הקבוצות האלה לקבל תמיכה בשימור ופיתוח התרבות שלהן אבל יש כמה דברים חשובים אותם צריך לקחת בחשבון.

<משה שאול: ראשית כל, כפי שאמרתי, היידיש והלדינו הן שפות אוניברסליות שמדברים בהן בעולם כולו.

<משה שאול: הן צמחו אמנם באזורים מסוימים אבל הן התפשטו לעולם כולו.

<משה שאול: שנית, אלה שתי שפות שנפגעו קשה מאוד בשואה.

<משה שאול: לגבי היידיש, כולנו יודעים מה קרה ליהדות אירופה אבל מה שמעט מאוד אנשים יודעים זה שיהדות ספרד נפגעה לא פחות ומבחינת אחוזים אפילו קצת יותר והמרכזים החשובים של תרבות הלדינו בסלוניקי, בסרייבו, במונסטיר, בסקופיה – שם הקהילות הוכחדו כמעט לגמרי ולא נשאר מי שידבר את השפות האלה.

<משה שאול: לצערנו גם כל המצבור של הספרות, של הספריות, של המכונים שהיו קיימים במקומות האלה, של עיתונים ושל יצירות ספרותיות ירדו לטמיון ואנחנו היום צריכים לעמול קשה מאוד כדי לנסות לשמר ולשחזר את כל התרבות הזאת.

<משה שאול: דבר נוסף שנגזר מעצם הפעילות הזאת.

<משה שאול: כתוצאה מכל מה שעשתה הרשות עד היום, יש בעולם כולו הערכה רבה למה שנעשה בישראל.

<משה שאול: אני יכול לומר לכם מניסיון מהמגעים שיש לי עם אנשים בעולם כולו שהם רואים בהערכה את היוזמה של ישראל להקים גוף שתומך בשפת הלדינו וגם בשפת היידיש.

<משה שאול: כאשר אנחנו נמצאים במלוא התנופה, להכניס אותנו לתוך מסגרת שעם כל הרצון הטוב אנחנו יודעים שברגע שתקום הרשות יהיה מאבק בין כל הקבוצות וכל אחת תרצה כמובן את החלק שלה, אני בספק אם נוכל לקבל אפילו חלק קטן מהמשאבים שמאפשרים לנו היום לפעול כפי שאנחנו פועלים.

<משה שאול: לכן הרשות מבקשת, ואני מתאר לעצמי שכך גם לגבי היידיש, אנחנו בהחלט תומכים בחוק תקום רשות למורשת עדות ישראל אבל בלי לפגוע בעצמאות הרשות ללדינו.

<משה שאול: אני מתאר לעצמי שאותו דבר יאמר עמיתי.

<משה שאול: אני רוצה לומר לכם שנעשתה פעילות עצומה גם בתחום המחקר – ולידי יושבת פרופסור תמר אלכסנדר שתכף נשמע אותה, גם באוניברסיטת בר אילן וגם באוניברסיטה העברית – ונעשית עבודה עצומה בתחומים האלה.

<משה שאול: יש לנו גם עמותות שפועלות יחד עמנו כמו עמותת יוצאי תורכיה, עמותת יוצאי בולגריה, עמותת יוצאי יוון.

<משה שאול: כל הפעילות הזאת בסכנה אם החוק הזה יתקבל במתכונתו הנוכחית ולא יאפשר לנו לשמור על עצמאותנו.

<משה שאול: אנחנו מבקשים לשמור על העצמאות של הרשות הלאומית לתרבות הלדינו.

<משה שאול: תודה רבה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: פרופסור תמר אלכסנדר, בבקשה.

עמרם מצנע: אחר כך נשמע יידיש.

<שמואל עצמון ויצלר: ברצון.

<תמר אלכסנדר: תודה.

<תמר אלכסנדר: אדוני היושב ראש, ועדה נכבדה שחבל שלא כולם נמצאים כאן כי עבורנו זאת שאלת חיים ממש.

<תמר אלכסנדר: אני רוצה להמשיך את הקו של מר משה שאול התחיל ואעשה זאת מנקודת מבט של האקדמיה.

<תמר אלכסנדר: אני פרופסור מן המניין באוניברסיטת בן גוריון ואני מנהלת מרכז לתרבות הלדינו על שם משה דוד גאון מחלוצי חקר הלדינו.

<תמר אלכסנדר: המטרה שלנו, כמו שאמר משה, והבקשה היא לגבי הסעיף הזה שהחוק החדש מבטל חוקים קיימים שעוסקים במורשות מסוימות.

<תמר אלכסנדר: למה להעלות את הגרזן על הרשות ללדינו שקיימת ופועלת 17 שנים בהצלחה אדירה?

<תמר אלכסנדר: תרבות הלדינו, נכון שמספר הדוברים החיים הולך ויורד, אבל באקדמיה יש פריחה אדירה.

<תמר אלכסנדר: יש מרכזים לתרבות הלדינו בכל העולם ואני אזכיר רק את מדריד, את ברלין, את באזל, את פאריס, את איסטנבול ולאחרונה סטנפורד, אוניברסיטה מאוד יוקרתית שהקימה מרכז לתרבות הלדינו.

<תמר אלכסנדר: כל המרכזים הללו – ותכף אני אדבר על המרכזים בארץ – נושאים עיניים לרשות הלאומית של תרבות הלדינו, זאת הרשות שמייצגת את מדינת ישראל.

<תמר אלכסנדר: אני חושבת שזאת גם פגיעה במדינה אפילו, אם אני אדבר בקיצוניות, לחסל את הרשות לדינו שנושאים אליה עיניים מכל העולם ופונים אליה כסמכות עליונה.

<תמר אלכסנדר: בארץ יש לנו שני מרכזים באקדמיה, באוניברסיטת בר אילן, מרכז סלטי שמר סלטי שתרם את המרכז נמצא כאן ואצלנו באוניברסיטת בן גוריון, מרכז גאון.

<תמר אלכסנדר: מרכז גאון פועל בארבעה מישורים ואני רוצה להראות כמה הרשות חשובה לנו למרות שאנחנו שייכים לאוניברסיטה.

<תמר אלכסנדר: יהיה לנו קשה מאוד להמשיך ולהתקיים בלי הרשות הלאומית.

<תמר אלכסנדר: המישורים הם מחקר, קהילה, הוראה, תרבות.

<תמר אלכסנדר: במחקר אנחנו מקיימים פעמיים בשנה ימי עיון משותפים עם הרשות הלאומית, כנסים משותפים וערבי השקה.

<תמר אלכסנדר: יש לנו כתב עט אקדמי שאנחנו הקמנו והרשות מדי פעם משתתפת אתנו בהוצאה לאור של חוברת.

<תמר אלכסנדר: הוראה.

<תמר אלכסנדר: הרשות מממנת חמישים אחוזים משכרו של המורה ללדינו.

<תמר אלכסנדר: בלי הרשות לא תהיה לדינו באוניברסיטה מפני שמאוד עצוב, אבל הפקולטה והאוניברסיטה לא שמים בראש מעייניהם את הלדינו וללא המצ'ינג של החמישים אחוזים מהרשות, לא הייתי מצליחה לשכור מורה ללדינו וזה כאשר יש לנו 120 תלמידים.

<תמר אלכסנדר: מאוד חבל.

<תמר אלכסנדר: 120 תלמידים צעירים שלומדים לדינו, נצטרך לומר להם ללכת הביתה כי אין לי כסף למורה כי סגרו את הרשות.

<תמר אלכסנדר: חבל מאוד.

<תמר אלכסנדר: הרשות נותנת מלגות לתלמידים ומעודדת אותם ומקדמת אותם.

<תמר אלכסנדר: אנחנו ממליצים על התלמידים והרשות כל שנה נותנת מלגות.

<תמר אלכסנדר: זה במישור ההוראה.

<תמר אלכסנדר: קהילה.

<תמר אלכסנדר: אוניברסיטת בן גוריון היא גם אוניברסיטה שפניה לקהילה.

<תמר אלכסנדר: מרכז גאון הקים חוג קהילתי ויש לנו יותר ממאה חברים באזור הדרום שעד עכשיו לא היה להם לאן לפנות.

<תמר אלכסנדר: כאשר הם נפגשים להרצאות ופעילויות של הלדינו, הרשות תומכת בחוג הזה ואנחנו עושים גם מופעי תרבות ואומנות יחד.

<תמר אלכסנדר: כלומר, אין סיכוי להמשיך את כל הפעילויות האלה בלי העזרה של הרשות.

<תמר אלכסנדר: אני חוזרת ומדגישה כמה הרשות חשובה הן לפעילות הלדינו בארץ, במחקר, בהוראה ובקהילה, והן לפעילות הלדינו בכל העולם.

<תמר אלכסנדר: רק ממשלת ספרד כעת נושאת עיניים לרשות ופתאום רואה את היהודים כחלק מהתרבות שלה ומעלה את יהודי ספרד ואת הלדינו ושמה אותה במקום גבוה.

<תמר אלכסנדר: הבקשה היא לא לפגוע בעצמאות של הרשות שהוקמה באמצעות חוק ופועלת 17 שנים.

<תמר אלכסנדר: הבקשה היא להשאיר לנו את העצמאות שלנו.

<תמר אלכסנדר: תודה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: שמואל עצמון, בבקשה.

<שמואל עצמון ויצלר: יושב ראש הוועדה הנכבדה, לכבוד הוא לי לבוא לייצג תרבות שהיא אבן פינה בחידושה של שפת העברית.

<שמואל עצמון ויצלר: אלמלא שפת היידיש גם שפת העברית המדוברת לא הייתה מגיעה לאן שהגיעה.

<שמואל עצמון ויצלר: אני חותם על כל מילה שאמרו כאן קודמיי בעניין לדינו אבל אני לא אדבר על החשיבות של היידיש אלא אני רוצה לדבר על חשיבות שתי הרשויות שהוקמו ואולי לתת קצת היסטוריה קצרה איך הן הוקמו ולעשות זאת עם תיעוד.

<שמואל עצמון ויצלר: אני אהיה מאוד אישי.

<שמואל עצמון ויצלר: בחוק כתוב: "מבטל חוקים קיימים".

<שמואל עצמון ויצלר: אותי אישית כשריד שואה, ואני מסתכל ונדמה לי שאולי אני בין הבודדים כאן, כאשר מחליטים בחוק לבטל את היידיש, את הרשות, אצלי זה מדליק אור אדום.

<שמואל עצמון ויצלר: אני מבקש לשנות את הדבר הזה, גם אם יתקבל החוק.

<שמואל עצמון ויצלר: שתי הרשויות האלו - מותר לי לומר זאת כי אני כבר יהודי זקן שלמד שבגילי מוכרחים לומר את האמת כי אני קרוב לריבונו של עולם – קמו ביוזמתי.

עמרם מצנע: עד עכשיו לא אמרת את האמת?

<שמואל עצמון ויצלר: עד עכשיו הסתדרתי בחיים.

<שמואל עצמון ויצלר: כאמור, שתי הרשויות האלה קמו ביוזמתי ואני אספר את הסיפור כי הוא שייך לכנסת.

<שמואל עצמון ויצלר: לפני 18 שנים בא אלי בחור מרוקאי, חיים חלד, ואמר לי שהוא רוצה לעשות סרט בטלוויזיה על השירה ביידיש אבל הוא לא מבין בזה כלום וביקש את עזרתי.

<שמואל עצמון ויצלר: אמרתי שבמה שהוא ירצה, אעזור לו אבל אין לי כסף.

<שמואל עצמון ויצלר: הוא אמר לי שלא אדאג לכסף כי כסף יש לו.

<שמואל עצמון ויצלר: שאלתי אותו איפה הכסף הזה והוא אמר שיש במשרד החינוך מחלקת עדות ישראל ולפני שנה הוא פנה לשם וקיבל 120 אלף שקלים כדי לעשות סרט טלוויזיה על מרוקאים ובטח ייתנו גם לאשכנזים.

<שמואל עצמון ויצלר: אמרתי לו שאם הוא יביא כסף, אני נותן לו מה שהוא מבקש.

<שמואל עצמון ויצלר: אמרתי לו שאם הוא לא יביא כסף, גם כן יקבל מה שהוא מבקש ומה שאני יכול לתת לו, אבל אמרתי לו שהוא לא יקבל כסף.

<שמואל עצמון ויצלר: כעבור שבועיים הוא חזר אלי ואמר שאמרו לו שאנחנו לא שייכים לעדות ישראל אלא אתם תרבות בזכות עצמכם, אין לכם עדות ואתם מפוזרים בכל העולם.

<שמואל עצמון ויצלר: אז הגעתי למסקנה שצריך להקים משהו שיגן עלינו ואכן ביוזמתו של דב שילנסקי יושב ראש הכנסת דאז שהטיל עלי את המשימה, הלכתי ועשיתי את החוק ובעזרת אנשים נוספים הבאנו את החוק.

<שמואל עצמון ויצלר: שילנסקי סיפר לי שצריך להעביר את הצעת החוק בוועדת החינוך ואמר לי שאנחנו בצרות כי היא לא תעבור מאחר ואין מספיק חברי כנסת שיתמכו בחוק הזה.

<שמואל עצמון ויצלר: הוא הציע שנעצור את הגשת החוק וננסה לחפש דרך אחרת ואני הסכמתי.

<שמואל עצמון ויצלר: שלושה שבועות התהלכתי עד שיום בהיר אחד חלמתי על יצחק נבון, וזאת האמת והוא יעיד על כך, ולמחרת הרמתי אליו טלפון ואמרתי לו שיש לי בעיות – אנחנו בידידות כבר שנים רבות – ושאלתי אותו מה עושים עם החוק ביידיש וביקשתי את עזרתו.

<שמואל עצמון ויצלר: הוא אמר לי שגם הוא רוצה חוק בלדינו וביקש שאבוא אליו למחרת למשרד.

<שמואל עצמון ויצלר: באתי למשרד, הנחתי בפניו את הצעת החוק והיכן שכתוב יידיש, היה כתוב לדינו.

<שמואל עצמון ויצלר: היה צריך להעביר את זה בכנסת.

<שמואל עצמון ויצלר: עשינו ערב גדול בכנסת, ישיבת הכנסת ה-13, בה דובר על חשיבות היידיש ואני רוצה לצטט את שבח וייס שהיה אז יושב ראש הכנסת שכתב: "שפה של יהדות גדולה שיש לה שורשים חזקים ועיקשים בהיסטוריה".

<שמואל עצמון ויצלר: אברהם בורג, יושב ראש ועדת החינוך של הכנסת: "יידיש היא שפת חיים, נעשה הכול כדי לשמר את זיכרון העבר".

<שמואל עצמון ויצלר: דב שילנסקי סגן יושב ראש הכנסת: "כבוד והערכה ליידיש".

<שמואל עצמון ויצלר: האשכנזי הכי ברור, חבר הכנסת סגן יושב ראש הכנסת עובדיה עלי: "על אחדות הגורל של עמנו, היידיש היא חלק חשוב בבניין התרבות העברית ועל כן ראוי לה לשפה הזאת שנעשה להתחדשותה ולפריחתה בארצנו בכל מקום ובמיוחד במערכת החינוך".

<שמואל עצמון ויצלר: דליה איציק שאז הייתה יושבת ראש ועדת החינוך העבירה את שני החוקים האלו ומאז אנחנו פועלים.

<שמואל עצמון ויצלר: על כל מה שאמרה פרופסור תמר אלכסנדר אנחנו יכולים להוסיף פי חמש או פי עשר בפעולותינו כי אנחנו פי חמש ופי עשר.

<שמואל עצמון ויצלר: כיום יש בעולם שניים וחצי מיליון יהודים שמשתמשים בשפה יום יום וקשורים לשפה.

<שמואל עצמון ויצלר: מעבר לזה, במדינת ישראל – עשינו סקר – יש מיליון דוברי יידיש.

<שמואל עצמון ויצלר: זה היה לפני ארבע-חמש שנים והיום יש יותר למרות שהרבה מהם הולכים מאתנו אבל מסות גדולות מצטרפים אלינו.

<שמואל עצמון ויצלר: אי אפשר לבוא היום למפעל כזה ולומר תתחילו מהתחלה.

<שמואל עצמון ויצלר: אם עושים חוק חדש, זה דבר חדש וצריך להתחיל מהתחלה.

<שמואל עצמון ויצלר: אני רוצה לומר עוד דבר אחד ואולי לסיים את דבריי.

<שמואל עצמון ויצלר: אנחנו בתיאטרון היידישפיל משמרים את זה והבאתי לכנסת להראות לכסיקון שהוצא ב-1967 על ידי שחקני ועובדי התיאטרון בעולם עד פרוץ המלחמה ועם פרוץ המלחמה.

<שמואל עצמון ויצלר: כאן יש לנו 550 שמות של שחקנים, של אנשי תיאטרון וסופרים שנרצחו על ידי הנאצים ואנחנו חייבים לשמר את זכרם.

<שמואל עצמון ויצלר: מה שעושה היום התיאטרון שלנו, הקמנו את התיאטרון ואני מוכרח לומר שהתיאטרון הזה תרם הרבה מאוד להחזרת השפה.

<שמואל עצמון ויצלר: אני מתלוצץ ואומר שהיום יש כל כך הרבה אנשים שמזדהים עם היידיש והם התחילו לצאת מהארון.

<שמואל עצמון ויצלר: אני אספר סיפור.

<שמואל עצמון ויצלר: פגשתי בתיאטרון את המאמן הלאומי שרף ושאלתי אותו מה הוא עושה בתיאטרון כי ההצגה בעברית היא למעלה ואנחנו כאן למטה.

<שמואל עצמון ויצלר: הוא אמר שהוא בא לראות הצגה ביידיש.

<שמואל עצמון ויצלר: שאלתי למה יידיש, מה פתאום והוא אמר שהוא מתגעגע לאבא ואימא.

<שמואל עצמון ויצלר: זה מה שאנחנו מבקשים, לתת לנו להמשיך לעבוד ולא לעשות את המשגה הזה של ביטול חוקים.

<שמואל עצמון ויצלר: הדבר הזה אותי מקומם.

<שמואל עצמון ויצלר: אני מבקש לסיים בשיר של אברהם סוצקיבר שהשנה אנחנו חוגגים מאה שנים להולדתו.

<שמואל עצמון ויצלר: אברהם סוצקיבר, גיבור העם היהודי, משורר שסטאלין שלח אווירון להציל אותו מהתופת, הגיע לארץ וכאן בארץ כתב שיר על אהבתו למדבר הארץ ישראלי ושלח אותו לדוד בן גוריון.

<שמואל עצמון ויצלר: דוד בן גוריון ענה לו: אדוני, יפהפה.

<שמואל עצמון ויצלר: תדעו שבן גוריון דיבר יידיש יותר טובה ממני כי הוא היה יותר חכם ממני.

<שמואל עצמון ויצלר: הוא ענה לו: תכתוב בעברית.

<שמואל עצמון ויצלר: ענה לו אברהם סוצקיבר בשיר ואני לא אקרא את כל השיר אלא רק את העיקר: "מבקשים ממני שאני אתרגם את לשוני, איך אני יכול לבלוע את לשוני ולהמשיך לדבר כי אי אפשר לתרגם נשמה.

<שמואל עצמון ויצלר: מה שנשאר לי זה ליד הכותל המערבי, אני אבוא, אבלע את לשוני ואזעק לאותו אריה: אני חי, קיים ורוצה להמשיך".

<שמואל עצמון ויצלר: עם זה אני רוצה לסיים את דבריי.

<שמואל עצמון ויצלר: תודה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: מאיר כחלון, יושב ראש ארגון יהודים יוצאי לוב.

<מאיר כחלון: בוקר טוב לכולם.

<מאיר כחלון: אני מברך את חבריי על העמידה האיתנה במשך 18 שנים בהפעלת מורשת לתפארת של היידיש ושל הלדינו.

<מאיר כחלון: כאשר התקבלה ההחלטה לשמר את מורשת יהדות לוב, זה לא רק העניין של יהדות לוב אלא זה נושא שקשור בכלל בהקמתה של מדינת ישראל ואנחנו נמצאים 65 שנים אחרי קום המדינה ולא לומדים בבתי הספר את מורשת יהדות ארצות ערב והשפה שלהם.

<מאיר כחלון: השפה הערבית, גם היא שפה בינלאומית.

<מאיר כחלון: היא שפה אותה דוברים מיליארדי אנשים.

<מאיר כחלון: המורשת של יהודי ארצות ערב – לוב, מצרים, עירק, תימן – היא מורשת מיוחדת במינה, מורשת יפה, אבל לא נתנו לה את המשקל הדרוש.

<מאיר כחלון: כאשר הוחלט להקים את מורשת יהדות לוב, זה הוחלט בקשיים רבים וזה בא להבטיח שהנושא הזה יתחיל לטפטף, יתקצבו ויפעילו אותו.

<מאיר כחלון: לצערי לא כך הדבר.

<מאיר כחלון: במשרד התרבות והספורט, בנושא של מורשת עדות ישראל, יש מחלקה מצוינת, עושה עבודת קודש, יושבת בראשה בטי דהאן.

<קריאה: שמעון אלקבץ.

<מאיר כחלון: שמעון אלקבץ הוא הממונה.

<מאיר כחלון: נעשית שם עבודה אבל טיפין ובתקציבים קטנים מאוד.

<מאיר כחלון: קשה מאוד לבטא את מה שצריך לעשות.

<מאיר כחלון: אנחנו פנינו - אני מדבר עכשיו בכובע של יושב ראש הארגון העולמי של יהודים יוצאי לוב – וביקשנו שנושא של מורשת יהדות ארצות ערב יילמד בצורה מסודרת בבתי הספר.

<מאיר כחלון: במדינת ישראל, בתל אביב, הוקם בית תפוצות, גולדמן היה היוזם, האם אנחנו יודעים מה יש בבית התפוצות?

<מאיר כחלון: כמה יהדות ערב נמצאת שם?

<מאיר כחלון: התקציבים הגדולים שמעבירים לבית התפוצות, האם שם יש מורשת של יהודי ארצות ערב?

<מאיר כחלון: נכון, יש מורשת אבל בקטן מאוד.

<מאיר כחלון: עד שנכנסת המורשת, לוקח זמן.

עמרם מצנע: לאחרונה ביקרתי שם.

<מאיר כחלון: עשית בדיקה?

עמרם מצנע: לא ספרתי את התמונות ואת המוצגים אבל בהחלט יש.

<מאיר כחלון: תערוכות שמתקיימות באופן זמני ויוצאות.

<מאיר כחלון: אלה לא דברים קבועים.

<מאיר כחלון: זה לא בית שמספר את סיפורם.

<מאיר כחלון: נכון, יש בית מורשת יהודי בבל באור יהודה, 47 שנים, בית לתפארת שמספר את סיפורה של הקהילה.

<מאיר כחלון: יש בית מורשת יהודי לוב, 12 שנים, וגם הוא באור יהודה וגם הוא מספר את סיפורה של הקהילה, אבל איפה בית מורשת יהודי מצרים?

<מאיר כחלון: איפה בית מורשת יהודי תימן?

<מאיר כחלון: איפה בית מורשת יהודי עירק ואיראן?

<מאיר כחלון: איפה יתר הארצות?

<מאיר כחלון: לכן אנחנו מסכימים להקמה של רשות ציבורית למורשת אבל לסגור ולפתוח?

<מאיר כחלון: אנחנו יודעים שלהרוס תמיד זה קל.

<מאיר כחלון: תסגור את היידיש, תסגור את הלדינו, אז גמרת את כל המורשות ואין עם ישראל.

<מאיר כחלון: העם יהיה מפולג ולא יהיה מאוחד.

<מאיר כחלון: לכן הכנסת הזאת צריכה לתת את הדעת ואת המשקל הגדול לחמישים אחוזים מהאוכלוסייה שהיא דוברת ערבית ויש לה מורשת לתפארת והמורשת היא בת אלפי שנים.

<מאיר כחלון: אם אנחנו זוכרים, הכול התחיל מבבל.

<מאיר כחלון: הכול התחיל מהר סיני.

<מאיר כחלון: איפה היו היהודים?

<מאיר כחלון: בכל המקומות.

<מאיר כחלון: לכן הנושא של המורשת הוא א'-ב' לדורות הבאים.

<מאיר כחלון: אנחנו נלחמים יום יום ושעה שעה איך להעביר את המסרים לנכדים ולנינים שלנו ולהעביר להם את המורשת היפה שלנו אותה עברנו בטרגדיות.

<מאיר כחלון: גם היום יש משא ומתן עם הערבים – אני לא קורא להם פלשתינאים כי אלה ערבים שבאו לכאן ולא כולם נולדו כאן – מדברים על שלום, ואני מסכים לשלום ואכן צריך לעשות הכול כדי שיהיה שלום, אבל היכן מדברים על יהודי ארצות ערב ועל כל מה שקרה שם?

<מאיר כחלון: אף אחד לא מתייחס אליהם.

<מאיר כחלון: אני מאוד מבקש, קודם כל לא להרוס.

<מאיר כחלון: אמרתי את זה עת הייתה כאן שרת התרבות בישיבה הקודמת.

<מאיר כחלון: אמרתי שאם אתם רוצים להרוס כדי לבנות – לא.

<מאיר כחלון: תבנו, תכינו, תתקצבו בסכומים המתאימים ואז אפשר יהיה לבוא ולחבר מעגלים.

<מאיר כחלון: לבוא ולומר ליידיש אחרי 18 שנים, לבוא ולומר ללדינו עם עבודה לתפארת שנעשית שם, לא.

<מאיר כחלון: אני עובר באינטרנט, אני קורא ואני שומע.

<מאיר כחלון: גם אשתי מדברת לדינו ואני גאה בזה כי זה חלק מהעם.

<מאיר כחלון: איפה אנחנו מדברים ערבית ספרותית?

<מאיר כחלון: לא מדברים וכל השכנים שלנו כאן הם ערבים.

<מאיר כחלון: איך נלמד את הילדים?

<מאיר כחלון: בבתי הספר לא לומדים על מורשת יהדות ארצות ערב.

<מאיר כחלון: אני מבקש מוועדת החינוך לעשות שיקול דעת, לבדוק את העניין טיפין טיפין ולתבוע מהאוצר להעמיד כספים מתאימים כך שנוכל לעשות את העבודה ולא למחוק.

<מאיר כחלון: בשום אופן לא למחוק.

<מאיר כחלון: תודה רבה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: מריו סוריאנו, עמותה ארצית למורשת יהודי רודוס בירושלים.

<מריו סוריאנו: שלום לכולם.

<מריו סוריאנו: לפי המבטא שלי, ידוע שנולדתי בדרום אמריקה אבל אבא של זכרו לברכה נולד ברודוס.

<מריו סוריאנו: כל המשפחה נולדה ברודוס.

<מריו סוריאנו: לדבר על השואה, דיברנו הרבה אבל כל אחד מרגיש את המשפחה שלו, את המשפחה שלי.

<מריו סוריאנו: לפני שעליתי ארצה חיפשתי מה אני יכול להביא ומצאתי ספרי קודש.

<מריו סוריאנו: הייתי סקרן ורציתי לדעת מתי הדפיסו את ספרי הקודש האלה ומצאתי שזה היה בליבורנו ב-1800 ומשהו.

<מריו סוריאנו: הספרים היו כתובים בלדינו עם אותיות עבריות.

<מריו סוריאנו: השפה שלנו כל כך עשירה ולא מדובר רק באנשי רודוס אלא סלוניקי, כוס, סרייבו, מקדוניה ועוד.

<מריו סוריאנו: אומרים שכל משוגע יש לו משהו ואני אחד המשוגעים והתחלתי לעשות סרטים עם עדויות של ניצולי שואה.

<מריו סוריאנו: סרטים בלדינו.

<מריו סוריאנו: הייתה לי תמיכה שקיבלתי מהרשות ללדינו בשותפות אלגרה אמדו.

<מריו סוריאנו: אנחנו רוצים להמשיך מאחר וזה חינוך ואלה החיים שלנו.

<מריו סוריאנו: תודה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: זלי דה טולדו, יושבת ראש התאחדות יוצאי תורכיה בישראל.

<זלי דה טולדו: אתם יודעים שנולדתי בתורכיה.

<זלי דה טולדו: אני גם דוברת לדינו וזאת הייתה שפת האם שלי.

<זלי דה טולדו: היה לי את התענוג לדבר עם סבתי.

<זלי דה טולדו: אני חושבת שהשפה לדינו צריכה לקבל את החופש שלה כדי לפרוח בעולם כמו שפרחה עד עתה.

<זלי דה טולדו: בהתאחדות יוצאי תורכיה, בין העבודות שאנחנו עושים, אנחנו נותנים שני דפים בלדינו, עיתון בתורכיה שתמיד יוצא בשפה תורכית והוא נותן גם בלדינו.

<זלי דה טולדו: אנחנו עושים את כל המאמצים להחזיר את השפה הזאת כך שתהיה שפה מדוברת כפי שעשינו עם העברית.

<זלי דה טולדו: אני זוכרת שבשנת 1950, עת יצא בתורכיה חוק ואמרו שהתושבים צריכים לדבר תורכית, אנחנו הפסדנו דור שלם של אנשים שלא מדברים לדינו ואלה הם הילדים שלנו שלא דיברו לדינו.

<זלי דה טולדו: היום יש בכל מקום קורסים ואפילו ברמת השרון יש קורס ללדינו ובאוניברסיטאות מלמדים היום לדינו.

<זלי דה טולדו: לדינו היום היא שפה מאוד מאוד מדוברת ומלווה במחקרים.

<זלי דה טולדו: אני הייתי בספרד והרציתי על הלדינו במרכז גרונה.

<זלי דה טולדו: זה מעניין אותם.

<זלי דה טולדו: השפה שאנחנו לקחנו לפני 500 שנים והבאנו אותה לתורכיה, לאימפריה העותומנית, אנחנו היורשים של השפה העשירה ושל התרבות העשירה הזאת.

<זלי דה טולדו: בהתאחדות יוצאי תורכיה אנחנו מהווים גשר לכל המדינות כמו ארצות הבית ששולחת לנו דוברי לדינו שבאים אלינו כדי להכיר אותנו כדוברי לדינו.

<זלי דה טולדו: היו לנו כאן קבוצות מאוד מכובדות כולל סגן מושל קליפורניה ועוד נציגי ארגונים חזקים שבאו לבקר, להכיר אותנו ולדעת מה זאת השפה לדינו.

<זלי דה טולדו: אני חושבת שבחופש אנחנו יכולים לפרוח הרבה יותר.

<זלי דה טולדו: אני זוכרת שבישראל עת הגעתי לארץ רצו להפוך את כולנו לישראלי עם כובע טמבל ומכנסיים קצרים אבל אחר כך ראו שזה לא הולך.

<זלי דה טולדו: כל התרבויות פרחו עם השירה, הספרות והמנהגים שלהן.

<זלי דה טולדו: אי אפשר להכניס את כולם למסגרת אחת ולהיות באותו מקום, עם כל הכבוד לכל התרבויות שקיימות בארץ.

<זלי דה טולדו: לדינו, מאחר והיא שפה אוניברסלית, שפה מדוברת, יש לנו מאה אלף תורכים שמדברים לדינו פלוס היוונים, פלוס הבולגרים, זאת שפה שהיא צריכה את החופש שלה כדי לפרוח.

<זלי דה טולדו: כמו שהסביר את זה משה שאול, עם כל הכבוד לוועדה, אנחנו צריכים לקבל את חופש הפעולה שלנו.

<זלי דה טולדו: תודה רבה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: עורכת הדין דינה בראון, הספרייה הלאומית.

<דינה בראון: מי שיפתח בדברים יהיה אביעד סטולמן שהוא מנהל אגף האוספים בספרייה הלאומית.

<אביעד סטולמן: בוקר טוב.

<אביעד סטולמן: לספרייה הלאומית אין עמדה ברורה וחד משמעית בנושא של החוק.

<אביעד סטולמן: מה שכן, הוזכרו כאן היידיש והלדינו ואכן כל הדברים האלו נאספים היום בספרייה הלאומית.

<אביעד סטולמן: הוזכר סוצקיבר ואני מציין שהארכיון של סוצקיבר נמצא בספרייה הלאומית.

<אביעד סטולמן: פרויקט הסריקה הגדול ביותר שמתבצע היום בעולם של כל השפה יידיש, גם המוזיקה, גם הטקסטים, הספרים, כתבי היד, מתבצע בספרייה הלאומית.

<אביעד סטולמן: פרויקט הלדינו, הוזכר המפעל הביבליוגרפי של הלדינו, מקומו בספריה הלאומית.

<אביעד סטולמן: כאשר קיבלנו את החוק, תהינו מדוע הספרייה הלאומית לא מופיעה בו כאחד הגופים כאשר היא בעצם הגוף המרכזי בעולם, ולא רק במדינת ישראל, שאוסף את כל המורשת של כל העדות ואני לא חושב שיש על זה מחלוקת.

<אביעד סטולמן: אותי כראש אגף האוספים הטריד סעיף 4(א)(6) שמאפשר לרשות לאסוף ולתעד יצירות נבחרות ממורשת עדות ישראל.

<אביעד סטולמן: הדבר הזה עלול לפגוע במשימה שלנו ואני חושב שאנחנו עובדים בשיתוף פעולה גם עם החוקרים וזה עלול לפגוע ביכולת שלנו לעשות את מה שנקבע בחוק שנחקק בשנת 2007, חוק הספרייה הלאומית, שקובע שבעצם הספרייה הלאומית היא הגוף שאמון על שימור המורשת התרבותית של מדינת ישראל והעם היהודי, איסוף של כל המורשת של כל העדות בטקסט, במוזיקה ובכל צורה שהיא.

<אביעד סטולמן: עד כאן ההערה שלנו.

<דינה בראון: אני אוסיף ואומר שצריך לזכור שחוק הספרייה הלאומית הקים את הספרייה הלאומית כגוף הלאומי לאיסוף כל החומרים הכתובים, הן של מדינת ישראל והן של התרבות של עם ישראל, ובעצם אסור להקים שני גופים מתוקצבים שהתפקידים חופפים והסמכויות יחפפו זו את זו.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: אלכסנדר וולינסקי.

<אלכס וולינסקי: דניאל גלאי ביקש ממני להציג גם את הדעה שלו.

<אלכס וולינסקי: אנחנו מהחוג הרעיוני וההשגה שלנו היא על שם החוק.

<אלכס וולינסקי: לדעתנו שם החוק מעורפל.

<אלכס וולינסקי: צריך להגדיר מהי עדה ולהבדיל בין עדה וקהילה.

<אלכס וולינסקי: אנחנו עכשיו שומעים שכל הקהילה רוצה לקבל את הנציג.

<אלכס וולינסקי: אני חושב שצריך קודם כל לשנות את החוק לחוק טיפוח זהות ותרבותם של יהודי אשכנז, ספרד, אפריקה ומזרח וכך אנחנו פחות או יותר מגדירים מהי הזהות.

<אלכס וולינסקי: אני לא בדיוק רוסי למרות שהשפה שלי היא רוסית ואפשר להגיד שאני אשכנזי כמו האשכנזים בארצות הברית ובכל המקומות האחרים.

<אלכס וולינסקי: אחר כך באות כל הקהילות הקטנות והמפוזרות ואומרות שזאת המורשת שלהן.

<אלכס וולינסקי: צריך קודם כל לשנות קצת את שם החוק כי המילה עדה לא כל כך ברורה.

<אלכס וולינסקי: ביקש ממני פרופסור יצחק בן מרדכי לומר שזה לא יהפוך עוד פעם – כפי שמקובל בארץ - למקום משרות למקורבים, פעילות על הנייר, כאילו אנחנו עובדים ומטפחים.

<אלכס וולינסקי: אני מאוד מכבד את שמוליק עצמון שאמר שיהיו לנו מיליונים של דוברי יידיש אבל זה חלום.

<אלכס וולינסקי: המדיניות של מדינת ישראל – עוד טרם הקמת המדינה – הייתה טיפוח עברית בלבד.

<אלכס וולינסקי: אני חושב שיש מורשת אבות, שזאת עברית ואין ויכוח על העברית, ויש מאמא לושן שזאת מורשת של כל עדה ועדה וזה טיפוח של משפחה.

<אלכס וולינסקי: גם המושג של תרבות חילונית, גם את זה צריך להגיד כי לדתיים יש את מורשת אבות ולמה זה טוב כשאומרים מורשת אימהות?

<אלכס וולינסקי: כל בני ברק מדברת יידיש והם יודעים לשמור את השפה ורק החילונים משום מה הולכים לתרבות מודרנית ואז המשפחה מתפרקת.

<אלכס וולינסקי: אני מורה במקצועי ואני יודע מה מתרחש בבית הספר בו אני מלמד, הדסה נעורים, שם לומדים גם עולים חדשים, גם עולים מאתיופיה וגם משכבות חלשות.

<אלכס וולינסקי: המשפחה התפרקה מזמן, במיוחד בשכבות החלשות והתרבות העברית שם גם לא נכנסה כמו שצריך.

<אלכס וולינסקי: אני חושב שאם זה יהיה באמת – לא כל אחד יושב בפינה עם מוזיאון שלו – זה ייכנס למשרד החינוך, זה יעשה את העבודה ומכיתה א' כל התלמידים ילמדו את כל המורשות ולא רק את המורשת שלהם, כך הם ייתנו את הכבוד גם לאימא ולאבא, גם לסבא ולסבתא כי בלי זה אין שום דבר.

<אלכס וולינסקי: הילדים שלנו כבר שוכחים את השפות ומקבלים את כל התרבות מערוץ 2 ו-10 וזאת לא תרבות.

<אלכס וולינסקי: אם כן, אני רוצה לשנות את שם החוק.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: דוקטור יגאל בן שלום.

<יגאל בן שלום: אני הייתי מתחיל ביהודה הלוי מהכוזרי.

<יגאל בן שלום: כוונת הממשלה הרצויה, מעשיה אינם רצויים.

<יגאל בן שלום: מהבחינה הזאת, הכוונה היא טובה.

<יגאל בן שלום: לחזור להיסטוריה.

<יגאל בן שלום: בעבר הייתה מין אפוטרופסות כזאת להגיד שאנחנו נציל את הגנזים שלכם, את התרבות שלכם, את העושר שלכם.

<יגאל בן שלום: אנחנו.

<יגאל בן שלום: מי זה אנחנו?

<יגאל בן שלום: בינתיים אחרי 65 שנים, העדות עצמן למדו, חקרו, הוציאו מתוכן דוקטורים, פרופסורים וחוקרים והם בעצם התפתחו ובנו מערכות והמערכות הללו הן מערכות שנבנו באופן עצמי על ידי העדות עם עזרה ועם תרומות, והקימו גופים לתפארת.

<יגאל בן שלום: אני מייצג את האגודה לטיפוח חברה ותרבות במורשת יהודי תימן.

<יגאל בן שלום: למרות שאנחנו לא ברשימה המועדפת הזאת – יידיש, לדינו, יהדות לוב – אני נגד למחוק אותם ואני אומר למה.

<יגאל בן שלום: לכאורה ההיגיון אומר שימחקו אותם והתקציבים שלהם יתחלקו בין כולנו אבל למרות זאת אני נגד ואומר מדוע.

<יגאל בן שלום: הם בנו מערכת מאוד יפה, יש קהל גדול ואם יש משהו טוב, תבנה משהו אחר טוב ממנו בצדו וכאשר הדבר החדש יקום ומייתר את הקיים, אפשר לשקול.

<יגאל בן שלום: כלומר, צריכה להיות תקופת מעבר בוודאות שאם החוק החדש יוכיח את עצמו שהוא הצליח לעשות את הבלתי יאמן, כמו המודל של לדינו ויידיש ומורשות שהן לא בחוק נכנסו לעניין.

<יגאל בן שלום: אני מוכרח לומר לידידי מאיר כחלון שמייצג את יהודי לוב ולידידי יצחק נבון, החוקים האלה נבנו באופן פוליטי לחלוטין.

<יגאל בן שלום: במקרה יצחק נבון היה שם ויש חוק, במקרה משה כחלון היה שם ויש חוק ואני מכיר כי הייתי במערכת.

<יגאל בן שלום: זאת אומרת, אם אני הייתי שם שר או סגן, היה חוק למורשת יהודי תימן ואני אומר את זה בצורה חד משמעית.

<יגאל בן שלום: אני יכול גם לספר לכם ואני מוקלט.

<יגאל בן שלום: את מורשת יהודי תימן הקים אבי זכרו לברכה לפני ארבעים שנים.

<יגאל בן שלום: האגודה פועלת ארבעים שנים והיא עושה פעולות נפלאות וניזונה ממשרד החינוך, ממשרד התרבות וממשרדים שונים.

<יגאל בן שלום: אני גם מתפלא שאני לא רואה כאן את משרד החינוך.

<יהודית גידלי: משרד החינוך כאן.

<יגאל בן שלום: אני לא רואה את משרד החינוך בחוק ואני חושב שיש קשר אליו.

<יגאל בן שלום: אספר לכם את לידתו של חוק הרשות הלאומית למורשת.

<יגאל בן שלום: הייתי אז מנכ"ל ביטוח לאומי.

עמרם מצנע: אתה יודע באיזו ועדה החוק נחקק?

<יגאל בן שלום: לדעתי בוועדת הכלכלה.

עמרם מצנע: למה?

<יגאל בן שלום: כי משה כחלון היה יושב ראש ועדת הכלכלה.

<יגאל בן שלום: עכשיו אני אספר לכם את חלקי בעניין.

<יגאל בן שלום: כאשר אני ראיתי שזה כך וראיתי שאבי זכרו לברכה נאבק בתקציבים, אמרתי לו שיש חוק לדינו, בוא נבנה חוק שבזי.

<יגאל בן שלום: לקחתי את החוק של הלדינו ושל היידיש והעתקתי ושיניתי ובניתי חוק ליהודי תימן, שבזי.

<יגאל בן שלום: לתומי הלכתי לחברים שלי בממשלה, ביניהם כחלון, ואמרתי לו: בוא נעשה חוק ליהודי תימן, שבזי, כי יש כאן פעילות מבורכת.

<יגאל בן שלום: מה עשה ידידי כחלון, והוא לא מכחיש את זה?

<יגאל בן שלום: לקח את החוק שאני הגשתי וכבר הוא היה בוועדות, מחק את המילה שבזי ורשם לוב.

<יגאל בן שלום: אלה העובדות.

<יגאל בן שלום: אני אומר שאני בעד מועצה מייעצת, מועצה שתיתן הכוונה לגופים שבכוחות עצמם לא "הצליחו" להקים את המערכות.

<יגאל בן שלום: אם יש מוזיאון יפה של יהדות לוב, יש מוזיאון עיראק ויש מוזיאון יהודי תימן, זה בכוחות עצמנו.

<יגאל בן שלום: יש פרופסורים וחוקרים ואנחנו מסתדרים יפה ואין לי בכלל טענות למדינה.

<יגאל בן שלום: צריך לסייע לכאלה שעדיין אין להם אבל לא למחוק את אלה שיש להם אלא ללמוד מהם.

<יגאל בן שלום: אני רוצה שהם יהיו המנטורים והיה והמועצה באמת יהיה לה תקציב של מיליארד שקלים בשנה או יותר מזה, מה יקרה?

<יגאל בן שלום: אני רואה את טביעות האצבעות של האוצר כאן.

<יגאל בן שלום: אגב, הראשונה שדיברה על החוק הזה הייתה ציפי לבני בתפקידיה הקודמים ולמה היא עשתה זאת?

<יגאל בן שלום: כי באו אליה המון גופים, באו אליה המון עדות ואמרו שרוצים גם וגם וגם, והיא אמרה בשכל ישר שנעשה משהו לכולם.

<יגאל בן שלום: להזכירך ידידי עמרם מצנע, היה חוק ביטוח בריאות ממלכתי.

<יגאל בן שלום: לא ביטלו את קופות החולים שהיו עד אז ואמרו עכשיו משהו אחד.

<יגאל בן שלום: קופות החולים החזיקו תשעים אחוזים ממערכות הבריאות אבל לא ביטלו אותן.

עמרם מצנע: דוגמה בעייתית.

<יגאל בן שלום: לא יודע.

<יגאל בן שלום: עובדה.

<יגאל בן שלום: חוק ביטוח בריאות ממלכתי, לא ביטלו את קופות החולים.

<יגאל בן שלום: זאת דוגמה טובה לחוק ממלכתי שלא ביטל התארגנויות קיימות.

<יגאל בן שלום: יש כאן היבט של משאבים.

<יגאל בן שלום: אנחנו כעמותות מצליחים להשיג משאבים מתורמים, מאנשים טובים.

<יגאל בן שלום: ברגע שתהיה רשות, האנשים האלה, הפילנתרופים, יפטרו את עצמם ויאמרו שהמדינה דואגת לנו ולכן אנחנו מסודרים.

<יגאל בן שלום: אם תצליח עם החוק לחוקק תקציב רציני לכולם, לא פחות ממיליארד או שני מיליארד שקלים, ואני רציני, אפשר לחשוב שבאמת יהיה לכולם.

<שמואל עצמון ויצלר: אז אולי כל החתולים יתאחדו.

<יגאל בן שלום: אבל זה לא יקרה.

<יגאל בן שלום: אני מכיר את ידידיי מהאוצר ואני יכול להגיד לך מה הם יעשו.

<יגאל בן שלום: ייקחו את כל התקציב המשותף של אלה שיש להם כבר היום, יוסיפו אולי בשביל הסמליות למען יראו עוד איזה מאה אלף שקלים ועכשיו יחלקו את זה לכולם.

<יגאל בן שלום: אני לא רוצה שהם ייפגעו אלא אני רוצה שהם ימשיכו.

<יגאל בן שלום: לסיכום.

<יגאל בן שלום: אני חושב שצריך לשנות את התכנים של החוק ולא את החוק.

<יגאל בן שלום: החוק צריך להיות חוק מסייע, הוא צריך להיות חוק מכוון, מייעץ והוא לא יכול לבוא במקום.

<יגאל בן שלום: תאמין לי, אני נותן דוגמה של יהודי תימן ומכירים אותי כאן.

<יגאל בן שלום: נכון שבשנות ה-50 וה-60 היינו צריכים ספונסרים, אבל היום ברוך השם יש פרופסורים ויש חוקרים שיודעים יותר טוב מכל חוק איך לשמר את המורשת וכך בכל עדה ועדה.

<יגאל בן שלום: התפתחנו.

<יגאל בן שלום: כלומר, החוק הזה מותאם לתקופה של לפני ארבעים שנים ולא להיום.

<יגאל בן שלום: צריך להתאים אותו לעידן של היום.

<יגאל בן שלום: תודה.

עמרם מצנע: אני מניח שתסכים שיש את הלדינו ואת היידיש שאלה שפות, כפי שגם נאמר על ידי חלק מהדוברים, שהן לא עדתיות מסוימות ולא מדינה מסוימת ויש את העדות השונות שכל אחת באמת מחפשת את הייחוד שלה.

עמרם מצנע: אני מניח שבסוף צריך באמת להחריג את הלדינו ואת היידיש כשפות שמייצגות בעצם את יהדות אשכנז ואת היהדות הספרדית ומצד שני כן ליצור איזשהו בית כולל לכל העדות האחרות בלי לפגוע בייחוד של כל אחת ואחת עם המרכזים שהם הקימו במו ידיהם.

עמרם מצנע: זאת לא מטרת החוק.

עמרם מצנע: דוקטור שרה זיו, יושבת ראש הרשות הלאומית לתרבות היידיש, בבקשה.

<שרה זיו: בניגוד לשמוליק עצמון שהוא יידישיסט בנשמתו, אני דור שני.

<שמואל עצמון ויצלר: לא.

<שמואל עצמון ויצלר: אני יהודי בישראל.

<שמואל עצמון ויצלר: יש לזה הבדל גדול

<שרה זיו: גם אני יהודי בישראל.

<שמואל עצמון ויצלר: כל חיי רציתי להיות ישראלי ולא נתנו לי.

<שמואל עצמון ויצלר: היום אני יהודי בישראל כי הזהות שלי היא זהות יהודית.

עמרם מצנע: הכניסו אותך לכור ההיתוך, סובבו ונשארת שמוליק עצמון.

<שרה זיו: זו השנה השלישית שאני יושבת ראש הרשות הלאומית לתרבות היידיש.

<שרה זיו: כאשר לקחתי על עצמי את התפקיד מישהו אמר לי שהולכים להעביר חוק כזה שיבטלו את מה שאת לוקחת על עצמך.

<שרה זיו: באתי למשרד התרבות ושם אמרו לי שזה עוד ייקח זמן ובינתיים בואי נראה מה עושים.

<שרה זיו: יותר ויותר נכנסתי לדברים ואני רוצה להתייחס בדבריי לשני כיוונים.

<שרה זיו: האחד, לכל קודמיי בתפיסה שבעצם מה עומד מאחורי החוק.

<שרה זיו: תחילה חשבתי שזה אולי אותם גופים שלוחצים לקבל מעמד סטטוטורי שיש ללדינו וליידיש.

<שרה זיו: לא הבנתי מה מקור היציאה לחוק הזה.

<שרה זיו: בעצם החוק אומר שחוק הלדינו וחוק היידיש נותן מעמד סטטוטורי לשני גופים שמוכרים על ידי המדינה ובאופן זה חייבת לתקצב תקציב קטן, תקציב גדול, תקציב אחר.

<שרה זיו: הוגדר חוק שאומר מה תפקיד הרשויות האלה, כשזה בא מתוך המדינה ומתוך המחוקק, בניגוד לארגונים וולנטריים שקובעים את דרכם ואת פעולתם.

<שרה זיו: קודם כל נעמיד את זה בצורה הזאת.

<שרה זיו: כמו שאני מבינה כאן הלחץ איננו מהגופים האלה.

<שרה זיו: הגופים האלה לוחצים כמו כל גוף אחר לקבל תקציב, לקבל במה, לקבל מסגרת אבל לא בהיבט הזה.

<שרה זיו: החוק בעצם בא מהרשויות שאומרות למה הן צריכות להתבלבל עם כולם ביחד כל הזמן.

<שרה זיו: זה רוצה, ההוא רוצה, כחלון רוצה וההוא רוצה, ואנחנו נעשה סלט אחד מכולם, אז יהיה קל לטפל בהם.

<שרה זיו: אנחנו כולנו צריכים להתנגד משום שאני חושבת שזה מעשה שלא צריך להיעשות.

<שרה זיו: חוק אולי חייב להיות כשהוא מדבר באופן הזה על מה זה מחייב את הממשלה - ומחייב את משרדי הממשלה - שחייבת לתת את הסיוע לכל גוף העומד בקריטריונים בהתאם למצבו, למה שנדרש לו, למאפיין אותו ואיש לא צריך להיאבק.

<שרה זיו: זאת צריכה להיות חוקת המדינה.

<שרה זיו: זאת צריכה להיות מטרת החוק ולא ליצור איגוד שמכניס את כולם לסל.

<שרה זיו: לא צריך להזכיר בו אף אחד אלא מי שיפנה, יוגדר, ייבחן ויקבל את התמיכה על פי החוק הזה שיגדיר מהי מורשת, מהי עדה, מהי שפה, מהי תרבות וכולי.

<שרה זיו: אני רוצה לחזור על היידיש.

<שרה זיו: כמו שאמרתי, אני דור שני שמדבר יידיש מהבית כי הוריי דיברו יידיש, משפחה של ניצולי שואה, של חלוצים שהקדימו ועלו לארץ.

<שרה זיו: היינו במלחמת השפות בארץ.

<שרה זיו: צמחה התרבות העברית החדשה והחייאת השפה העברית הייתה אלמנט מרכזי בה.

<שרה זיו: חוגגים עכשיו את הניצחון בטכניון, באוניברסיטה ובמקומות אחרים.

<שרה זיו: בהמשך המשיכה המדינה ודיברה חייל דבר עברית ולא לדינו ולא יידיש וזה קרה לא רק בתורכיה אלא גם במדינת ישראל.

<שרה זיו: יכול להיות שהיה כורח השעה כי אחרת אולי לא היינו מדברים כולנו כאן עברית.

<שרה זיו: אבל המחקרים מראים שעוד באותה תקופה של עלייה ראשונה ושנייה – אני מסיימת עכשיו דוקטורט שני בבר אילן על הנושא הזה – שהשפות האלה והתרבויות האלה היו חיות גם בתקופה הזאת בארץ, כולל היצירה בספרות, בשירה ובכל דבר אחר.

<שרה זיו: אם תקראו היום את רוביק רוזנטל שכל שבוע נותן את הסלנג שעלה השבוע בתקשורת, חצי מהדיבור ניזון מהשפות האלה וגם מערבית.

<שרה זיו: השפות חיות ובועטות ולכן אני חושבת שההכרה שניתנה בחוק תיקנה איזשהו מצב הכרחי שהיה בדורות קודמים, שהנציח וכאילו בלם את הדברים.

<שרה זיו: מהי היידיש.

<שרה זיו: היידיש היא שפה ותרבות.

<שרה זיו: מה זה אומר?

<שרה זיו: זאת שפה שבתוכה חי עם.

<שרה זיו: אותו הדבר הלדינו.

<שרה זיו: חי עם או קיבוצים יהודיים בתוך אותו עם והם פזורים.

<שרה זיו: קודם כל זה התחיל במערב ומרכז אירופה, זה התפשט למזרח אירופה וקיבל צורות שונות.

<שרה זיו: זה הגיע לדרום אמריקה וזה הגיע לצפון אמריקה.

<שרה זיו: אולי זה לא הגיע לסין אבל אני לא יודעת כי לא הייתי שם.

<שמואל עצמון ויצלר: תירגמו את שלום עליכם.

<שרה זיו: זאת שפה בה הייתה גם יצירה, כמובן שירה וספרות.

<שרה זיו: שולחים לי בקשה מכפר סבא בה מבקשים ממני שאלך לראות את המצבה של איציק מנגר בנחלת יצחק מוזנחת, איך מצבתו של משורר כזה יכולה להיות מוזנחת ואנחנו משדרים אותו בחגי ישראל בכל אמצעי התקשורת?

<שרה זיו: שירה, מוזיקה, ספריות.

<שרה זיו: יש ספר יפה שמתאר איך אוספים בארצות הברית מהבתים של האנשים המבוגרים את כל הספרים ביידיש ונוצרו מרכזי ספרות ביידיש בכל העולם.

<שמואל עצמון ויצלר: שני מיליון ספרים נאספו על ידי אותו איש שקוראים לו אהרן לנסקי.

<שרה זיו: נכון.

<שרה זיו: יש ספר שלם על הנושא, על המפעל היפה הזה, אבל מי שרוצה, שילך גם לתחנה המרכזית ויראה את הספרייה של מנדי כהנא לו המדינה לא נותנת.

<שרה זיו: זאת לא הייתה רק שפת הספרות והשירה והזמר.

עמרם מצנע: אני עוצר אותך כי נדמה לי שאנחנו לא נגד היידיש.

<שרה זיו: אני רוצה להזכיר את ההומור, את הבדיחות ואת הסבל כאשר כל אלה באים לידי סיפור בתוך התרבות.

<שרה זיו: יש לך היום מכוני מחקר באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטת בן גוריון, באוניברסיטת בר אילן, באוניברסיטה העברית.

<שרה זיו: כלת פרס ישראל היא חוה טוריאנסקי מהמובילים בתחום תרבות היידיש.

<שרה זיו: אבל לא רק במחקר.

<שרה זיו: יש לך את בית שלום עליכם ואת בית לוויק ובתים אחרים כמו אגודת הסופרים והעיתונאים.

<שרה זיו: לומדים יידיש מקתדרה, אשכול, בית שלום עליכם ובכל המקומות האחרים.

<שרה זיו: יש לך סדנת ילדים בבית לוויק שלומדת יידיש ויש לך כיתות לבגרות, לא אצל החרדים, שלומדות יידיש.

<שרה זיו: צריך להבחין.

<שרה זיו: עם כל הכבוד, אני חושבת שמאוד צריך לשמר את תרבות יהדות ארצות ערב ו אני כן חושבת שצריך ליצור חוק שיאפשר את זה וידאג לזה אבל בכל אופן השפה של היידיש והלדינו הן שפות יהודיות שנוצרה בהן תרבות וצריך לעשות את ההבחנות של קריטריונים בדברים.

<שרה זיו: לא יכול להיות מצב שלצורך אדמיניסטרטיבי וקלות העבודה של האוצר או של שר או של מישהו יכניסו את כולם לשק, יקשרו אותו ויאמרו זה ביחד והכל עיסה אחת.

<שרה זיו: אני מבקשת לרדת מהחוק ויחד עם זאת אולי ליצור חוק שמחייב את המדינה לעזור לכל ההתאגדויות.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: לבנה זמיר.

<לבנה זמיר: יושבת ראש ארגון יהודי מצרים בישראל וגם בעולם.

<לבנה זמיר: לפני כשנתיים ישבנו כאן

<לבנה זמיר: עם לימור לבנת והיא הסבירה ואמרה שרוצים רשות כללית, נמאס לה, באים אליה יהודי אתיופיה, יהודים אחרים, עדות אחרות, אי אפשר להקים כל כך הרבה רשויות ולכן בואו נתאגד.

<לבנה זמיר: גם אז כמו עכשיו רובנו היינו בעד לשמר את הקיים ולא להרוס כי הוא טוב והוא עובד.

<לבנה זמיר: היינו בעד להוסיף.

<לבנה זמיר: אם יורשה לי, החוק מדבר על עדות.

<לבנה זמיר: אני לא בטוחה שהמילה עדות היא נכונה, וסליחה שאני אומרת את זה, כי היידיש היא שפה מאחוריה תרבות כי כך זה לגבי כל שפה – גם הצרפתית שהיא שפת אמי כי כך זה במצרים – והתרבות היא בגלל השפה.

<לבנה זמיר: כך גם הלדינו.

<לבנה זמיר: הלדינו היא שפה מאחוריה תרבות עצומה.

<לבנה זמיר: הנה, זלי ידידתי היא מתורכיה, היא נולדה בתורכיה אבל השפה שלה היא לדינו וכך גם מריו שנולד בדרום אמריקה והשפה עליה הוא נלחם היא לדינו.

<לבנה זמיר: אנחנו מדברים כאן כנראה על שפה.

<לבנה זמיר: אני מחזקת כאן את דבריו של מאיר כחלון שאומר ארצות ערב כי זאת שפה.

<לבנה זמיר: ערבית לא רק מיליארדי ערבים מדברים ערבית אלא אנחנו במזרח התיכון מדברים ערבית.

עמרם מצנע: אמרתי קודם שיש הבדל.

עמרם מצנע: קודם כל, באמת השפה היידיש והלדינו הן שפות יהודיות.

<קריאה: יש גם ערבית יהודית.

<לבנה זמיר: ערבית יהודית.

עמרם מצנע: ערבית היא ערבית.

<קריאה: לא.

<קריאה: יש ערבית יהודית.

עמרם מצנע: אם לא עושים איזה שהן הפרדות ואיזה שהן הכללות, יוצא שבסוף מזיקים לעניין.

עמרם מצנע: אני ניסיתי להעיר שלמיטב תפיסתי - אני לא דובר לא יידיש ולא לדינו למרות שאני שומע יותר טוב יידיש מהבית – אלה שפות יהודיות שבאמת גם לדעתי מעמדן שונה ממעמד העדות כפי שזה נקרא, יוצאי מצרים, יוצאי סלוניקי או יוון ותורכיה וכל המדינות שמניתם.

עמרם מצנע: אני בהחלט חושב שבעניין הזה נצטרך לעשות איזשהו תיקון בחוק המוצע אבל עדות?

עמרם מצנע: אנחנו משופעים בכמות עצומה ובאמת צובאים על דלתה של הממשלה עדות שנשארו מחוץ לחקיקה ואין לזה לא התחלה ולא סוף.

עמרם מצנע: לכן יש בחוק הזה את ההיגיון שלו, שוב, אם אנחנו מפרידים את אותן שתי שפות מרכזיות.

<לבנה זמיר: הרמב"ם כתב ערבית בעברית.

<לבנה זמיר: הוא כתב ערבית באותיות עבריות.

עמרם מצנע: ערבית היא שפה רשמית במדינת ישראל.

<לבנה זמיר: יידיש כותבים באותיות עבריות.

<לבנה זמיר: הערבית של הרמב"ם נכתבה במלים עבריות וערביות.

עמרם מצנע: אין על זה ויכוח.

<לבנה זמיר: אני הייתי בקיימברידג' וראינו בגניזה.

<לבנה זמיר: הייתי בהלם.

עמרם מצנע: אין על זה ויכוח.

<יגאל בן שלום: אפשר להוסיף חוק ערבית יהודית.

עמרם מצנע: הערבית היא שפה רשמית במדינת ישראל, לומדים אותה בבתי הספר, יש לי דיון בשבוע הבא על הערבית אם אתם רוצים לבוא, מעמדה לדעתי מאוד מאוד ברור.

עמרם מצנע: הלוואי שהיו לומדים יותר.

<לבנה זמיר: שר החינוך עומד להפסיק את חובת הלימוד בתיכון וזה חבל מאוד.

עמרם מצנע: הוא לא מפסיד.

עמרם מצנע: הוא משנה.

<לבנה זמיר: לסיכום.

<לבנה זמיר: אני מאוד מחזקת את דבריו של מאיר כחלון שאם יש את הלדינו, יש את תרבות הלדינו ואת תרבות היידיש, יש את תרבות השפה הערבית.

<לבנה זמיר: אנחנו חיים במזרח התיכון ולא יתכן אחרת.

<שמואל עצמון ויצלר: כולנו יהודים מזרח תיכוניים ומזרח אירופאים.

עמרם מצנע: חנה לודן, יידיש דור צעיר.

<חנה לודן: אני נראית קצת יותר צעירה מרוב הדוברים שדיברו עד עכשיו ואני לוקחת על עצמי את התפקיד לייצג דור קצת יותר צעיר.

עמרם מצנע: צעירות היא מחלה שעוברת עם השנים.

<חנה לודן: גבירותיי ורבותיי, אני רוצה להתחיל מזה שאני קצת נדהמת מהעובדה שנקטפו כל השלטים של חברי הכנסת מהשולחנות.

<חנה לודן: כאשר נכנסתי לכאן הבוקר, לא יכולתי לשבת בכל הצד השמאלי של השולחן מכיוון שהיו שם שלטים של חברי כנסת.

<חנה לודן: זה מאוד מאכזב שחברי הכנסת לא נוכחים בדיון הזה.

<חנה לודן: אני חושבת שלכולנו יש מורשת ולא חשוב מאיזו עדה הגענו.

<חנה לודן: כולנו דואגים למורשת של הורינו ואבותינו שהיו.

<חנה לודן: אני רוצה לקצר ולחסוך בזמננו כי הרבה דברים כבר נאמרו ואני לא רוצה לחזור עליהם.

<חנה לודן: אני רוצה להדגיש שני דברים.

<חנה לודן: דבר ראשון, אני רוצה להתריע על כך שהחוק שמדבר על מורשת אחידה לכולם הוא נשמע הוגן, דמוקרטי וכן למראית עין אבל הוא קצת מתעלם מההבדלים השונים בין העדות השונות והמורשות השונות.

<חנה לודן: אני רוצה להתריע מפני הסכנה שכרוכה בעניין.

<חנה לודן: הפרטים הוזכרו לגבי כמה מהשפות וכמה מהעדות ואני חושבת שזה נכון לגבי רוב העדות.

<חנה לודן: אני רוצה לדבר על היידיש מכיוון שזאת המורשת הישירה שלי ולהזכיר רק נושא שעוד לא הוזכר וזאת העובדה שיידיש היא שפה חיה מאוד ומדוברת מאוד.

<חנה לודן: המספרים הוזכרו על ידי שמוליק עצמון על ידי אחרים.

<חנה לודן: אני רוצה להזכיר שבאירופה היידיש עדיין נראית כשפת מיעוט.

<חנה לודן: היא עדיין מוכרת רשמית כשפת מיעוט ואיך יתכן שבמדינת ישראל, מדינת העם היהודי, הדבר הזה לא מוכר כדבר כזה ומכניסים אותה לאיזשהו דבר שהוא העבר.

<חנה לודן: יידיש היא עדיין שפה חיה.

<חנה לודן: יוצרים בה, כותבים בה עד היום אנשים.

<חנה לודן: יושב בינינו אדם שעדיין כותב ביידיש שירים.

<חנה לודן: יושבים בינינו אנשים שעדיין מפרסמים פובלציסטיקה ביידיש, מוציאים ספרים ביידיש.

<חנה לודן: זאת לא שפת העבר אלא זאת שפת ההווה וזאת שפה שגם שייכת לקהילה האורתודוכסית שאסור לנו לשכוח אותה ודוברים רבים בה דוברים יידיש.

<חנה לודן: זו שפה חיה.

<חנה לודן: אותו הדבר לגבי הלדינו וזה הוזכר כאן ואני רוצה להזכיר את זה.

<חנה לודן: זאת לא רק מורשת.

<חנה לודן: זה דבר שאנחנו צריכים לעבוד עליו.

<חנה לודן: בישראל ובעלם קיימת פעילות חברתית, פעילות תרבותית, פעילות תיאטרון ופעילות אקדמית ביידיש.

<חנה לודן: לא יתכן שבארצות הברית ובאירופה יידיש תיראה כשפת מיעוט ובישראל יתעלמו ממנה.

<חנה לודן: אותו הדבר לגבי הלדינו.

<חנה לודן: אני רוצה לסכם.

<חנה לודן: אני רוצה להתריע מפני מראית העין של שוויון שמתעלמת מההבדלים בין הדברים השונים ועלולה לגרום להפסד לכולנו מכך שכל המורשות יקבלו מעט מדי ותשומת לב קטנה מדי.

<חנה לודן: תודה רבה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: מרדכי רחימי, יושב ראש ארגון עולי איראן.

<מרדכי רחימי: אדוני היושב ראש, אני מברך אותך על כך שאתה בכנסת וטוב לפגוש אותך במעמד כזה כי אתה ראוי למקום בו אתה יושב היום.

עמרם מצנע: תודה.

<מרדכי רחימי: אני חושב שכאן יש כאלה שמובילים את כל השיחה למקום אחד – רק יידיש ולדינו.

<מרדכי רחימי: אם זה היה, היינו צריכים לקחת שירות באחת האקדמיות במדינת ישראל והיינו הולכים ומדברים.

<מרדכי רחימי: אתם רוצים להחזיר את המדינה 65 שנים אחורה.

<מרדכי רחימי: איזה שפה מדברים במדינת ישראל?

<מרדכי רחימי: גברת שרה זיו, את באמת מרצה נהדרת.

<מרדכי רחימי: אני לא יודע למה צריכה להיות מלחמת שפות במדינה.

<מרדכי רחימי: יש שפה אחת רשמית ושפה שנייה היא ערבית.

<שרה זיו: בסדר גמור.

<שרה זיו: מסכימה אתך.

<מרדכי רחימי: להתחיל ללמד עכשיו את כל בני ישראל יידיש?

<שרה זיו: אני אמרתי את זה?

<שרה זיו: לא אמרתי את זה ואני מתנצלת אם הבנת כך.

<מרדכי רחימי: אני לא אדבר זמן רב מפני שכבוד היושב ראש אמר שצריך לסיים את הישיבה בשעה 11:00.

<מרדכי רחימי: קודם כל, תסלח לי אדוני היושב ראש אבל יש זלזול מצד חברי הכנסת שהיום לא כיבדו אותנו כאן.

<מרדכי רחימי: כולנו כאן התיישבנו מסביב וראינו שחברי הכנסת היו צריכים להגיע, אבל זה שהם לא כאן אומר שאין רצינות בכל הנושא.

<מרדכי רחימי: ראיתי את תשומת לבך לכל הנושא אבל צריכים לשבת כל חברי הכנסת, כולם יחד, ולדון.

<מרדכי רחימי: כפי שאמר יגאל, לחלק שני מיליארד שקלים.

עמרם מצנע: הוא הכפיל.

<יגאל בן שלום: נכון.

<יגאל בן שלום: הגעתי לשני מיליארד.

<מרדכי רחימי: לנו יש שפה עשירה ביותר, השפה הפרסית.

<מרדכי רחימי: היצירות של גדולי המשוררים הפרסים תורגמו לרוסית, לאנגלית, ליפנית.

<מרדכי רחימי: ישב כאן מורה וביקש שייתנו להם ללמד רוסית ואם כן, לאן נגיע?

<מרדכי רחימי: אני מבקש להתייחס באופן כללי ולא ספציפי כי כל מי שיש לו כוח ויש לו עזרה מהצד יחטוף ויקבל.

<מרדכי רחימי: השפה הפרסית עשירה, תבואו ותבקרו בבית כורש, הבית הגדול ביותר במדינת ישראל ואנחנו זקוקים לעזרה.

<מרדכי רחימי: תבואו ונראה לכם את האומנות הפרסית ואת המורשת הפרסית.

<מרדכי רחימי: תודה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: נחום גלבוע.

<נחום גלבוע: שלום לכולכם.

<נחום גלבוע: אני בסך הכול כורם במושב לכיש ואני רוצה דווקא לקחת דוגמה מהמקום שאני חי בו כבר 55 שנים.

<נחום גלבוע: זאת בדיוק הדוגמה הקלאסית של עדות ישראל.

<נחום גלבוע: זה המקום היחידי בארץ שעדיין הקואופרציה עובדת.

<נחום גלבוע: זה המקום היחידי, ואני אומר לכם את זה במלוא האחריות, שעדיין הקואופרציה עובדת.

<נחום גלבוע: עדיין אין לי מה שקוראים בשפה העברית המע"מ האישי שלי כי יש איחוד עוסקים ששייך לכפר.

<נחום גלבוע: עדיין כל הכסף עובר דרך מרכז הכפר ועדיין קיימים בלכיש למעלה מ-17 יוצאי קהילות ולא עדות.

<נחום גלבוע: לפני 55 שנים אני הייתי היחידי שבאתי עם קבוצה של אנשים יוצאי נהלל, באר טוביה, כפר יהושע, כפר ורבורג והייתי הספרדי.

<נחום גלבוע: קראו לזה ספרדי.

<נחום גלבוע: אמרתי שאני לא ספרדי אלא אני נולדתי בטריפולי שבלוב.

<נחום גלבוע: אני שומע את השיח שמתקיים כאן ואני לא יודע איך לכוון את עצמי, כמו סירה שנמצאת בלב ים.

<נחום גלבוע: אני רוצה להביא דווקא את התרבות העתיקה ביותר מלפני בערך אלפיים שנים.

<נחום גלבוע: הקלסיקה שהייתה באותה תקופה בארץ היא לאנשים עשירים, ומי שבאמת ביקר בציפורי ראה את המוזאיקות.

<נחום גלבוע: המוזאיקה או הפסיפס הזה הוא בדיוק הגדולה של המוזאיקה.

<נחום גלבוע: אבן קטנה עם צבע שונה, לקחו וחיברו אחד לאחד, עם הדרגתיות מסוימת וראה מה קרה, תתרחקו ממנה – אתם מקבלים תמונה יוצאת מהכלל, תקרבו אליה – כולה משברי אבנים.

<נחום גלבוע: אנא במטותא מכם, קהילות יוצאי מזרח אירופה, אני לא רוצה לפגוע אבל מי שהמציא לכם את המושג אשכנז טעה טעות יסודית כיוון שאם תקרא את ש"י עגנון, הוא יספר לך מה הוא עבר כשהוא התחתן עם הבת של מרש.

<נחום גלבוע: היהודי ממזרח לא ישב כאן בבית שלי בגרמניה שקראו לו אשכנזי.

<נחום גלבוע: קוראים לעצמכם אשכנז.

<נחום גלבוע: אנא.

<נחום גלבוע: אני מוכן לקבל את זה.

<נחום גלבוע: אני שמח מאוד שהאלוף עמרם מצנע יושב כאן בוועדה אחרי שישב כמה שנים טובות בירוחם והכיר את התרבות מקרוב.

<נחום גלבוע: אני אומר לכם לא אלוף בצה"ל, לא אלוף שסירב לאריק שרון והמשיך להיות בצבא ולא אלוף שהיה ראש עיריית חיפה כי אם בירוחם.

<נחום גלבוע: אני אומר לכם שהייתי מתרגש לראות איך לקח עיירה על עברי פי פחת ואחרי חמש שנים מסר אותה לבחור צעיר.

<נחום גלבוע: זאת היא דוגמה של מנהיגות.

<נחום גלבוע: הוא יושב כאן והוא מתעניין ושואל ואני סומך עליו.

<נחום גלבוע: אני סומך עליו למרות שלא נמצאים כאן חברי הכנסת.

<נחום גלבוע: אני מבקש, אנא מכם, קרבו במקום להרחיק.

<נחום גלבוע: חברו אבן לאבן ותנו צבע.

<נחום גלבוע: זאת הייתה הטעות היסודית שאי אפשר לחזור עליה.

<נחום גלבוע: ר' שמואל עצמון מספר שנכתב מכתב לבן גוריון והוא ביקש שיכתבו לו בעברית.

<נחום גלבוע: זאת הייתה התרבות דאז.

<נחום גלבוע: הכריחו אנשים.

<נחום גלבוע: אנשי צבא שיצאו לחודשיים לחוץ לארץ הכריחו אותם להחליף שם משפחה.

<נחום גלבוע: יש לי חבר במושב שדה משה שקוראים לו ברגי, משפחה יקית ותיקה, נסע לשנתיים והחליף את השם שלו לבורג.

<נחום גלבוע: מצד אחד הוא רצה לשמור את שם המשפחה שלו ומצד שני רצה להיות עם שם עברי.

<נחום גלבוע: אנא, קרבו.

<נחום גלבוע: יש לנו כבר ניסיון.

<נחום גלבוע: כפי שאמרת, יש לנו יותר עבר מאשר עתיד ואני מקבל את זה, אבל לפחות בקטע הזה שנותר אני כבר לא מחפש את אורך החיים אלא אני מחפש את איכות החיים וחיפוש איכות החיים זה לרדת וקצת קצת לטפטף את הצבעים.

<נחום גלבוע: בגיל הזה שלנו יש לנו קצת קטרקט ולא רואים את כל הפגמים של כולם.

<נחום גלבוע: אני אומר לכם את הדברים כמי שבא מתוך התרבות של יהודי לוב.

<נחום גלבוע: המפקד, אני אגלה לך סוד, לתרבות של יהודי ערב במזרח התיכון יש שפה ערבית שהיא שפה שנעשתה במיוחד כדי לכבד את האנשים, כדי לא להשתמש בלשון הקודש.

<נחום גלבוע: חד גדיא, כולם יודעים, זה הרי כתוב בארמית ואנחנו קוראים אותו בערבית.

<נחום גלבוע: הכול מופיע בהגדה של פסח.

<נחום גלבוע: זאת תרבות.

<נחום גלבוע: לכן, תבדילו בין השפה הערבית ובין מה שאני קורא השאח'.

<נחום גלבוע: זאת בדיוק השפה של יהודי ארצות ערב אותה דיברו.

<נחום גלבוע: אני מוכן לתת לך במתנה ספר הגדה שהודפס לא מזמן ואתה תקרא שם ותהנה.

<נחום גלבוע: אני חושב שאתה כיושב ראש תשב למעלה ותצפה על כל העסק הזה ואתה תאמר לאחד זה הרבה יותר חזק.

<נחום גלבוע: כי היחד הוא זה שעושה את הכוח.

<נחום גלבוע: אני חושב שכל אחד ישמור על הצבע שלו אבל אנא, אל תחפשו כל אחד את הצבע שלו.

<נחום גלבוע: תאמינו לי שאם תיקחו אתה אבן שלכם, אף אחד לא ידע כי בא אל קירבו.

<נחום גלבוע: אף אחד לא ירגיש שאתם חסרים שם בתוך הפסיפס הזה.

<נחום גלבוע: תוסיפו קצת ותקטינו.

<נחום גלבוע: ככל שתקטינו, ערך הפסיפס עולה.

<נחום גלבוע: תודה רבה לכם.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: פרופסור קוטלרמן.

<דב קוטלרמן: אני מהמרכז ללימודי יידיש באוניברסיטת בר אילן.

<דב קוטלרמן: אדוני היושב ראש וכל הנוכחים.

<דב קוטלרמן: אני במרך על המגמה שמסתמנת כאן - ובאמת למדתי הרבה מכל הנואמים – שבעצם כדאי כנראה לחלק את החוק החדש לשני סוגים או לשני חוקים, חוק אחד שהוא עדות ישראל וצריכים להיות אימא ואבא לכל עדה ולו הקטנה ביותר, ומצד שני החוק על מעמד מיוחד של יידיש ולדינו.

<דב קוטלרמן: אני מייצג כאן מרכז בו לומדים השנה 521 או 522 סטודנטים וקשה לי למנות את כל האוניברסיטאות בעולם בהן לומדים יידיש ואפילו את המדינות.

<דב קוטלרמן: לאחרונה יצא לאור מילון ענק של 1,200 עמודים יידיש-יפנית שאני אחד המחברים שלו ולא צריך להאריך כאן על חשיבותה של היידיש והלדינו.

<דב קוטלרמן: מתוך הניסיון שלי, אני מלמד במרכז הזה 16 שנים – ודרך אגב, אני שמח לראות כאן את שמוליק עצמון שהזמנתי אותו ללמד אצלנו לפני שנה וחצי ובעזרת השם הוא ימשיך – אני יודע שנלך ונתפתח ולא הפקידים בעצם יעזרו לנו לשמור על התרבות אלא תנאים מסוימים.

<דב קוטלרמן: בתחילת שנות ה-2000 עבדתי כמזכיר קרן פרטית, קרן לרנר לשימור והפצת שפת היידיש בישראל, ואני יכול להגיד שאין מפעל יידיש שראוי במדינה הזאת שלא נתמך על ידי הקרן הזאת.

<דב קוטלרמן: אברהם לרנר הוריש את כספו.

<שמואל עצמון ויצלר: אני הייתי בין מייסדיה.

<דב קוטלרמן: נכון.

<דב קוטלרמן: שמוליק היה בין המייסדים.

<דב קוטלרמן: אני מכיר את כל הסיפור הזה מהתחלה ואני יודע שהקרן הזאת במשך 15 השנים האחרונות, עד שנסגרה לפני שנה וחצי, תפקדה למעשה כרשות לאומית ליידיש.

<דב קוטלרמן: איך זה קרה, אני לא יודע אבל זאת עובדה.

<דב קוטלרמן: יש צורות אחרות של חיים ולאו דווקא רשויות כאלה ואחרות, כמו הקרן הזאת.

<דב קוטלרמן: אולי צריכה לקום קרן ממשלתית גדולה על בסיס שוויוני דמוקרטי ולא בירוקרטי.

<דב קוטלרמן: יש גם צורות אחרות.

<דב קוטלרמן: לפני מספר שנים התקיים דיון בכנסת שנושאו היה יום היידיש.

<דב קוטלרמן: אני לא יודע אם מישהו זוכר אבל בטח חלק זוכרים את הדיון הזה.

<דב קוטלרמן: כמה ימים לפני כן בא אלי אחד העוזרים של סגנית השר דאז ליה שמטוב, בא לבר-אילן וביקש ממני שאתן לו איזשהו רעיון שיישמע טוב מעל דוכן הכנסת בקשר ליידיש.

<דב קוטלרמן: אמרתי לו שאני שומע עכשיו שמדברים על הקמת האקדמיה ללשון ערבית ולכן למה שלא תוקם אקדמיה ללשון יידיש?

<דב קוטלרמן: הוא אמר שזה נפלא וכי הם ידברו על זה.

<דב קוטלרמן: אכן ביום היידיש שמענו את ליה שמטוב מדברת על אפשרות להקמת אקדמיה ללשון היידיש.

<דב קוטלרמן: אולי זה הכיוון, יחד עם לדינו, בחלק השני של החוק.

<דב קוטלרמן: שוב אני אומר שאני לא מתנגד לחוק הזה של מורשת עדות ישראל, זה חוץ נחוץ וחשוב ואני מצטרף לדברים שנאמרו לפני, אבל צריך להבחין כאן בין שני דברים, עדות ישראל והשפות הלאומיות שלנו שהן יידיש ולדינו.

<דב קוטלרמן: תודה רבה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: יוסף עזרא.

<נחום גלבוע: הערה.

<נחום גלבוע: ה-30 בנובמבר אותו רוצים לקבוע כיום, האם חשבתם רגע האם זה יישמר בתאריכים העבריים או בתאריכים הלועזיים?

<נחום גלבוע: אם הולכים על התאריך העברי, הרצתי ארבע שנים קדימה וקיבלתי שב-30 בנובמבר 2013 זה היה כ"ו בכסלו, בשנת 2014 זה יהיה ב-ח' בכסלו, בשנת 2015 זה יהיה ב-י"ח בכסלו, בשנת 2016 זה יהיה ב-כ"ט בחשון.

<יוסף עזרא: אדוני היושב ראש, מורי ורבותיי, אני יליד חברון, יושב ראש ועד פליטי חברון מקדמת דנא, חבר הנהלת ועד עדת הספרדים בירושלים מזה 62 שנים.

<יוסף עזרא: שמעתי את עיקרי הדברים מעיקרי הדוברים ואני הייתי מבקש ברשות

<יוסף עזרא: כם לספר לכם סיפור קצר.

<יוסף עזרא: בשנת 1882, שנת תרמ"ו, הגיע לארץ ישראל יהודי נחמד שנקרא אז אליעזר בן יהודה.

<יוסף עזרא: האם מישהו מכם יודע מה שמו האמיתי של אליעזר בן יהודה?

<יוסף עזרא: באין מענה, אני חושב שאיש לא יודע.

<נחום גלבוע: פרלמן.

<יוסף עזרא: שמו של אליעזר בן יהודה היה פרלמן.

<יוסף עזרא: בהגיעו לארץ ישראל הוא הוריד את השם פרלמן על מנת לחדש את השפה העברית והיווה דוגמה פה מאוד לישוב היהודי בארץ ישראל.

<יוסף עזרא: כידוע באותן השנים היו שתי אוכלוסיות בארץ, הרבנים האשכנזים והחכמים הספרדים.

<יוסף עזרא: הרבנים האשכנזים היו למעשה שר האוצר של עדות אשכנז ואילו הרבנים הספרדים היו שרי האוצר של עדות הספרדים דוברי הלדינו ועדות המזרח כי אז הם היו במיעוט.

<נחום גלבוע: אבל היו עשירים.

<יוסף עזרא: כאשר הגיע בן יהודה, ניגש לאחינו בני אשכנז, הרבנים, וביקש מהם תמיכה להקים מוסד להנחלת הלשון העברית.

<יוסף עזרא: הרבנים האשכנזים אמרו לו: כל הכבוד לך אבל אנחנו איננו מעוניינים בזה מהסיבה הפשוטה, עברית היא שפת קודש ואנחנו מדברים כאן ארבע שפות – היידיש, הלדינו, הערבית והעברית אבל בעברית אנחנו מתפללים.

<יוסף עזרא: בבית, ברחוב, בדרכים, בבתי קפה מדברים את שלושת השפות ערבית, יידיש ולדינו.

<יוסף עזרא: הוא נדחה על ידי בני עדתו.

<יוסף עזרא: אחד מבני עדתנו הספרדים שהיה נוכח במקום הגיע מהר לחכם ספרדי שהיה הרב הראשון לציון בזמנו ואמר כזה ראה וקדש.

<יוסף עזרא: הוא סיפר לו שהגיע אליעזר בן יהודה והוא רוצה להחיות את השפה ואחינו בני אשכנז מתנגדים.

<יוסף עזרא: קם הראשון לציון ואמר להזמין אותו מיד אליו.

<יוסף עזרא: אכן הוא הגיע.

<יוסף עזרא: אמר לו הראשון לציון: שמענו את בני עדתך שדחו אותך ואנחנו מוכנים לתמוך בך, לתת לך תמיכה גם כספית וגם אנושית בשני תנאים.

<יוסף עזרא: התנאי הראשון: יש לנו כאן יהודי בשם משה בר-נסים שהוא דובר תשע שפות ויודע קרוא וכתוב בהן, הוא יהיה העוזר שלך בכל מה שהוא יצטרך.

<יוסף עזרא: אנחנו נשלם את השכר שלך ושלו.

<יוסף עזרא: התנאי השני: תשים דגש על חטא ועין.

<יוסף עזרא: אמר לו בן יהודה שהתנאי הראשון ברור, אבל מה מסתתר מאחורי החטא והעין?

<יוסף עזרא: הראשון לציון אמר לו: כאשר אחינו בני אשכנז רואה אחד מבניו או שכניו או חברו עושה חטא, הוא עוצם עין.

<יוסף עזרא: כאשר אנחנו הספרדים רואים שאחד מבנינו או שכנינו עושה חטא או עוון, אנחנו פוקחים עיניים.

<יוסף עזרא: בן יהודה הבין את הרמז והלך על פי הדבר הזה.

<יוסף עזרא: אני מגיע עכשיו לעיקר העיקרים.

<יוסף עזרא: השפה בה גדלתי בחברון הייתה שפה בה נשים אשכנזיות דיברו לדינו ונשים ספרדיות דיברו יידיש ואני בתוכם.

<קריאה: גם תימנים.

<יוסף עזרא: לבוא היום ולומר לנו שרוצים לבטל את הרשות הלאומית ללדינו ואת הרשות הלאומית ליידיש, זה אומר שמחזירים אותנו 120 או 130 שנים אחורנית.

<יוסף עזרא: ב-1710, 1712 התחילו הראשונים לציון לדבר בשפה העברית, היא הופסקה עד שבא אליעזר בן יהודה ואז המשיכו.

<יוסף עזרא: הדבר הזה של משרד החינוך, מאז שר החינוך הראשון בן ציון דינור ועד היום, כל עדות ישראל בלי יוצא מן הכלל נסוגו ויחד עם זה היו הפילוגים הגדולים ביותר.

<יוסף עזרא: מצד אחד כשאני רואה את בניי ואת נכדותיי ונכדיי, אני שואל את עצמי , אני קנאי למוצאי, אני ספרדי דובר לדינו, בבית לימדו אותי שכל עוף למינו ישכון, ורעייתי, הייתי חייב להתחתן עם אישה ספרדייה דוברת לדינו וכך עשיתי.

<יוסף עזרא: והנה, בניי נולדו והם גדלו והם התחתנו עם שתי בנות אשכנז.

<יוסף עזרא: מה אני אומר לנכדותיי ומה אני אומר לנכדיי?

<יוסף עזרא: ב-23 לאוגוסט 2012, ה' באלול תשע"ב, ערכנו בר מצווה לנכד השני שלי.

<יוסף עזרא: הדברים שאני מקריא לכם, הקראתי אותם לפני עם ועולם והייתי רוצה שתקשיבו טוב טוב למלים האלה.

עמרם מצנע: לא הכול.

עמרם מצנע: רק חלק.

<יוסף עזרא: אני אדלג על כל הצד המשפחתי.

<יוסף עזרא: "מורי ורבותיי, מבקש אני לפתוח באמירה מהמקרא: דור דור ודורשיו.

<יוסף עזרא: הפסוק הזה מתייחס לשלושה דורות – סבתות וסבים, בנות ובנים, נכדות ונכדים ואני מצרף פסוק נוסף מהמקרא והוא: עטרת זקנים, בני בנים.

<יוסף עזרא: עטרת בנים, אבותם.

<יוסף עזרא: שוב מודגשים כל שלושת הדורות האחרונים, אבות, בנים ונכדים.

<יוסף עזרא: גלעד, היום החילות דרכך לעולם הבוגרים והנך נכנס לעול המצוות שהן תרי"ג מצוות.

<יוסף עזרא: שלוש משימות קשות מוטלות עליך היום: עול המצוות, זה דבר כבד וזאת משימה ראשונה".

<יוסף עזרא: אני מדלג.

<יוסף עזרא: "מוריי ורבותיי, יש אמירה שמשתמשים בה היום והיא מלח הארץ.

<יוסף עזרא: כאשר רוצים לשבח, לפאר לרומם אדם שנולד בארץ ישראל, ואם גם ההורים נולדו בארץ ישראל, מכנים אותו ומדמים אותו כמלח הארץ והרי אנחנו יודעים שבנינו ובנותינו, הנכדות והנכדים שלנו הם דווקא המתוקים שלנו ולא עשויים ממלח אבל הכינוי, הדימוי והדוגמה שכל תבשיל טוב וטעים, חייב להיות בו מלח ורצוי מלח הארץ".

<שמואל עצמון ויצלר: סליחה, לא הבנתי את הנקודה שלך

<יוסף עזרא: גלעד הוא דור ראשון בארץ ישראל.

<יוסף עזרא: אביו הוא דור 21.

<יוסף עזרא: משפחתי הגיעה לארץ ישראל ב-1492, כאשר מלכת ספרד דאז איזבלה הראתה לנו את הדרך לחזור לארצנו ולמולדתנו.

עמרם מצנע: עכשיו היא קוראת לנו בחזרה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: באמת דברים מעניינים.

<יוסף עזרא: מדוע שלא תשמע את מה שכתב יחזקאל?

עמרם מצנע: אנחנו לא יכולים.

עמרם מצנע: אני אשמח אם תעביר לנו את זה ונקרא.

<יוסף עזרא: אדוני, הרשה לי לסיים.

<יוסף עזרא: ועד עדת הספרדים בירושלים נוסד לפני 550 שנים.

<יוסף עזרא: במשך כל השנים האלה העדה לא נתמכה לא על ידי העותומנים, לא על ידי הבריטים, לא על ידי הירדנים ולא על ידי מדינת ישראל אלא היא תמכה ותומכת בעדת המזרחים בארץ ישראל וביניהם באשכנזים בלי שום הבדל.

<יוסף עזרא: כאשר רוצים לבטל רשות לאומית של לדינו או יידיש, חייבים לקחת שני דברים בחשבון.

<יוסף עזרא: הנטל הזה, על מי הוא ייפול?

עמרם מצנע: ברור.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: מנהל הרדיו, מיקי מירו.

<מיקי מירו: אני אומר וחוזר על מה שאמרתי כאן גם בישיבה קודמת לפני שנתיים, שקול ישראל הוא רדיו ציבורי ואנחנו מחויבים לעדות ישראל, למורשת ישראל, וכמובן בתוקף החוקים של הלדינו והיידיש אנחנו מחויבים גם לשדר את השפות ואני מוכרח לומר שהחוקים האלה מסייעים לנו לייצב את העניין כי הנה למשל במקומות אחרים זה מאוד קשה.

<מיקי מירו: נמצאת כאן אלגרה אמדו שהיא אחראית על כל השפות.

<מיקי מירו: אנחנו מבקשים בקשה מאוד פשוטה, שגם בחוק הזה, איך שייראה, בצורה שייראה בסוף, מקומו של קול ישראל יהיה מקום מרכזי מפני שללא הרדיו הציבורי יהיה קשה להפיץ את המורשת הזאת.

<מיקי מירו: אני מבקש מאוד שתהיה מחויבות.

<מיקי מירו: אני מצהיר כאן על מחויבות ואני מבקש שהמחויבות הזאת גם תירשם בחוק כי אנחנו מעוניינים בה.

<מיקי מירו: אנחנו היום משדרים בשפות רבות ואפילו הכנסנו את השפה הארמית.

<מיקי מירו: לפני שנתיים הכנסתי את השפה הארמית מתוך התפיסה שהתפקיד שלנו הוא לשמר את תרבות ישראל ואת השפה המייצגת תרבות.

<מיקי מירו: אני מאוד שמח שכל הארגונים יהיו אתנו בקשר, עם הרדיו הציבורי.

<מאיר כחלון: אנחנו בקשר ולא מקבלים פידבק חזרה.

<מאיר כחלון: אני מצטער מאוד.

עמרם מצנע: ראש מינהל התרבות במשרד התרבות, שמעון אלקבץ.

<שמעון אלקבץ: אני חושב שכל מה ששמענו כאן, לפחות מהרגע שאני הגעתי, רק מחזק את זה שמדינת ישראל צריכה להמשיך לשמר, לשמור, לטפח ולקדם את כלל מורשות ישראל.

<שמעון אלקבץ: כשהיינו ילדים היינו מסתובבים עם שקית מרופטת והיו בה עשרות רבות של גולות בכל מיני צבעים ומבחינתנו לכל עדה ולכל גוף שמקדם ומטפח את התחומים החשובים הללו, יש מקום.

<שמעון אלקבץ: אנחנו כן חושבים שצריכה להיעשות הבחנה בין הלדינו לבין היידיש בהיותן שפות.

<שמעון אלקבץ: אנחנו כן חושבים צריך אצלנו בבית לעשות שיעורי בית בכל מה שקשור לאופן שבו אמור להיות מיושם החוק.

<שמעון אלקבץ: אני רוצה לציין שאנחנו במינהל התרבות תומכים – היום לגמרי במקרה יוצאים להערות הציבור מבחנים לתקנת המורשת – לא בסכומים גדולים, בסדרי גודל של 10-12 מיליוני שקלים בשנה במרכזי עדות ומורשת שנתמכים על ידינו.

<שמעון אלקבץ: אנחנו יודעים שזה לא מספיק ומקווים שעכשיו, עם היציאה של המבחנים להערות הציבור, נקבל התייחסות ותגובות מכלל הגופים שמקדמים את הנושא של מורשת ישראל.

<שמעון אלקבץ: מבחינתנו אנחנו פתוחים ורוצים לשמוע וגם להיות קשובים למה שנאמר.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: ברשותכם, אני רוצה לסכם בכמה מלים את המפגש הזה.

עמרם מצנע: אני רוצה לומר שמבחינתי השעתיים היו מרתקות לשמוע את הדוברים השונים, כל אחד עם הסיפורים והמקום ממנו התקבצנו כאן במדינת ישראל מארבע כנפות עולם ומכל כך הרבה ארצות.

עמרם מצנע: זה בהחלט מרתק ואני מניח שאפשר לבלות כך שעות נוספות.

עמרם מצנע: אני רוצה לומר שצריך להביע אמירה, ואולי אפילו יותר ממילה, של הערכה לכם שאתם בעצם, כל ארגון בפני עצמו, כל התארגנות בפני עצמה, עושים כל כך הרבה כדי לשמר את המסורת, את המורשת, את הייחוד הקהילתי העדתי כפי שהוצג כאן ללא תמיכה וללא קשר למה שהממשלה עושה או לא עושה.

עמרם מצנע: אני גם מתרשם שלאורך השנים, ככל שחולפות השנים מאז הקמתה של מדינת ישראל, יש יותר הבנה לכך שזה הזמן לעשות את המחקרים ואת הפעילויות האלו כי דור המייסדים הולך ונגמר.

עמרם מצנע: הזמן לא משחק לטובתנו וצריך להנחיל את ההיסטוריה הזאת, את המורשת הזאת, את סיפורי האבות וההורים גם לדורות הצעירים.

עמרם מצנע: אנחנו עדיין מדינה שמחפשת את דרכה אבל לא נמצא את הדרך אם לא נדע מאיפה באנו ומה הם השורשים של כל אחד ואחד מאתנו.

עמרם מצנע: יחד עם זאת, אני חושב שהתפיסה שמתחבאת אחרי החוק הזה היא תפיסה נכונה.

עמרם מצנע: היא נכונה בכך שהיא לא מתכוונת – ואני מעיר את זה לאמירה שלך – לקחת את כולם ולהכניס אותם לכור היתוך ולעשות מכולם מכנה משותף.

עמרם מצנע: זאת לא מטרת החוק.

עמרם מצנע: מטרת החוק היא ליצור מטריה, ליצור איזושהי אכסניה כאשר בתוכה כל אחד ואחד ימצא את ייחודו, את הצבע המיוחד, את הסיפורים, את המורשת המיוחדת ודווקא באמצעות מערכת שתהיה כוללנית כזו אפשר יהיה לתת לכל אחד את הביטוי שלו ולסייע, לעזור ולא לחסום כל קהילה שתרצה להמשיך לבנות את המסורת, את המורשת, את המרכז, את המוזיאון ואת הפעילות השונה.

עמרם מצנע: אין ספק שהמבחן הוא במבחן הביצוע ולא במבחן החקיקה אלא האם באמת משרד התרבות והספורט יצליח לתת משקל ותקציב מתאים.

עמרם מצנע: תקציב אף פעם לא יהיה מספיק אבל תקציב מתאים שהוא לא רק החיבור של כל התקציבים שיש היום, הקטנים השונים, אלא הוא כמובן תוספת והכפלה כדי שבאמת אפשר יהיה לעשות את זה בצורה מרוכזת.

עמרם מצנע: ככל שחולפות השנים, אי אפשר יהיה לתת בחקיקה כזאת או אחרת מקום בחוק לכל אחד ואחד מהקהילות והעדות השונות מהן אנחנו מורכבים בפסיפס הישראלי.

עמרם מצנע: אני מבין שגם משרד התרבות מבין את זה לאחר שבאמת כבר שמענו גם בדיון הזה וגם בדיון הקודם – בו לא הייתי נוכח – שבאמת צריך להחריג את הלדינו ואת היידיש כשפות ולתת להן להתפתח.

עמרם מצנע: לא צריך לבטל רשות קיימת כדי לעשות משהו חדש.

עמרם מצנע: נדמה לי שבעניין הזה יש הסכמה.

<קריאה: הן לא רק שפות.

עמרם מצנע: הן קודם כל שפות ושפה היא תרבות.

עמרם מצנע: שפה היא לא משהו עצמאי, יבש, העומד בפני עצמו.

עמרם מצנע: שפה היא תרבות.

עמרם מצנע: זאת ספרות, זאת שירה, אלה מנהגים.

עמרם מצנע: אתה מדבר שפה ואתה מרגיש את הריח ואתה מרגיש את המהות.

עמרם מצנע: על כן אין ספק שזאת לא רק שפה אבל זה הייחוד שמבדיל את יוצאי לוב, יוצאי איראן, יוצאי מצרים ויוצאי רומניה שכל אחד יש לו את הדברים שלו.

עמרם מצנע: אלה שפות שהן באמת כוללניות כפי שכאן דובר.

עמרם מצנע: בהחלט במהלך החקיקה אנחנו נשתדל לתת לזה ביטוי.

עמרם מצנע: כתבתי לעצמי כאן כמה מהדברים שעלו.

עמרם מצנע: בפגישה הבאה שתהיה אחרי חג הפסח ויום העצמאות נבקש מהשרה – היא בחוץ לארץ ולא רציתי לדחות את הדיון הזה – להגיע ולומר את דבריה ואז ניכנס לעניין החקיקה, אז נעבור סעיף סעיף, משפט משפט ונוודא שגם חלק מההערות שעלו כאן, והן בהחלט נכונות, תמצאנה ביטוי כי בסוף החוק צריך לבטא את מה שכאן נאמר ומה שאנחנו כולנו חושבים כדי להפוך לא להיות אות מתה כפי שבסוף קורה עם חלק מהחוקים שלנו, אלא שתהיה לזה מהות ומשמעות.

עמרם מצנע: אני מאוד מודה לכם.