הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 19, פרוטוקול מספר 44, 2014-02-12 09:00

עדי קול: אני שמחה לפתוח את הישיבה של הוועדה המיוחדת לפניות הציבור.

עדי קול: תודה לכל המשתתפים.

עדי קול: אני אסביר למי שלא מכיר את הוועדה הזו, הוועדה לפניות הציבור היא ועדה מיוחדת בכנסת, למי שלא מכיר, היא ועדה שאף אחד לא שמע עליה, אבל עכשיו שומעים עליה יותר, יש לה את כל הזכויות של ועדה רגילה בכנסת, כמו ועדות אחרות שאתם מכירים, כמו ועדת חוקה, חוק ומשפט ופנים וכספים, רק ההבדל בינה לבין ועדות אחרות, ואני פותחת כל דיון ומסבירה את זה, זה שהיא מתכנסת בעקבות פניית ציבור, פנייה של אדם או של ארגון או של קבוצת אנשים שמביעה מצוקה כלשהי.

עדי קול: אנחנו מטפלים בהרבה פניות ציבור פרטניות, אבל יש פניות שהן זועקות לשמים ומעידות על מצוקה ועל קושי של קבוצת אוכלוסייה גדולה יותר והפנייה הזאת היא אחת מהן.

עדי קול: אני נשאלתי השבוע איך הנושא הזה, תשע שנים אחרי בניית הגדר, מגיע עכשיו לכנסת.

עדי קול: לא הייתי פה, אז אני לא יכולה להסביר למה זה לא עלה קודם, אני מניחה שזה עלה בסוגיות כאלה ואחרות ואני גם מניחה שיש קושי לתושבי השכונות לפנות לכנסת, שאני מבינה אותו, ואני מעריכה את זה שפניתם.

עדי קול: אני חושבת שאנחנו מוסד שמייצג את תושבי מדינת ישראל, את האזרחים ואת תושבי הקבע ואני חושבת שצריך להקפיד שכל אזרח מקבל את הזכויות שמגיעות לו ומהפנייה כאן עולה מצוקה מאוד מאוד קשה.

עדי קול: אני שוב אומרת, לא מצוקה חדשה, לא שאנחנו לא מכירים אותה, אנחנו פשוט לא מדברים עליה.

עדי קול: הנושא של המשא ומתן המדיני נמצא בכותרות כל הזמן, רק לא מדברים על המשמעות של היעדר הפתרון ואני חושבת שהמצב של ירושלים, כל עוד לא מדברים על ירושלים, כל עוד אין פתרון בירושלים, משאיר שכונות שלמות, כל השכונות שמיד הפונים שמגיעים יגידו, ללא מענה, ללא מענה מוניציפאלי ראוי, ללא שירותים בסיסיים.

עדי קול: אנחנו בכלל לא מבינים מה המשמעות של לא לקבל דואר.

עדי קול: מי שחי בשכונה שזה מובן מאליו בה, לא מבין מה זה אומר כשצריך להזעיק מד"א ואי אפשר לקבל שירות ממד"א - - -

<מיכאל דור: אנחנו נציג את הדברים.

עדי קול: תציג.

עדי קול: אז אני אגיד, אחד הדברים שאנחנו מציגים, אנחנו מציגים את העמדה כמו שהיא מגיעה מהפונים, אנחנו נשמח לשמוע שהמצב שונה בשטח כמובן.

עדי קול: אבל בתור מי שחוותה את חוויית מחסום קלנדיה וכתבתי על זה, אני חייבת לספר לכם על ביקורי האחרון רמאללה.

עדי קול: כל מי שחצה את המחסום מכיר את מעגל התנועה שיש מיד כשעוברים אותו, מעגל תנועה מפחיד כשלעצמו, חברה שלי סיפרה לי שהיא עמדה בפקק שם, הגיע בחור פורע חוק, פתח לה את הדלת ואמר לה 'צאי מהאוטו', דחף אותה החוצה, לקח את האוטו וברח.

עדי קול: חוויה מפחידה, טראומטית, ועוד יותר טראומטית כשאין לך מה לעשות, כי אתה לא יכול להתקשר למשטרה, כי המשטרה לא מגיעה אליך בשכונות הללו למרות שהיא אמורה לעשות את זה.

עדי קול: וזאת באמת חוויה אישית של בחורה שאני שמעתי.

עדי קול: תחשבו שהיא צריכה להמשיך לעבור באותו מקום יום יום כדי ללכת לעבודה, המקום הזה הוא כל כך טראומטי בשבילה והיא לא קיבלה שום מענה לפנייה שלה, היא אפילו לא מתקשרת למשטרה, כי למה?

עדי קול: אז אנחנו מדברים על שירותי וכבאות ומד"א ודואר וביוב, וכל דבר שאנחנו, האזרחים במדינת ישראל הלגיטימית כביכול, מקבלים כמובן מאליו.

עדי קול: אני לא מוכנה להשלים עם המצב הזה, שיש אנשים שהם אזרחים סוג ב' שלא מקבלים את השירותים בגלל ש - - - תיכף נשמע למה.

עדי קול: אבל כל עוד מדינת ישראל לא מקבלת החלטה היא צריכה למלא את חובותיה כלפי התושבים ובעיניי זה ביזיון שזה לא נעשה אחרת.

עדי קול: אני מוצאת את עצמי אומרת יותר מדי פעמים את המילה 'ביזיון' ביומיים-שלושה האחרונים, אולי אני צריכה למצוא מילה אחרת.

עדי קול: אז אנחנו נפתח את הדיון ואני אתן לפונים קודם כל.

עדי קול: תמיד הוועדה לפניות ציבור נפתחת עם קולם של הפונים ואחר כך ננסה לשמוע את התושבים.

עדי קול: אני כבר אומרת עכשיו, יש לנו שעה לדיון הזה, כי יש לנו עוד דיון בעשר, זה רק התחלה.

עדי קול: יש המון בעיות, תהינו אם להתמקד בבעיה אחת, כמו לקחת את מד"א למשל ולהיכנס לעומק, או כיבוי אש ולהיכנס לעומק, אבל בתור התחלה אני רוצה שננסה להציג את הפריסה של הקשיים ואחר כך לנסות לראות תשובות של הגופים הממשלתיים ושל עיריית ירושלים.

עדי קול: אני מבינה שעיריית ירושלים נקלעה לסיטואציה הזאת וכמי שנקלע היא צריכה לתת לה פתרון.

עדי קול: אז אנחנו נפתח, בבקשה, עם מונייר, יושב ראש ועד תושבי צפון ירושלים.

<מונייר זגייר: כן.

<מונייר זגייר: שלום לכולם ובוקר טוב.

<מונייר זגייר: לי קוראים זגייר מונייר, אבו אשרף, אני הנציג של 64,000 תושבים שיש בירושלים הצפונית, אזור כפר עקב, אזור שכונת זגייר, אזור שכונת עטרות ואזור סאמי ראמיס.

<מונייר זגייר: אלה שהגדר הפרידה אותם מירושלים.

<מונייר זגייר: כבר ירושלים מחולקת.

<מונייר זגייר: יש לנו בעיות באזור של השירות לציבור, של הזכויות של התושבים שגרים שם, אלה שמשלמים לעירייה ולמדינה את החובות שלהם, שמגיע להם הרבה דברים שהם לא מקבלים בצורה הנכונה, חלקית וגזענית מקבלים אותה, ואני אומר את המילה גזענית, וסליחה לכולם שישמעו, אני אחראי על כל מילה שאני אומר, שאני חי באזור הזה ואני סובל ממה שיש שם כל הזמן.

<מונייר זגייר: הבעיה הראשונה, שעיריית ירושלים שמה לנו מישהו, איש תקשורת בינינו לבין העירייה וזה נגד החוק במדינת ישראל.

<מונייר זגייר: לא יכול להיות שלציבור יהיה מישהו באמצע שיעביר לו מכתבים ולא יגיעו לעירייה, או יכול להיות שיגיעו לעירייה ואין אף אחד שיכול לעבוד על זה.

עדי קול: וזה מי?

<מונייר זגייר: קוראים לו מר קולין היימס, המנהל המרכזי שם באזור.

<מונייר זגייר: זה דבר לא מקובל, למה?

<מונייר זגייר: ישבנו עם הבן אדם הזה 20 פעמים, 100 פעמים, ויש לנו פרוטוקולים, שלחנו מכתבים, אף אחד לא עונה.

<מונייר זגייר: חוץ מזה, הניסיון שלנו, בניסיון למשל של הניקיון עברנו בית משפט.

עדי קול: מה התשובות שהוא נותן, כשאתה אומר לו לא קיבלנו - - -?

<מונייר זגייר: התשובות?

<מונייר זגייר: אין תשובות.

<מונייר זגייר: ביקשתי את התשובות 20 פעם, אין תשובות.

עדי קול: אבל ישבתם איתו, שאלתם למה הוא - - -

<מונייר זגייר: ישבנו, אין תשובות.

<מונייר זגייר: הוא אומר 'אני מעביר לעירייה', רק מעביר לעירייה.

<מונייר זגייר: זהו, זה התשובה שאנו מקבלים.

<מונייר זגייר: ביקשתי תשובות רשמי, רשום, שלחתי לו מכתבים רשמי, רשום, ולא קיבלתי תשובות שנה שלמה.

<מונייר זגייר: חוץ מזה, ד"ר דוד קורן, היועץ של העירייה, הוא אומר לנו 'זו הכתובת'.

<מונייר זגייר: כשאני מדבר איתו בטלפון, רוב הזמן, לפעמים עונה, לפעמים לא עונה בכלל, הוא לא הכתובת שלנו עכשיו, למה הוא לא עונה לטלפונים, הוא אומר 'זו הכתובת', עכשיו מה זה?

<מונייר זגייר: הכתובת למה?

<מונייר זגייר: יש בעיות בבתי ספר, יש לנו 16 בתי ספר - - -

עדי קול: אני רוצה לכוון אותך, מה הכי כואב לך?

עדי קול: מה הכי כואב לך באמת?

<מונייר זגייר: הכי כואב לי הכבישים, הכבישים מקולקלים, שיטפונות, נכנס לבתים, בגשם, הכבישים, אין מדרכות, אין חניית אוטובוס עם גג, אין גשר.

<מונייר זגייר: ביקשנו שלוש שנים גשר לילדים, 7,800 תלמידים עוברים את הכביש יום יום, גשר ברזל.

<מונייר זגייר: באו בהתחלה אמרו החשמל, חברת חשמל אמרה 'אני אשתף פעולה, אוריד את החשמל לרצפה, שלא יהיה בעיית חשמל', עד עכשיו לא קיבלנו שום תשובה.

<מונייר זגייר: חוץ מזה מגרשים אין לנו לילדים שלנו בכלל, באף מקום להיות, 12,300 תלמידים יוצאים מבית הספר לכביש, לומדים עבריינות בכביש, אין מגרש.

עדי קול: מה היה בסופה האחרונה?

עדי קול: ירד שלג, היה גשם בירושלים, מה היה אצלכם?

<מונייר זגייר: בזמן השלג אנחנו ביקשנו מהמועצה המקומית ששייכת לרמאללה, לרשות, שלחו לנו משם טרקטורים ומכונות שלהם שינקו את הכבישים בשבילנו.

<מונייר זגייר: קצת, לא הרבה.

<מונייר זגייר: התושבים עזרו לנקות את הכבישים אחר כך, את הסמטאות התושבים ניקו.

עדי קול: חשמל היה?

<מונייר זגייר: חשמל היה לנו כמו כל המדינה, בעיה בחשמל, כולנו כמו אחרים, זו לא הייתה בעיה גדולה, למה?

<מונייר זגייר: עברנו אותה ונלמד לפעם הבאה מה לעשות בדברים האלה.

<מונייר זגייר: מה שהכי חשוב, בתי הספר, הכבישים, איך שאמרנו, חוץ מזה, הניקוז, גיחון, הניקוז הוא קטן.

<מונייר זגייר: גם הכי חשוב בשבילנו היום, אין לנו אמבולנס באזור כולו, ל-64,000 תושבים.

<מונייר זגייר: אנחנו מביאים אמבולנס מרמאללה, מעביר את התושב עד מעבר קלנדיה ובא אמבולנס מירושלים - - -

עדי קול: כמה זמן לוקח לעבור במחסום?

<מונייר זגייר: לפעמים לוקח עשר דקות-רבע שעה, ואם לבן אדם יש התקפת לב הוא ימות בדרך.

עדי קול: ומכריחים לצאת דרך המכלאות?

<מונייר זגייר: בדיוק, עוברים במעבר ועומדים עד שיגיע אמבולנס מירושלים וייקח אותו.

<מיכאל דור: זה פשוט לא - - -

עדי קול: רגע, מיקי, אני מניחה שיש סיטואציה כזאת וכזאת, תיכף כל אחד ידבר.

<מונייר זגייר: אין לנו מכבי אש.

<מונייר זגייר: אם חס וחלילה קורה דבר, אין.

<מונייר זגייר: חוץ מזה כשהיו שורפים פחי זבל, אני הייתי מטלפן לירושלים, לאלה שבאים לכבות את האש, אומרים לי 'לא נוכל להיכנס, זה שטח צבאי ולא נוכל להגיע לפה', ורשום אצלם כמה פעמים אני טלפנתי, למה?

<מונייר זגייר: כששורפים פח זבל הגדול בגיל, שהוא חי על - - -, הוא בורח מהבית, הולך לבית מלון, או הולך לאיזה מקום, או אצל הורים או אחרים.

<מונייר זגייר: יש לנו כל מיני בעיות.

<מונייר זגייר: גברתי, היינו מייצרים מחלות לכל המדינה, היה זבל מקודם יושב עשרה ימים לפעמים.

<מונייר זגייר: עד היום יש זבל 20%, 80% מנקים אחרי בית המשפט, שניצחנו בבית המשפט, אבל 20% עדיין צריך לנקות אותם.

עדי קול: רגע, מה זה אומר?

עדי קול: איסוף אשפה.

<מונייר זגייר: היינו מייצרים מחלות, הציפורים היו יורדות לזבל, לוקחים אשפה - - -

עדי קול: איסוף אשפה יש כל שבוע?

<מונייר זגייר: אוספים אותה יום אחרי יום עכשיו, אחרי בית המשפט, אבל עדיין יש לנו קצת בעיות שאנחנו רוצים לפתור.

<מונייר זגייר: שלחתי מכתבים למי שאחראי בעירייה על הניקיון, ושלחתי לו עם הפקח שלו ושלחתי פקסים וטלפנתי ולא עונים בכלל.

<מונייר זגייר: למה?

<מונייר זגייר: השופט בבית המשפט ביקש שאני, בתור נציג, אשתף איתם פעולה, אעביר להם נתונים נכונים, שביחד ננקה את האזור, הם לא רוצים לעבוד עם בן אדם כמוני, מהוועד כמונו, רוצים לעבוד עם מר קולין, וקולין, לא אכפת לו, הוא הולך, הוא יושב בבית שלו, הוא גר באזור אחר.

<מונייר זגייר: אנו חיים בפח הזבל, אנו חיים בכבישים המקולקלים.

<מונייר זגייר: אצלנו מכונה עוברת עושה בלמים, השני עובר במכונה הזאת תאונה.

<מונייר זגייר: כמה פעמים מכוניות ברחו מהחורים בכביש והרגו, פעם אישה מתה מזה.

<מונייר זגייר: תאונות ודברים כאלה קורים.

<מונייר זגייר: אנחנו סובלים מהרבה דברים.

<מונייר זגייר: הבעיה הכי גדולה היא המעבר.

<מונייר זגייר: במעבר יש לנו בעיה גדולה מאוד, גברתי.

<מונייר זגייר: המעבר הזה, בנו אותו לפני שמונה שנים, איפה שהיה מספר התושבים 20,000 רק.

<מונייר זגייר: היום יש לנו 64,000 תושבים רק לבד, חוץ מאלה שמירושלים עובדים ברמאללה ועוברים, חוץ מדחית אל בריד וראם, היה להם מחסום, סגרו אותו.

<מונייר זגייר: המשטרה סגרה את המחסום של דחית אל בריד וראם, העבירו לנו 30,000 תושבים מראם ודחית אל בריד, עם הרכבים שלהם.

<מונייר זגייר: הלחץ שיש היום פי עשר פעמים ממה שהוא היה.

עדי קול: אז כמה זמן לוקח בבוקר?

<מונייר זגייר: התושבים סובלים, יש בעיות.

עדי קול: כמה זמן לוקח בבוקר?

<מונייר זגייר: פעמים, אם הם רוצים לסגור ולהעביר מהר, כמו כל מחסום אחר, לוקח עשר דקות או שמונה דקות.

<מונייר זגייר: פעמים, אם הם רוצים לבדוק את הבגאז' ולפתוח ולסגור והדברים האלה, לוקח רבע שעה, חצי שעה, לפי איך החייל עובד.

<מונייר זגייר: חוץ מזה כל הזמן אני מדבר, מפקד המשטרה משתף פעולה, עושה כבוד, אבל אומר 'אין לי זכויות יותר מזה'.

<מונייר זגייר: הצבא, המשטרה הצבאית אומרת 'אין לי כוח אדם'.

<מונייר זגייר: מה זה אין לי כוח אדם?

<מונייר זגייר: להעביר תושבים לעבודות שלהם ולחיים שלהם.

<מונייר זגייר: אין דבר כזה במדינת ישראל, צריך להגדיל אותו פי עשר את המעבר הזה ולהביא כוח אדם לזה, שיעבוד את הביטחון שלו, באמצע תל אביב יכולים לשים מחסום, אבל לא קורה דבר כזה.

<מונייר זגייר: חוץ מזה ההתנהגות של החיילים.

<מונייר זגייר: צריך לתת שיקול דעת.

<מונייר זגייר: אני מבקש מאדוני, שהוא האחראי על המעברים, לתת שיקול דעת למר עמי, מפקד המעבר היום, שהוא יכול לנהל את המעבר בתור משטרה כחולה, שאנחנו מתעסקים עם המשטרה שלנו, לא עם הצבא, שהוא יכול לנהל אותה בצורה הנכונה, כי הוא רואה את הבעיות, ויש מצלמות, נוכל לבקש את המצלמות של המעבר.

עדי קול: יש לי שאלה.

עדי קול: כשאני עברתי במחסום, זה מופרט באיזה שהוא אופן, נכון?

<נסים אלמליח: לא, המעברים באזור ירושלים עדיין לא עברו לאבטחה אזרחית.

<נסים אלמליח: זה איזה שהיא תכנית עתידית.

עדי קול: אבל יש מאבטחים פרטיים בקלנדיה.

<נסים אלמליח: לא, המאבטחים הם מאבטחים, אבל מי שמעביר את האנשים זה חיילים.

עדי קול: נכון, חיילים, אבל המאבטחים מאבטחים את החיילים.

<מונייר זגייר: עכשיו יום יום יש לנו בעיות בחזרה.

<מונייר זגייר: הבעיות בחזרה, פעמים קורה פקקים שעומדים שעה עד שמגיעים הביתה.

<מונייר זגייר: כל מבוגר אצלי חולה סוכר, הולך לקופת חולים או הולך לבית חולים אחרי שהוא עובר את המעבר, למה לפעמים לוקח שעה ושעתיים בפקקים, גם אחרי המעבר וגם לפני המעבר.

<מונייר זגייר: יש פתרון, אני העברתי את הפתרון הקטן מאוד, לפתוח את דלת הברזל, שהיא בקיר, שם יש דלת ברזל, לפתוח אותה 24 שעות לחזרה.

<מונייר זגייר: זה מוריד לנו 33% מכמות המכוניות שעוברות לראם ודחית אל בריד במקום לעבור לפקקים.

<מונייר זגייר: זה יעזור.

<מונייר זגייר: חוץ מזה ביקשתי עוד דבר, משם אצלם, בשביל המעבר.

<מונייר זגייר: יש דבר לא הגיוני, שאני, מי שיושב איתי באוטו, בודקים לו את התעודה ועוברים ישר ככה, אבל אם הוא עובר ברגל, בודקים לו מה שבכיסים ומוריד חגורה ונעליים וזה, וזה על ידי חמישה מטר, אותו בן אדם.

עדי קול: זה תמיד ככה.

עדי קול: ומה עם דואר?

עדי קול: מגיע היום?

עדי קול: אני יודעת שאין עדיין תיבות.

עדי קול: הבטיחו שיהיו כתובות, הבטיחו שיהיו שמות לרחובות, מה קורה עם זה?

<מונייר זגייר: הדואר, יש את הדואר, סגרו אותו בינתיים.

עדי קול: אין?

עדי קול: לא בשכונות האלה, אז איך אמורים לקבל דואר?

<מונייר זגייר: הדואר בא, יש נגיד משפחת זגייר, כמו המשפחה שלי, כל מכתב למשפחת זגייר, שמים אותו במקום אחד, אחד מהמשפחה בא ומחלק למשפחה.

עדי קול: לכולם?

עדי קול: הוא מקבל על זה כסף מהמדינה?

<מונייר זגייר: ככה, זה מה קורה.

<מונייר זגייר: התרגלנו לזה.

<מונייר זגייר: זו לא בעיה גדולה, התרגלנו לזה.

<מונייר זגייר: הבעיה הגדולה היא המעבר, איך בני אדם סובלים, איך ההתנהגות במעבר הזה, איך לנהל אותו.

<מונייר זגייר: ביקשנו כמה פעמים במעבר שלא להוריד את התושבים מהאוטובוס הציבורי.

<מונייר זגייר: בכל מקום לא מורידים, למה פה מורידים אותו?

<מונייר זגייר: הוא כמו כל מקום אחר.

עדי קול: אני רוצה לשאול אותך שאלה - - -

<מונייר זגייר: תני לגמור.

עדי קול: יש המון בעיות ואנחנו צריכים למפות אותן לאט לאט.

עדי קול: מתי פעם אחרונה יצא שישבתם, כוועד הפעולה או ועד השכונה, מול נציגים של הצבא והמשטרה לגבי המעבר ולראות איך אנחנו יכולים לשפר את המצב?

<מונייר זגייר: כל זמן שיש לנו בעיה אני מטלפן למפקד המעבר, מפקד המשטרה ואנחנו הולכים ויושבים איתו.

<מונייר זגייר: לפעמים כל שלושה חודשים, לפעמים פעם בשנה, פעם בשישה חודשים, מתי יש בעיות או משהו או דברים שרוצים לפתור אותם פותרים.

<מונייר זגייר: תמיד אני פוגש אותו בדבר אחד, שיש הלוויה.

<מונייר זגייר: כשיש הלוויה הוא בא, יורד בעצמו, פותח מסלול, מעבירים את ההלוויה עם הרכבים שלה וכל הכבוד לבן אדם הזה בדבר הזה.

<מונייר זגייר: אני מדבר מה שיש גם טוב וגם מה שיש - - -

עדי קול: אז יש לכם דיאלוג קבוע, אבל יש דברים שאתם מצליחים לפתור גם?

עדי קול: מה לא פותרים?

עדי קול: למה לא פותרים את הבעיות הגדולות?

<מונייר זגייר: המסלול של התחבורה, סוגרים אותו בלילה ופותחים אותו בשמונה וחצי בבוקר.

<מונייר זגייר: כל המסלול של התחבורה, אוטובוסים, עובר, הילדים הולכים לבית הספר ודברים כאלה, זה לוקח זמן ולוקח תור גדול וזו בעיה.

<מונייר זגייר: צריך לפתוח אותו 24 שעות ולא לסגור אותו בשישי ושבת, זה דבר חשוב מאוד.

<מונייר זגייר: התושב הוא תושב, כל הזמן הוא צריך לעבור.

<מונייר זגייר: דבר שני, שביקשנו לפתוח את דלת הברזל.

<מונייר זגייר: זה הכי חשוב, זה מוריד 33% מהלחץ שיש על המחסום בחזרה, כשחוזרים מירושלים.

<מונייר זגייר: יש לנו שתי דלתות, אחת על יד כיכר דחית אל בריד ואחת על יד המחסום.

<מונייר זגייר: לפעמים, אם יש פקקים, אני מטלפן, שולחים שוטר ושומר, פותח את דלת הברזל ועוזר לתושבים לחזור.

<מונייר זגייר: למה חלק גדול מהתושבים האלה גרים בראם ודחיה, כשיוצאים מהדלת הזאת לוקחים ימינה ולא עוברים לפקקים, זה מוריד מהפקקים.

<מונייר זגייר: חוץ מזה גם באזור שלנו, שם, יש בעיות גדולות בתנועה.

<מונייר זגייר: האוטובוסים, יש להם בעיה שם, כשהוא בא ועובר פקק במקום שלו, את המסלול שלו ומעבירים אותו בין התחבורה הציבורית, לוקח לו לפעמים חצי שעה עד שהוא עובר, וזה אוטובוס, חברת האוטובוסים אומרים 'אני לא אעביר את האוטובוס יותר לבפנים, אני רק בחוץ אשאיר אותו', וזה קרה לפני שבוע, שהשאירו אותו בחוץ ובמקום שמשרד התחבורה יעזור להם, הוא בא עכשיו להעניש אותם ולעשות להם דברים יותר רע.

<מונייר זגייר: אני ראיתי את הבן אדם שלהם במעבר עומד על הדברים האלה.

<מונייר זגייר: סליחה למה שאני מדבר, אני ראיתי את זה בעין לפני יומיים.

<מונייר זגייר: מה שקורה פה, שצריך להיות סידור בדברים האלה, לסדר ולנהל ולתת שיקול דעת לבן אדם, כמו מר עמי, שהוא יחנך את המשטרה הצבאית, יחנך את כל בני האדם שעובדים, שהוא בן אדם, איש שלקח קורס חינוך בתור משטרה, מתעסק עם התושבים, אני מבחינתי זה יעזור טיפה.

<מונייר זגייר: חוץ מזה יעזור הרבה אם נפתח את הדלת ואם התחבורה הציבורית תעבור ישר ונביא כוח אדם יותר ותהיה לנו עבודה רצינית ויהיה מישהו בודק את המצלמות תמיד.

<מונייר זגייר: יש מצלמות, הם יכולים לראות כל מה ש - - - יכולים לראות אותו במצלמות.

עדי קול: אני רוצה לתת לעוד אנשים, אז עוד שני משפטים.

<מונייר זגייר: בתי הספר, יש לי בעיה גדולה, גברתי.

<מונייר זגייר: היום יש בית ספר, יש 3,600 תלמידים בפנים, תלמידים קטנים וגדולים, מהגן עד כיתה 12, ילדים וילדות.

<מונייר זגייר: יש בעיה בבית הספר הזה, יש לנו 16 בתי ספר, 2 לעירייה, 14 בתי ספר שייכים למשרד החינוך, מוכר לא רשום.

<מונייר זגייר: המוכר הזה נותן לעירייה עזרה, יעני כאילו קל להם, יש מישהו אחר מנהל.

<מונייר זגייר: אבל בשבילי בתור תושב, אני לא רוצה לראות ילדים בכביש, למה?

<מונייר זגייר: בית הספר הזה עשו חוזים עם המורים, לא לפי החוק, לוקחים להם משכורת מתחת לשולחן, יש להם בעיה עם האוצר, בכסף, לא העבירו להם כסף, היום מורים לא לוקחים משכורת, עושים שביתה, ילדים בכביש.

<מונייר זגייר: אני ביקשתי ודיברתי עם דוד קורן בעירייה, שיש פתרון לזה.

<מונייר זגייר: תביא לי אוטובוסים, נעביר את הילדים לירושלים, או 120 כיתות, נעביר אותם ל - - - או יש פתרון יותר קל, תיקחו שם של כל מורה, תעבירו לו את המשכורת לחשבון שלו, שהוא יחיה וימשיכו הלימודים, ותשלחו מנהל שינהל את בית הספר, ואחר כך תתחשבנו עם בני האדם שגנבו.

<מונייר זגייר: אם מגיע לכם, תיקחו מהם, תחלקו.

עדי קול: רגע, אתה מבקש דבר מאוד בסיסי, שהילדים שלך יקבלו מה שמקבלים ילדים - - -

<מונייר זגייר: תשמעי, זה ילד, זה לא חנות ירקות, זה לא חנות נעליים, זה בית ספר.

<מונייר זגייר: בית ספר צריך להתעסק עם בני אדם.

עדי קול: אתה יודע מה אחוזי הנשירה בבתי הספר?

עדי קול: כמה אנשים מסיימים 12 כיתות בשכונות שלכם?

<מונייר זגייר: 36% לא מסיימים.

<מונייר זגייר: בערך.

<מונייר זגייר: אבל חוץ מזה, יש עוד דבר שאני רוצה לדבר.

<מונייר זגייר: אחד בנה בית ספר הכי מודרני, ובא - - - מהעירייה ובדק, ואני ביקשתי ממנו לבנות בית ספר מודרני.

<מונייר זגייר: בגלל שזה שטח צבאי, הם לא מזכירים בעירייה בית ספר שנבנה בלי אישור, למה בונים בלי אישור, לא נותנים אישור, למה זה שטח צבאי.

<מונייר זגייר: עכשיו, הוא בנה בית ספר הכי מודרני ובא בדק אותו - - -

עדי קול: אני עוצרת אותך.

עדי קול: אני אגיד לכם, יש בכל אחד מהנושאים חינוך, תחבורה, בריאות, המון המון פרטים ואנחנו גם רוצים תשובות ואמרתי, אין הרבה זמן.

עדי קול: אנחנו ניכנס לכל אחד מהנושאים, אנחנו נעשה דיון על רפואה, דיון על - - - מה שלא נספיק.

עדי קול: אני רוצה שני דוברים נוספים בקצרה ואז אנחנו ניתן תשובה.

עדי קול: ג'מיל.

<ג'מיל סנדוקה: לי קוראים ג'מיל סנדוקה, אזרח ישראלי, יושב ראש שכונת ראס חמיס בשועפט.

<ג'מיל סנדוקה: אנחנו שם ארבע שכונות, שכונת ראס חמיס, מחנה הפליטים שועפט, שכונת השלום וראס שחאדה, סך הכול אצלנו כמעט 80,000 ירושלמים, חוץ מהשטחים שהגיעו אלינו.

<ג'מיל סנדוקה: אני מתחיל מהסמים.

עדי קול: בדיוק רציתי לשאול, דברים שעוד לא נאמרו, סמים עוד לא נאמר.

<ג'מיל סנדוקה: אני מתחיל במשהו אחר מחברי שהתחיל.

<ג'מיל סנדוקה: אני מתחיל מהסמים והפשע והנשקים והגניבות שנמצאים אצלנו.

<ג'מיל סנדוקה: לצערי החניון של עוטף ירושלים בתוך המעבר הפך להיות למכירת סמים חזקה.

<ג'מיל סנדוקה: הוא היה סופרמרקט של כל ירושלים.

<ג'מיל סנדוקה: באים אליו בנות יהודיות, בנות ערביות, בתוך המחסום.

<ג'מיל סנדוקה: מטר אחד מהמחסום, זה בתוך המחסום.

<ג'מיל סנדוקה: דיברנו עם המשטרה, מתחת העין של המשטרה, תחת המצלמות של המשטרה, לאף אחד לא אכפת.

<ג'מיל סנדוקה: לצערי גם הגיעו הרבה נשקים לשכונה, לא יודע מאיפה קנו אותם, כולם רובים חדשים, M16, רוב M4A1 הוא יודע מה זה, החבר שלי מעוטף ירושלים.

<ג'מיל סנדוקה: אף אחד לא נכנס, לא עושים מבצע נגד סמים, לא נגד הפושעים, לא נגד הגנבים.

עדי קול: יש יחידה לטיפול בהתמכרויות?

<ג'מיל סנדוקה: זה מפלג מיעוטים והשב"כ, לא יודע מה, אף אחד לא מטפל.

<ג'מיל סנדוקה: המקום אצלנו נטוש.

<ג'מיל סנדוקה: מהשטחים, יכול נגיד אחד שבא מג'נין לעבור, להגיע עד ירושלים חופשי, אין שום בעיה.

<ג'מיל סנדוקה: וגם אני רוצה לומר עוד משהו.

<ג'מיל סנדוקה: לצערי זה שמנקה את השכונה בזבל, אתמול לקחו לנו חמש מכולות, נשארו עוד שלוש.

<ג'מיל סנדוקה: אתמול, זה לטובת הישיבה הזאת.

<ג'מיל סנדוקה: כל הגדר של משרד הביטחון - - -

עדי קול: אז בוא נעשה כל שבוע ישיבה, ואז כל שבוע ינקו.

<ג'מיל סנדוקה: כן.

<ג'מיל סנדוקה: משרד הביטחון.

<ג'מיל סנדוקה: כל הגדר שעשו על השכונה שלנו, מילאו אותו הקבלנים שבאים מבחוץ בעפר, גם הזבל, הכמות של הזבל שנמצאת - - - אני מדבר איתך על מקום ששנה או שנתיים לא נכנס אחד לקחת את הזבל.

<ג'מיל סנדוקה: הם הכניסו אותו עד למעלה.

<ג'מיל סנדוקה: יעני אחד שרוצה לחדור לתוך ירושלים, הוא חודר חופשי בלי מגבלות, הוא יכול להיכנס לירושלים חופשי, הוא יכול לבצע מה שבא לו.

עדי קול: אבל בנו חומה, למה בנו חומה?

<ג'מיל סנדוקה: אני אומר לך, כיסו אותה בזבל.

<ג'מיל סנדוקה: עכשיו הגובה של החומה חצי מטר, בדרומי וגם בצפוני, על ידי הפילבוקס, אתה יכול לדעת.

<ג'מיל סנדוקה: יש לנו גם תמונות.

עדי קול: אני אשמח אם תראה לנו תמונות.

<ג'מיל סנדוקה: כן, הבעיה של הקבלן, שהוא כל לילה, ויש לנו צילומי וידיאו ואנחנו הולכים עכשיו נגדו למשטרה, כל יום הוא שורף את הזבל בשעה שלוש או ארבע לפנות בוקר.

<ג'מיל סנדוקה: הוא מגיע, במשאית שלו הוא מרים את הזבל, לוקח, הוא שורף חמש-שש מכולות ומשאיר מכולה או שתיים, לוקח אותם, שחושב עצמו שמתח את הצילומים שלנו.

<ג'מיל סנדוקה: אנחנו עוד מעט הולכים למשטרה להגיש נגדו ונגד הבוס שלו גם, שהוא נותן לו הוראה לשרוף, בשביל שלא יהיו לו הרבה טון.

<ג'מיל סנדוקה: לגבי בתי הספר.

<ג'מיל סנדוקה: אין לנו חוץ מבית הספר שהקימו אותו לפני מספר שנים, שהוא היה מקום לעזים, הפכו אותו לבית ספר, ואמרנו, בסדר, עזים עזים היה, בסדר, הפכו אותו לבית ספר.

<ג'מיל סנדוקה: היינו בבית המשפט, הוצאו המפעל.

<ג'מיל סנדוקה: עכשיו ההסעות, כל הכבוד, נותנים לנו הסעות לכל בית הספר, אבל הסעה אחת לא קיבלנו, לראס חמיס, אחרי שסגרו את המעבר בתוך שכונת ראס חמיס.

<ג'מיל סנדוקה: ביקשנו הסעה ועד עכשיו, כבר שנה וחצי, לא קיבלנו את ההסעה של ראס חמיס.

עדי קול: אז איך הילדים שהיו אמורים לנסוע בהסעה הזאת מגיעים לבית הספר?

<ג'מיל סנדוקה: כמעט 3,000 ומשהו.

עדי קול: אבל הילדים שאין להם הסעה, מה קורה איתם?

<ג'מיל סנדוקה: הם הולכים ברגל עד המחסום.

עדי קול: זה דרך הגשר, שהוא אמר שאין גשר?

<גמיל סנדוקה: לא, זה ראס חמיס.

<גמיל סנדוקה: זו שכונה אחרת.

<גמיל סנדוקה: זו שכונת שועפט על יד כביש שדרות משה דיין.

<מונייר זגייר: זה ירושלים המזרחית.

<ג'מיל סנדוקה: הם מגיעים מראס חמיס למטה עד המחסום ובמחסום עולים בהסעה שנתנו אותה העירייה.

<ג'מיל סנדוקה: במקום שייקחו מבפנים, העירייה.

עדי קול: למה?

<ג'מיל סנדוקה: אני לא יודע.

<ג'מיל סנדוקה: אומרים שהאוטובוסים לא יכולים.

<ג'מיל סנדוקה: בקשר לקופת חולים, אנחנו ביקשנו הרבה פעמים שתהיה לנו בשכונה טיפת חלב.

<ג'מיל סנדוקה: לפחות אני יודע כל 11,000 או 12,000 מגיע לו טיפת חלב.

<ג'מיל סנדוקה: עד היום אנחנו לא קיבלנו טיפת חלב לתוך השכונה שלנו.

<ג'מיל סנדוקה: אמבולנס של מד"א לא נכנס.

<ג'מיל סנדוקה: הסהר האדום נכנס עד המחסום.

<ג'מיל סנדוקה: יש רק של מזרח ירושלים.

<ג'מיל סנדוקה: בתקופה האחרונה אדון קולין היימס קיים חירום, קיימו כמעט 50 בני אדם משכונתנו וגם משכונת השלום, וכל הכבוד, עבדו כמו שצריך בזמן של השלג ועכשיו גם, והכבישים אצלנו, חבל על הזמן, כבר שנה וחצי, לפני יומיים התחילו לסלול פה ושם, תיקונים.

<ג'מיל סנדוקה: לגבי מג"ב אצלנו במחסום.

<ג'מיל סנדוקה: לצערי המג"ב, אני מדבר על מג"ב ומאבטחים, לא משטרה צבאית, משטרה צבאית, באמת כל הכבוד להם שהם שומרים על הבנות שלנו, לא מתחילים עם הבנות שלנו ושמים להם בתעודת זהות מספרי טלפון.

<קריאה: אני חושב שהתכוונת למשטרה כחולה, לא למשטרה צבאית.

<ג'מיל סנדוקה: לא, מג"ב, אני מדבר על עוטף ירושלים ואני מדבר על דוברי ערבית בתוך המחסום.

<ג'מיל סנדוקה: היו כמה תיקים במשטרה, הבנות שלנו הגישו על הטרדות מיניות מהמאבטחים, במיוחד דוברי ערבית.

עדי קול: הפרטיים?

עדי קול: חברת האבטחה?

<ג'מיל סנדוקה: חברת אבטחה ויש שתיים ממג"ב.

עדי קול: נהדר, הפרטה מצוינת.

<ג'מיל סנדוקה: לגבי המשטרה הצבאית.

<ג'מיל סנדוקה: הם בסדר, עובדים כמו שצריך שם.

<ג'מיל סנדוקה: גם, אנחנו צריכים להגיד על אלה שעובדים בסדר.

<ג'מיל סנדוקה: אצלנו, לפחות אצלנו, להגיד.

<ג'מיל סנדוקה: לגבי המים, הגיחון, היינו במשא ומתן איתם הרבה שנים, עם אדון רוזנברג ויוסי כהן וכולם, רצינו שעוני מים.

<ג'מיל סנדוקה: אנחנו לא רוצים לגנוב.

<ג'מיל סנדוקה: אשכרה, אומרים, לא רוצים לגנוב טיפת מים, תיתנו לנו שעונים.

<ג'מיל סנדוקה: איך שנתתם לכולם שעוני מים בקרה, אז תיתנו לנו לפחות.

<ג'מיל סנדוקה: תיתנו לחיות לִחְיות לפחות, לא רוצים יותר.

<ג'מיל סנדוקה: תיתנו לנו שעונים.

<ג'מיל סנדוקה: והסכמנו והיו כמה ישיבות ונתנו לקבלן ולא ביצעו את זה כמעט שנה.

<ג'מיל סנדוקה: לגבי בית הספר, אנחנו מבקשים מהעירייה שתיתן עוד בתי ספר, תבנה לנו עוד בתי ספר נורמליים, או לשכור.

<ג'מיל סנדוקה: ותודה.

<ג'מיל סנדוקה: אני לא רוצה לקחת הרבה דברים.

עדי קול: אני רוצה עוד דובר אחד לפני שאני אתן לגורמים - - - תשמעו, אני עושה רשימה של הבעיות, כבר אין לי מקום בדף, עוד דבר ועוד דבר ועוד דבר וזה באמת, למי שלא גר כאן במזרח ירושלים, אני לא יודעת אם זה נתפס בעיניכם, מה זה אומר בלי הסעות, בלי ביוב, בלי ניקוז, בלי אשפה.

עדי קול: זה לא חיים.

עדי קול: הוא אמר 'תנו לחיות לחיות', אנחנו לא יכולים כמעט במדינת ישראל לאפשר דבר כזה, שאנשים חיים כמו חיות, מרגישים כמו חיות.

עדי קול: זה לא יאומן.

עדי קול: עורכת דין אשרת מימון, עמותת עיר עמים.

<אשרת מימון: קודם כל באמת, עדי, תודה רבה על הישיבה הזאת.

<אשרת מימון: זה בטח דורש לא מעט אומץ פוליטי לעשות - - -

עדי קול: אז זהו, אני חייבת להגיד לא.

עדי קול: זה לא חייב לדרוש אומץ פוליטי.

עדי קול: הוועדה לפניות הציבור, תפקידה לטפל בבעיות של הציבור.

עדי קול: הציבור פונה ואנחנו מטפלים.

עדי קול: אז תיפנו ונטפל.

<אשרת מימון: מצוין.

<אשרת מימון: אני אומר רק כמה דברים קטנים, לא ברמת הבעיות, כי אני חושבת שהנציגים של התושבים עשו עבודה מצוינת מהבחינה הזאת ואני חושבת שהדיון הזה שובר הרבה מאוד סטיגמות שיש לאנשים על תושבי ירושלים המזרחית.

עדי קול: אנשים משלמים ארנונה?

עדי קול: הם תיכף יגידו שלא משלמים ארנונה.

<אשרת מימון: ברור, ברור.

<אשרת מימון: אבל האנשים האלה באים ודורשים שירות.

<אשרת מימון: הם אומרים, מעבר למאבק הפוליטי, מעבר לשאלה מי צריך להיות פה אחראי עלינו, כרגע אחראית מדינת ישראל, כרגע אחראית עיריית ירושלים והיא חייבת לתת שירות.

<אשרת מימון: את שאלת את מר אבו אשרף על המצב בשלג.

<אשרת מימון: אני רוצה להגיד לך שאנחנו מאוד התפעלנו כשהמצב בשלג היה פחות גרוע במזרח ירושלים, כי אנשים כבר למדו לעבוד לעצמם.

<אשרת מימון: אני, שגרה בבית הכרם, אין לי דחפור ליד הבית כדי לפנות את השלג שנערם אצלי שלושה שבועות, אבל האנשים והקהילה הזאת שכבר זנוחים כל כך הרבה שנים ידעו להתארגן יפה מאוד בשלג, כי כל כך הרבה שנים לימדו אותם לחיות לעצמם ולדאוג לעצמם.

<אשרת מימון: יש אמירות שנאמרות הרבה פעמים על בתי ספר והסיבה שאין בתי ספר זה כי התושבים לא רוצים בתי ספר של העירייה.

<אשרת מימון: זה כל כך לא נכון ויש לי שתי דוגמאות קונקרטיות שעומדות עכשיו על סדר היום, וגם אם אנחנו עושים דיון המשך, ואני משערת שיהיו דיונים, יש שני דברים קונקרטיים כרגע שעומדים על הפרק, הם מצוינים בפנייה של מר אבו אשרף, אני חושבת שראוי שניכנס לתמונה בשתי הנקודות האלה.

<אשרת מימון: בית ספר אחד, שהתושבים אומרים 'תעבירו אותו לידי העירייה', הם אומרים לעירייה, 'קחו אותו, תטפלו בו כמו שצריך, שהילדים שלנו יקבלו את החינוך כמו שצריך, המורים יקבלו משכורת כמו שצריך', והעירייה עוד לא מוכנה לקבל את הפתרון הזה.

עדי קול: למה?

<אשרת מימון: שאלה טובה, אני חושבת שלא לי התשובות.

עדי קול: תשערי, מה את חושבת הסיבה?

<אשרת מימון: אני חושבת שהם מנערים את ידיהם מכל פתרון שיכול להיות למען התושבים.

<אשרת מימון: זה מה שאני חושבת.

<אשרת מימון: אני חושבת שמתנערים מאחריות כלפי התושבים.

<אשרת מימון: יש פה פתרון קל, פתרון מאוד מאוד לא צפוי, שהתושבים עצמם אומרים 'קחו את זה ותעשו מזה בית ספר רשמי', כמובן עם תכנית הלימודים של הרשות הפלשתינית, אבל 'קחו את המבנה, יש כבר מבנה קיים ותנהלו אותו כמו שצריך'.

<אשרת מימון: המבנה הנוסף שאבו אשרף התחיל לדבר עליו, מבנה שהתושבים, שוב , שהתגייסו למען עצמם, כבר למדו לקיים את הדברים בשביל עצמם, הקימו בעצמם בית ספר שלא עומד בשום סטנדרטים של בתי ספר של העירייה.

<אשרת מימון: זאת אומרת הוא הרבה מעל הסטנדרטים האלה, ועדיין לא מוכנים לאמץ אותו כבית ספר רשמי של העירייה, או אפילו לשכור את המבנה כמו שעושים במקומות אחרים, כי הוא נבנה ללא היתר.

<אשרת מימון: זאת פשוט האופציה היחידה לבנייה שיש כרגע בשכונות מעבר לגדר.

עדי קול: אני רוצה לשאול על התוספת שלכם, ולא כי אני חושבת שזה התפקיד של עמותות, אבל אתם עמותה ואתם מסייעים ועוזרים, הדיאלוג שלכם מול הרשויות, איך הוא מתקיים?

<אשרת מימון: זאת הנקודה שאני רוצה לגעת בה.

<אשרת מימון: לשמחתי הרבה יש פה אנשים כל כך רציניים שיודעים להביא את דברי התושבים באופן הכי טוב.

<אשרת מימון: אני רוצה לפתוח שם את המסלול, אני לא מבינה מה תוקע אותו.

<אשרת מימון: אני לא צריכה לעמוד בינם לבין העירייה וגם המינהל הקהילתי לא צריך לעמוד בינם לבין העירייה.

<אשרת מימון: אני לא מדמיינת מצב שאני, תושבת בית הכרם, הייתי ניגשת לעירייה והיו אומרים לי 'לכי למתנ"ס בזיו', ותקבלי משם פתרונות לשאלות שאת צריכה להציב מול העירייה.

עדי קול: - - - מתנ"ס מהווה buffer בין עירייה לתושבים.

<אשרת מימון: כן, אז אני חושבת שזאת נקודה משמעותית שאנחנו צריכים לפחות מהישיבה היום לצאת עם תשובה, מי נציג העירייה, לא מר היימס, לא מנהל המינהל הקהילתי, מי נציג העירייה שיושב עם מר אבו אשרף שאלה שאלה ונותן פתרונות ונותן מענה לכל הדברים ויוצר קשרים עם משרדי הממשלה שגם הם אחרים לכל הכשלים שחלים בשכונות מעבר לגדר.

<אשרת מימון: מי נציג העירייה שיהיה מענה לתשובות של התושבים?

<אשרת מימון: אני חושבת שהיום הם צריכים לתת תשובה לשאלה הזו.

עדי קול: בקצרה ממש, שני משפטים, כי אני רוצה שיהיה זמן למשיבים.

<רונית סלע: אני באמת רק אגיד שניים שלושה משפטים.

<רונית סלע: הבעיה כאן היא בעיה רב מערכתית.

<רונית סלע: כמו שאמרת, הרשימה היא נורא ארוכה, סוגי הבעיות הם מאוד ארוכים ובעצם הפתרונות לדברים האלה הם בחלקם בידיים של העירייה, אבל בחלקם בידיים של גופים אחרים, בין אם זה רשויות ממשלתיות, משרדי ממשלה, ובעצם הדברים צריכים להגיע לפתחה של הממשלה, משרד ראש הממשלה.

עדי קול: הממשלה כבר קיבלה, הייתה החלטת ממשלה שאמרה שמגיע לתושבים שירותים.

עדי קול: לא צריך שהממשלה תקבל עוד החלטה, את לא רוצה שהיא תקבל החלטה כי אולי היא תקבל החלטה אחרת.

<רונית סלע: אז בהחלטה ב-2005, אני מניחה שלזה את מתייחסת, דובר על טיפול רב מערכתי, דובר על ועדה משותפת למנכ"לים, בין משרדית, וכו' וכו'.

<רונית סלע: שום דבר מהדברים האלה, לפחות למיטב ידיעתי, לא נעשית - - -

עדי קול: לא, אנחנו רוצים מימוש של ההחלטה הקיימת, אנחנו לא רוצים החלטה חדשה.

<רונית סלע: אני רק אומר שאני מודעת למקומות שבהם העירייה יכולה ולא עושה ואני גם מודעת למקומות שבהם העירייה גם לא יכולה ולכן באמת זה צריך להיות הממשלה.

עדי קול: אז קודם כל תודה.

עדי קול: אני אגיד לכם איך אני רוצה לעשות את זה.

עדי קול: אני רוצה להתקדם, אם אחר כך תרצו להוסיף.

עדי קול: כמו שאמרו, הבעיה רב מערכתית, יש הרבה גורמים שאחראים, העירייה היא אחת מהם, כמובן שיש לה הרבה השפעה ומשמעות אבל אני רוצה דווקא לא להתחיל איתה, אני רוצה להתחיל עם משרדי הממשלה האחרים, שאיתם יותר קל, או איתם הדיאלוג שלנו יותר קבוע.

עדי קול: ושוב אני אומרת, אני לא חושבת שהכנסת צריכה להיות המקום שבו אנחנו נשב, התושבים והגופים, ונפתור את הבעיות, אבל אם צריך אנחנו נהיה.

עדי קול: אנחנו פה כל שבוע, אנחנו נשמח לזמן לישיבה, פעם אחת על מד"א ופעם אחת על הדואר ופעם אחת על זבל ופעם אחת על חינוך, ואנחנו כל שבועיים נשב פה ואין לי שום בעיה.

עדי קול: אני כאן, אני אשמח, יש לי המון בעיות ואני אטפל גם בזה.

עדי קול: אבל אני לא חושבת שזו צריכה להיות הדרך, אני לא חושבת שזה תפקידי, אני מפקחת על עבודת הממשלה, לא יוצרת את עבודת הממשלה.

עדי קול: אני אנסה לעשות את זה לפי הסדר, לפחות הסדר שכתבתי.

עדי קול: אני לא אדרג את זה מהקל לכבד, כי הכול כבד בעיניי, הכול בעיות קשות.

עדי קול: אבל אני רוצה להתחיל עם משרד התחבורה.

עדי קול: שאלתי אותך דבר ראשון מה הכי כואב, אמרנו הכבישים.

עדי קול: כבישים מקולקלים, שיטפונות, אין מדרכות - - -

<נעה אבירם: אני תחבורה ציבורית.

<שלומית אבינוח: את נֹעה?

<נעה אבירם: כן.

<שלומית אבינוח: מריה לא פה, נכון?

<שלומית אבינוח: דרור לא פה.

עדי קול: לפני זה, מי נציג משרד התחבורה שאמור לתת לנו תשובה ללמה הכבישים מקולקלים, למה זה וזה?

עדי קול: זה עיריית ירושלים?

עדי קול: אוקיי.

עדי קול: בסדר, אז אני מחכה לזה.

עדי קול: תחבורה ציבורית.

<נעה אבירם: תחבורה ציבורית, אז אולי אני אציג בקצרה את - - -

עדי קול: אני רק אגיד לפני, יש נטייה למשרדי ממשלה לבוא לתת לנו נאום על כל הדברים הטובים שהם עשו.

עדי קול: זה לא עובד כאן.

עדי קול: אני אתחיל, אני יודעת שאתם עושים דברים טובים, פה אנחנו מדברים על הבעיות.

<נעה אבירם: אני אשאל אחרת, אולי תגידי לי מה בדיוק את רוצה, לאן לכוון?

עדי קול: הייתה תשובה אחת, שהוא דיבר עליה, מאוד מאוד משמעותית, שהתחבורה הציבורית קודם כל מספר השעות, דבר שני העיכובים בתוך המחסום - - -

<נעה אבירם: במעבר קלנדיה.

עדי קול: אולי תתחילי במעבר קלנדיה.

<קריאה: תחנות אוטובוס, זה גם אתם?

<נעה אבירם: כן, אנחנו ועיריית ירושלים, אבל נדבר על זה.

<נעה אבירם: לגבי מעבר קלנדיה, זו בעיה קשה, אני מסכימה איתך בכל מילה שאתה אומר.

<נעה אבירם: העיכובים שנגרמים שם לתחבורה הציבורית הם שעתיים, אמרת?

<נעה אבירם: לפחות.

<נעה אבירם: בימים האחרונים - - -

עדי קול: את אומרת שזה יותר משעתיים?

<נעה אבירם: יש זמנים.

<נעה אבירם: אם נלך לרמדאן ולזמנים כאלה.

<נעה אבירם: בואו נדבר תכל'ס ובימים האחרונים גם ראינו את זה ברגע שצמצמו את מספר עמדות הבידוק הפעילות במחסום, ראינו את כל העיכובים שהיו בימים האלה.

<נעה אבירם: בסופו של דבר המהלך שאנחנו מובילים הוא פתיחה של נתיב תחבורה ציבורית שמי שמכיר את כביש 45, מכיוון עטרות לקלנדיה, אז מתוכנן בו נתיב תחבורה ציבורית שיאפשר באמת את ההעדפה, כי בסוף המסות מגיעות בתחבורה הציבורית ואנחנו רואים כן ביקוש לתחבורה הציבורית.

<נעה אבירם: לשמחתי.

עדי קול: נכון.

<נעה אבירם: אנחנו מקדמים - - -

עדי קול: מה זה אומר?

עדי קול: מתי?

עדי קול: קודם כל, אני לא יודעת אם אתם ידעתם את זה.

עדי קול: ידעתם?

<מונייר זגייר: לא, לא ידעתי.

עדי קול: באמת אני שואלת, למה אין דיאלוג עם נציגי השכונות?

עדי קול: אני שואלת אותך לא כדוגמה, אני שואלת את זה כל משרד.

עדי קול: יש פה בעיה מאוד קשה, אתם מתכננים נת"צ (נתיב לתחבורה ציבורית), זה דבר טוב, למה הם לא יודעים על זה?

<נעה אבירם: אני אומרת שוב, בסוף הדיאלוג שלנו הוא מול עיריית ירושלים ונציגי המינהל הקהילתי, אבל דלתנו פתוחה, אנחנו שמחים ל - - -

עדי קול: אז קודם כל הנה, משרד התחבורה, תחבורה ציבורית, יש כתובת.

עדי קול: אני חושבת שזה משמעותי.

עדי קול: נת"צ, תוך כמה זמן יהיה?

<נעה אבירם: קודם כל אנחנו מתקצבים אותו.

<נעה אבירם: הוא נמצא בתכנון כללי, זה פרויקט מאוד מאוד מורכב בגלל שיש שם כמה פרויקטים מקבילים - - - אני רואה את החיוך.

עדי קול: הנה, ראיתם עכשיו איך ירד לי.

עדי קול: שמחתי ואז - - -

<נעה אבירם: לא, אבל אנחנו מעוניינים להתחיל ביצוע בסוף 14'

עדי קול: סוף 14'.

עדי קול: כמה זמן זה לוקח?

<נעה אבירם: כיוון שזה פרויקט מורכב, שמותנה גם בשיקוע של כביש 45 - - -

עדי קול: אבל הוא מתוקצב?

<נעה אבירם: הוא מתוקצב.

<נעה אבירם: בשיתוף עם החברה העירונית מוריה, שהם בעצם המבצעים של הפרויקט.

עדי קול: והטענה של 24 שעות, שהוא הזכיר?

<נעה אבירם: זה מה שהוא אומר על פתיחת המחסום.

עדי קול: זה לא אתם.

<נעה אבירם: אבל זה נכון שאנחנו מכירים את הבעיה, שאין מספיק עמדות גם בשישי ושבת, ושוב, התחבורה הציבורית נתקעת שם.

<נעה אבירם: אנחנו גם בודקים את האפשרות אולי דרך משרד התחבורה לסייע באיוש או לפחות בתקצוב של איוש המחסום.

<נעה אבירם: אבל פה זה כבר סיפור של מי אחראי לזה, משטרה?

<נעה אבירם: לא בטוח שמשרד התחבורה צריך להקצות שוטרים לאייש את המחסום.

עדי קול: נראה לי שבטוח שלא.

עדי קול: טוב, אז דווקא התחלנו - - - תודה.

עדי קול: אני עוברת לחינוך.

עדי קול: מי נציג משרד החינוך פה?

עדי קול: אני מתחילה עם המשרדים ובסוף העירייה.

<מוחמד כנעני: שלום לכולם, אנחנו משרד החינוך.

עדי קול: אתה רוצה שאני אחזור על הבעיות או ששמעת אותן?

<מוחמד כנעני: לא, שמעתי אותן.

עדי קול: אתה לא מכיר, פעם ראשונה ששמעת?

<מוחמד כנעני: לא, אני מכיר את הבעיות.

<מוחמד כנעני: אנחנו מכירים את בעיות החינוך מעבר לגדר, עוטף ירושלים.

עדי קול: מעבר לחומה.

<מוחמד כנעני: חומה או גדר.

<מוחמד כנעני: במזרח העיר עצמה אומרים חומה ושם עוטף.

עדי קול: הבנתי.

<מוחמד כנעני: בכפר עקב יש לנו שני בתי ספר ממלכתיים ויש לנו במחנה שועפט בית ספר אחד, אבל בכל בתי הספר, בשני המקומות האלה יש לנו בתי ספר מוכרים רשמיים, שאנחנו מפקחים עליהם.

<מוחמד כנעני: שאלת על אחוז הנשירה, אני חושב, לפי המספרים שיש לנו והמעקב שיש לנו, דווקא בכפר עקב המצב טוב מבחינת הנשירה, אין נשירה משתוללת שם, יש להם בתי ספר שיש בהם כ-2,000 תלמידים בתיכון, על יסודי, והשאר ב - - -

עדי קול: שוב, אמרנו, לא אומרים את הדברים הטובים, אנחנו מדברים עכשיו לענות לבעיות.

עדי קול: דיברו על שני בתי ספר ספציפיים שיש איתם בעיה.

עדי קול: אחד שנבנה ללא אישור ורוצים להפוך אותו ל - - - הדבר השני זה בית הספר השני שדיברו עליו, דארל מעראפי .

<קריאה: מבנה, הוא מדבר על מבנה.

<מוחמד כנעני: בית הספר דארל מעראפי הוא הגדול והוא במוכר שאינו רשמי.

<מוחמד כנעני: הוא בית הספר הגדול שמקבל תלמידים מיסודי עד לחטיבה העליונה, הוא בבעלות עמותה - - -

עדי קול: נכון, ואומרים לנו 'קחו אותם' - - -

<מוחמד כנעני: לא, לא, אנחנו מכירים את הבעיות שיש להם שם ומה מתנהל מול המשרד והעירייה.

<מוחמד כנעני: את ההצעה שלו אני אישית פעם ראשונה ישבנו עם הבעלות, עם מנהלי המינהל של בית הספר, אצל סגנית מנהל המחוז.

<מוחמד כנעני: לא העלו את הבעיה שהעלה אדון זגייר.

עדי קול: אבל אני שואלת, עומדת לפתחך השאלה האם - - -

<מוחמד כנעני: אנחנו אחראים על הפיקוח, אם הוא רוצה להעביר למשרד החינוך או לפיקוח של משרד החינוך ועיריית ירושלים, אנחנו נעביר את הבקשה הזאת למחוז, אנחנו נדון במחוז בבעיה זאת, נקרא להם ונדבר על העברה.

<מוחמד כנעני: אני אישית ומנהל המחוז.

<מוחמד כנעני: אני בטוח שזו פעם ראשונה ששמענו על בקשה להעברת הניהול של בית הספר לידינו.

עדי קול: אתם העברתם בקשה?

<מוחמד כנעני: אלינו אישית לא העבירו.

עדי קול: כל אחד מדבר פה רק ברשות דיבור.

עדי קול: משפט אחד, הגשת בקשה?

<מונייר זגייר: כן.

<מונייר זגייר: טלפנתי למר דוד קורן, שאני אשב איתו, והוא אמר לי 'אני אעשה ישיבה ואזמין אותך' וסיפרתי לו על הדברים שאנחנו רוצים באזור, שנפתור את הבעיה לילדים שלנו.

<מונייר זגייר: לא רוצים לראות את הילדים שלנו בכביש.

<מוחמד כנעני: אנחנו כמשרד לא קיבלנו ולא שמענו.

עדי קול: לא, זה בסדר, אנחנו יודעים ש - - -

<מוחמד כנעני: אני אומר לך, זה היה בסוף נובמבר הפעם הראשונה שישבנו איתם ולא העלו.

<ואחיד מוסא: לא תהיה בעיה להעביר.

<מוחמד כנעני: אנחנו נעביר למנהל המחוז.

עדי קול: הצקצוקים בצד ימין לא מקובלים עליי.

עדי קול: זה לא מקום לצקצוקים.

עדי קול: אם יש צקצוקים, הם שלי.

<אשרת מימון: מי האדון שאמר שלא תהיה בעיה להעביר.

<שלומית אבינוח: ואחיד מוסא.

<ואחיד מוסא: אני גם מפקח משרד החינוך.

עדי קול: הם רושמים מי אמר 'לא בעיה', הם רושמים לא תהיה בעיה, מעולה, אני עוברת - - -

<מוחמד כנעני: לא, אנחנו לא אמרנו שלא תהיה בעיה, אנחנו נעביר.

<מוחמד כנעני: זה לא בסמכותי, אני אישית או של מר ואחיד, אנחנו מעבירים את הבקשה למנהל המחוז - - -

עדי קול: אוקיי, אנחנו גם שמענו 'לא תהיה בעיה להעביר'.

<מוחמד כנעני: נזמין אותם ונדבר.

עדי קול: אוקיי, אני עוברת למשרד הבריאות.

<אשרת מימון: רגע, אבל לגבי המבנה השני?

עדי קול: לגבי המבנה השני, אותה הבעיה.

עדי קול: גם את הבעיה השנייה הוא - - -

<מוחמד כנעני: אני שמעתי, עוד פעם, הם מדברים על אותו בית ספר.

<מוחמד כנעני: תראי, אני אישית לא עובד ברישוי ולא עובד - - - הרישוי זה דרך עיריית ירושלים, ועדה מחוזית.

<מוחמד כנעני: זה של עיריית ירושלים.

<מוחמד כנעני: אנחנו בדרישות שלנו מבקשים רישוי.

<מונייר זגייר: סליחה, 14 בתי ספר בבניין בלי אישור.

עדי קול: בסדר, אבל הוא לא יפתח חדש בבניין בלי אישור.

עדי קול: את זה אני מבינה.

עדי קול: אנחנו נגיע לעירייה.

עדי קול: מיקי, בבקשה.

<מיכאל דור: חמש נקודות בקצרה.

עדי קול: אבל, מיקי, להתמודד עם הבעיות, לא מה עשיתם טוב בכל ההיסטוריה.

עדי קול: אתה מכיר אותי.

<מיכאל דור: אני מכיר ואני מקווה שאני אענה כראוי.

<מיכאל דור: את הנקודה החמישית, טיפות חלב, ד"ר חן זמיר, רופאת המחוז תתייחס.

עדי קול: ואם היא תוכל להגיד לנו, כמו עם הנת"צ, מתי נפתחת טיפת חלב, אנחנו נשמח גם.

<חן שטיין זמיר: כבר נפתחה לפני עשור.

עדי קול: אז איך לא יודעים על זה?

<מיכאל דור: לא, הם מדברים על טיפות חלב נוספות, ד"ר זמיר, באזור אחר.

<מיכאל דור: היא תתייחס.

עדי קול: היא מדברת על מקום אחר.

עדי קול: אלה שתי שכונות שונות.

<אשרת מימון: שני אזורים שונים.

<מיכאל דור: אני אקצר.

<מיכאל דור: אמבולנסים.

<מיכאל דור: אחת, עוד בעיה שהייתה של תקיפות של צוותי מד"א ועיכובים שנגרמו כשהם חיכו למשמר הגבול.

<מיכאל דור: סגרנו את הנושא בצורה קצת שונה.

<מיכאל דור: נתתי רישיון לתשעה אמבולנסים של הסהר האדום, שנמצאים במזרח ירושלים, יש להם חופשיות לנוע פנימה והחוצה לכל המקומות שהם רוצים והם בחרו לרכז את כל האמבולנסים ליד בית חולים אלקודס.

<מיכאל דור: מי שמכיר, זה ליד אוגוסטה ויקטוריה.

<מיכאל דור: אני לא מתערב בשיקול שלהם איפה לשים את האמבולנסים, הם עומדים לרשותם.

<מיכאל דור: מאות פניות לחודש, הם עונים, גם משתפים פעולה עם מד"א בנקודות שצריך.

<אשרת מימון: אבל זה לא באזור שלכם.

<מיכאל דור: נושא האמבולנסים בשנים האחרונות פועל כשנקודה אחת שבמיוחד טיפלתי בה אישית הייתה מעבר אמבולנסים במעברים.

<מיכאל דור: הייתה תקופה שהיו בעיות במעבר, בעיקר אמבולנסים שלא היו שייכים לקבוצת התשעה, אלא אחרים, והם הגיעו לא מתואמים, וניתנה הוראה בחפ"קים שמה, לכולם יש טלפון פרטי אישי שלי 24 שעות ביממה, שאם רוצים לעכב אמבולנס, שיודיעו לי ואם הוא עובר - עובר.

<מיכאל דור: לא היו אליי שום פניות בנושא הזה בתקופה האחרונה.

<אשרת מימון: בכפר עקב אם ככה אין פתרון.

<אשרת מימון: זה גם מה ש - - -

<מיכאל דור: לא, יש פתרון שעובד.

<אשרת מימון: לא, רגע, אני איתך, אני לא נגדך.

<אשרת מימון: אני אומרת לפי מה שהצגת.

עדי קול: קודם כל, מיקי, אם יש פניות, הוא לא קיבל.

עדי קול: אם יש לכם פניות ספציפיות להגיד מקרה שהיה עיכוב, אני מבקשת שתגישו לי, כי כרגע כל עוד אין - - -

<אשרת מימון: לא, אני רואה סוגיה מבנית שמוסכמת.

<אשרת מימון: לפי מה שאמרת האמבולנסים מתרכזים סביב אלקודס.

<אשרת מימון: זה אזור אחר, יכולתי להראות לכם מפה אם היה לנו יותר זמן.

<מיכאל דור: את מכירה את ירושלים?

<אשרת מימון: רגע, רגע, אדוני.

<מיכאל דור: תחנת מד"א ירושלים נמצאת ברוממה.

<מיכאל דור: אין תחנה בגילה ואין בגבעת זאב.

<מיכאל דור: ככה המערכת עובדת בצורה הכי יעילה.

<מיכאל דור: אין לי בעיה שתפנו לסהר האדום וחמישה מתשעה האמבולנסים שיעמדו קבוע בכפר עקב או איפה שתרצו.

<אשרת מימון: אנחנו נפנה?

<אשרת מימון: אתה חושב שאין לך אחריות וחובה לומר להם שהם צריכים לתת שירות גם בכפר עקב?

<מיכאל דור: אני חושב שהם נותנים היום שירות טוב.

<מיכאל דור: ומי שסבור שאיננו טוב, שיגיד.

<אשרת מימון: לא, הוא חסר, הוא לא לא-טוב.

עדי קול: אשרת, אם יש משרד שאני סומכת עליו, אם יש בן אדם במשרד שאני סומכת עליו, זה מיקי.

<אשרת מימון: לא, אנחנו אומרים אותו דבר.

עדי קול: ולכן אני אומרת, אם אנחנו רוצים לפנות לסהר האדום, אנחנו יכולים לזמן את הסהר האדום - - -

<מיכאל דור: בואי נדבר אחרי זה לגבי פתרון אחר.

<מיכאל דור: אני פתוח לשמוע.

<אשרת מימון: בסדר גמור.

עדי קול: אם יש לכם רעיון לפתרון אחר אנחנו נשמח.

<מיכאל דור: שתיים, נקודה שבה אני פחות מרוצה, הטיפול האמבולטורי בכל האזור הזה.

<מיכאל דור: קופות החולים נותנות את זה באמצעות זכיינים.

<מיכאל דור: יש לקופות בעיה אמיתית בפיקוח על אלה.

<מיכאל דור: בסך הכול ניתן טיפול סביר.

<מיכאל דור: למה אני לא מרוצה?

<מיכאל דור: כיוון שרמת הפיקוח נמוכה ופה ושם, כשעשינו פשיטות פתע, וד"ר זמיר וד"ר נובאני גם היו שותפים לזה, ראינו חלק מהרופאים שעבדו רופא אחד עם רישיון ושניים-שלושה היו רישיונות שאינם ישראלים.

עדי קול: מה הסמכויות שלך לעשות, אם אתה עושה כבר ביקורי פתע כאלה?

<מיכאל דור: עשיתי אפילו פשיטות עם המשטרה וזה הגיע לפרקליטות ונעצר שם.

<מיכאל דור: לא הוגשו בסוף כתבי אישום, מסיבות של הפרקליטות והמשטרה.

<מיכאל דור: כמה שלחצתי זה לא עזר.

עדי קול: רגע, אז מה הפתרון?

עדי קול: קופות חולים?

<מיכאל דור: אנחנו לוחצים עליהן להגביר את הפיקוח, גם ד"ר חן זמיר, אבל אני אומר ביושר, קשה לנו לפקח במקומות המרוחקים.

<מיכאל דור: שלוש, בתי חולים.

<מיכאל דור: למעשה יש בית חולים אחד באזור הזה, אלקודס, זה בית חולים ליולדות ליד מחנה שועפט.

<מיכאל דור: עשינו שם כמה בקרות ו - - -

<קריאה: איפה יש בית חולים?

<אשרת מימון: ליד כפר עקב.

<מיכאל דור: זה הצד האחורי של שועפט, ליד קלנדיה.

<מיכאל דור: לא אמרתי באותו אזור, אמרתי שיש רק בית חולים אחד בצד ההוא שהוא תחת פיקוח שלנו.

<מיכאל דור: זה מה שאמרתי.

<קריאה: והוא מוכן לקבל מהמונית - - - ?

<מיכאל דור: אני איתך, עד כדי כך שאני איתך - - -

עדי קול: מיקי, משפט אחד.

<מיכאל דור: בביקור האחרון שלי שם ישבתי עם ההנהלה וביקשתי מהם לפתוח מיון כללי, משהו כמו מר"מ, הם הבטיחו לדון בזה.

<מיכאל דור: הם לא הלכו, למיטב הבנתי, בגלל סיבות כלכליות.

<מיכאל דור: אנחנו נתמוך, אבל התמיכה שלנו בכיוון הזה היא לא כספית.

<מיכאל דור: בהחלט תומך בעניין הזה.

עדי קול: בסדר גמור.

עדי קול: טיפת חלב.

<חן שטיין זמיר: ממש בקצרה.

<חן שטיין זמיר: לפני כעשור נפתחה בכפר עקב טיפת חלב שמפעיל אותה משרד הבריאות.

<חן שטיין זמיר: בכל רחבי העיר ירושלים נותנת עיריית ירושלים טיפת חלב, באזור הזה, בבג"צ נאמר שהוא לא ממש העיר, אני לא נכנסת לפרטים, ולכן משרד הבריאות לקח על עצמו.

<חן שטיין זמיר: מזה עשור יש את התחנה בכפר עקב, היא צמודה לבית החולים אלקודס מהצד השני, יש מדרגות, יורדים.

<חן שטיין זמיר: יש בה היום 1,500 תינוקות.

<חן שטיין זמיר: במקביל יש תחנה עירונית בשועפט, יש בה כ-1,000 תינוקות.

<קריאה: זו שכונה אחרת.

<חן שטיין זמיר: אנחנו סופרים לפי מספר תינוקות ומכפילים בזה את הפעוטות וכן הלאה.

<חן שטיין זמיר: אני רופאת ילדים, אז בזה אני יודעת.

<חן שטיין זמיר: אנחנו בזמן מבצע הפוליו ראינו שיש עומס מאוד גדול בתחנות בצפון העיר וכן החלטנו כבר בנובמבר לעשות תהליך של שני דברים.

<חן שטיין זמיר: האחד, משרד הבריאות הקצה מימון לעיריית ירושלים לפתוח עוד תחנה, לפצל את תחנת שועפט - - -

<אשרת מימון: שועפט זה לא מחנה פליטים שועפט.

עדי קול: ברור שהם לא יודעים את המקומות.

עדי קול: היא אומרת על מה שיש, לא על מה שאין.

עדי קול: היא אומרת שאין במקומות האחרים.

עדי קול: בבקשה תנו כבוד ל - - -

<אשרת מימון: שועפט זה לא מחנה פליטים שועפט, היא מתבלבלת.

עדי קול: אני מבקשת לדבר רק ברשות דיבור.

<חן שטיין זמיר: הדבר הנוסף לגבי כפר עקב, סאמי רמיס, ואני מכירה את המקומות והייתי בהם, אנחנו ביקשנו ממשרד הבריאות, אנחנו זה לשכת הבריאות המחוזית, להוציא מכרז.

<חן שטיין זמיר: יוצא מכרז שישבנו עליו הרבה וכתבנו את פרטי פרטיו ובהחלט אפשר לפצל את זה לשתי תחנות בתוך המכרז.

<חן שטיין זמיר: אני מקווה מאוד שעד סוף פברואר הוא יתפרסם.

<חן שטיין זמיר: ספקי הבריאות באזור הזה מוזמנים לגשת למכרז הזה ולהגיש הצעות לטיפת חלב כי באזור הזה מממנת את זה המדינה וזה לא שייך לעירייה, כל מה שמעבר לעוטף.

<חן שטיין זמיר: לגבי האזור של ממש בכניסה למחנה הפליטים שועפט, איפה שיש מרפאת קופת חולים כללית, של ד"ר זרייר.

<חן שטיין זמיר: אני מתארת לעצמי שעל זה אתם מדברים.

<חן שטיין זמיר: אנחנו היינו במקום ובדקנו אותו והוא נראה לנו מתאים.

<חן שטיין זמיר: העברנו את הפרטים לעיריית ירושלים, זה כרגע בעיריית ירושלים בבדיקה.

עדי קול: קודם כל תודה.

עדי קול: אני שמחה לשמוע את התשובות של משרד הבריאות.

עדי קול: אני יודעת שמחפשים תמיד את הבעיות, צריך גם לדעת להגיד כשיש דברים טובים וכשנעשה מאמץ ואני מאוד מעריכה את זה.

עדי קול: יש שני נושאים מאוד מרכזיים שאני רוצה לגעת בהם.

עדי קול: אחד זה הנושא של המחסום ואני לא בטוחה שאני אגיע לפרק אותו לעומק, אבל זה אומר שאנחנו נצטרך לקבוע דיון נוסף, אבל אני רוצה לדלג לעירייה.

עדי קול: שני הנציגים שנמצאים פה, אחד נציג המינהל הקהילתי, אני לא מכירה מקום בעולם ובטח לא בישראל שבו יש מינהל קהילתי שהוא ה-buffer שדרכו צריך לעבור כדי לפנות לעירייה ושממנו לא מקבלים תשובות.

עדי קול: אני שומעת פה רשימה של דברים.

עדי קול: אתה לא היית בהתחלה, אז אני אמנה לך: בעיות חינוך קשות ביותר, בעיות ניקוז ומים, בעיות כבישים מקולקלים, שיטפונות, אין מדרכות, אשפה, שמעת בעצמך, דואר, מסרבים לקבוע רחובות, שמות, כתובות, עדיין לא מקבלים באופן מסודר.

עדי קול: טיפת חלב שהיא באחריותכם, אמרו שמשרד הבריאות יעביר לכם תקציב, למה זה לא נפתח?

עדי קול: יש פה אוסף של בעיות מאוד קשות ואני באמת אומרת, אני לא יכולה לחשוב על תשובה שתגיד שהיא לגיטימית.

עדי קול: מעניין אותי איזה תשובה אתה יכול לתת.

עדי קול: אני רוצה אותך, לדוד קורן אני אדע לפנות אחר כך.

עדי קול: יושבים פה, אומרים שאתה מונית להיות הכתובת.

עדי קול: פונים, מבקשים, אין.

עדי קול: מה קרה?

עדי קול: תשע שנים מאז החומה.

<קולין היימס: שבע שנים.

עדי קול: חיכיתם שבג"צ יגיד לכם מה לעשות, כשבג"צ אומר, אתם מחכים לבג"צ?

<קולין היימס: לא, ממש לא.

<קולין היימס: כמו שאמרת, לפני שבע שנים, ב-2005, הייתה החלטת ממשלה.

עדי קול: אני דיברתי על החומה, אחרי תשע שנים.

עדי קול: תיקנת אותי.

<קולין היימס: אני לא הייתי קיים אז, מבחינת המערכת, בצורה זו לא הייתי קיים.

<קולין היימס: אז אני לא יכול להגיד על מה ש - - -

עדי קול: אז זה מה שאני אומרת, אז מחכים לבג"צ כדי לקחת אחריות על תושבי מדינת ישראל.

עדי קול: אבל החלטת הממשלה אמרה לקחת אחריות רב מערכתית ואמרו להקים מרכז קהילתי.

עדי קול: לא אמרו שהוא יטפל בכל הבעיות, לא אמרו שהוא יהיה ה-buffer, לא אמרו שהוא יחסום את הגישה לעירייה, אמרו לתכלל.

עדי קול: אז מה מתכללים?

<קולין היימס: אני מסכים איתך לחלוטין.

עדי קול: יפה, אז מה אתה מתכלל?

<קולין היימס: אז ככה.

<קולין היימס: קודם כל החלטת הממשלה קבעה - - -

עדי קול: אתה מדבר ערבית?

<קולין היימס: כן.

<קולין היימס: החלטת הממשלה קבעה הרבה מאוד תחומים וחילקה אותם למשרדי ממשלה שונים, כולל עיריית ירושלים.

<קולין היימס: לצערי בהחלטת הממשלה, ולצד החלטת הממשלה, לא נקבע תקציב.

עדי קול: לא נכון.

<קולין היימס: לא נקבע תקציב.

עדי קול: אבל יש תקציב לסך תושבי מדינת ישראל, כמו כל דבר, למשרד הבריאות יש תקציב, התקציב שלו אמור לכלול, סתם לדוגמה, את משרד הבריאות.

עדי קול: או המשרד לביטחון פנים.

<קולין היימס: אוקיי, להחלטות האלה, במיוחד למה שהוטל לכאורה על עיריית ירושלים לא הושם בצד זה תקציב כדי לבצע.

עדי קול: אבל גם אין שום תקציב של 'הנה הכסף שלכם לטפל ברמות', אבל הם מטפלים ברמות, נכון?

עדי קול: ולא ניתן להם שום כסף מיוחד על זה.

<קולין היימס: אוקיי, אבל הממשלה, כשהיא קבעה את ההחלטה הזו, היא גם הבינה שהיא יצרה מצב שבעצם בניית הגדר או החומה, לא שאני פה כדי להגן על עיריית ירושלים, כי אני לא עובד העירייה, אבל היא קבעה עובדות בשטח שיצרו - - -

עדי קול: אז שבע שנים יש בעיות ואין תקציב.

עדי קול: מה אתה עשית בשביל זה?

<קולין היימס: אני כבר עברתי במשרדי ראש העיר, במשרדי שני ראשי ערים, מנכ"לי עירייה, כולל שרים לענייני ירושלים.

עדי קול: אני שואלת מה עשית בשבע השנים האחרונות.

עדי קול: אין לך כסף, יש לך משימה, מה עשית?

עדי קול: פגישות?

עדי קול: אני מצטערת אם זה נשמע בציניות, אני פשוט תוהה.

<קולין היימס: בסדר גמור.

<קולין היימס: במהלך שבע השנים האחרונות המינהל הקהילתי איתר, במקרה הזה בסיוע של אדון ג'מיל סנדוקה, מבנה ליד מחנה שועפט, הבאנו את זה לעירייה, העירייה הכשירה את המקום והוא כיום בית ספר ל-850 ילדים.

<קולין היימס: בית ספר יסודי ל-850 ילדים.

עדי קול: לא, רגע, אל תסביר לי את כל הפעולות הטובות.

עדי קול: עם איזה כסף אם אין תקציב?

<קולין היימס: זה כסף שאו שאני מקבל דרך העירייה או שאני פונה למשרדי הממשלה השונים ואני מכיר כמעט את כל האנשים פה בחדר.

עדי קול: ברור שאתה מכיר.

עדי קול: חוץ ממני, אני חדשה.

עדי קול: אז אולי זה מה שהתכוונו לעשות, לא התכוונו שיהיה תקציב, התכוונו שאתה תלך כראש המינהל ותיקח ממשרד הבריאות ומשרד התחבורה והמשרד לביטחון פנים ותיקח מכולם to make it happened, כמו שאומרים.

<קולין היימס: יכול להיות.

עדי קול: אז למה הדברים האלה לא נעשו?

עדי קול: למה הכבישים לא תוקנו?

עדי קול: למה האשפה לא נלקחת באופן קבוע?

עדי קול: למה לא נתנו שמות לרחובות?

עדי קול: למה אין בתי ספר?

עדי קול: למה אין מגרשי משחקים?

עדי קול: למה אין תנאים בסיסיים לחיות?

עדי קול: למה חיים כמו חיות?

<קולין היימס: אוקיי.

<קולין היימס: התשובה הראשונית היא שהמקום הזה היה קיים גם לפני בניית החומה.

<קולין היימס: גם אז לא בנו אותו.

עדי קול: גם אז הזניחו.

עדי קול: מעולה, אם הזניחו קודם אז בוא נמשיך.

<קולין היימס: לא.

<קולין היימס: אז עכשיו השאלה, כשאני בא לשכונה אחרי שכבר בנו את הגדר ויצרו מצב, איך אנחנו משנים את המצב.

עדי קול: אני מסכימה איתך, הבעיה היא לא בגלל הגדר, הבעיה בגלל ההתייחסות לשכונות שהתחילה עוד קודם.

עדי קול: אז בוא נתעלם מהחומה ונגיד שיש פה תושבים, מגיע להם, הם היו תושבים קודם, הם יהיו תושבים אחרי, לא יהיו תושבים אחרי, לא משנה, השאלה היא מה הסמכות שיש לך, באמת סמכות?

עדי קול: יש לך אחריות, הרבה אחריות, כי אמרו שאתה המקשר, מה הסמכות?

<קולין היימס: אין לי סמכות.

עדי קול: אפס סמכות?

עדי קול: אתה אמור ללכת ולדרוש מאחרים.

<קולין היימס: נכון.

עדי קול: הבנתי אותך.

עדי קול: וכשבאים הגופים האלה ואתה - - - למה צריך אותך?

<קולין היימס: למה צריך אותי?

עדי קול: כן.

<קולין היימס: אז בואי אני אסביר מה עשיתי בשנים האחרונות ואז תדעי למה צריך אותי.

עדי קול: לא, אני שואלת - - -

<קולין היימס: כי אחרת כל מה שעשיתי לא היה קיים.

עדי קול: טכנית, תסביר לי למה צריך אותך?

עדי קול: באמת אני אומרת, כי יש גוף ויש גוף שיש לו אחריות ויש תושבים.

עדי קול: למה צריך אותך?

עדי קול: את התיווך?

<קולין היימס: כי אני זה שיכול לראות בצורה הטובה ביותר מה נדרש בתוך השכונה ומה נדרש בתוך השכונות.

<קולין היימס: מתוך הקשר שלי גם עם אנשי השכונה וגם עם הגורמים הרשמיים השונים ולנסות לתכלל ולמצוא את הפתרונות הכי אפשריים והכי טובים - - -

עדי קול: מי אחראי לדעת מה הצרכים של שכונת רמות בירושלים?

עדי קול: לתכלל ולראות מה.

<קולין היימס: התושבים ויש מינהל קהילתי שמייצג אותם בהרבה דברים מול העירייה, יחד עם הנהלת המינהל הקהילתי.

<קולין היימס: הם באים לעירייה ו - - -

עדי קול: יש מישהו שהוא תושב שכונה?

עדי קול: כשיש לך בעיה את פונה למינהל הקהילתי?

<רונית סלע: לא.

עדי קול: והוא מתכלל לך את הבעיות?

<רונית סלע: אני לא יודעת, אני בטוחה שהוא עושה דברים מסוימים, אבל בטח לא בעיית - - -

עדי קול: אבל כשלא מפנים לך אשפה גם את פונה?

<רונית סלע: לעירייה, 106.

עדי קול: אוקיי.

עדי קול: אז למה הם צריכים אותך?

<קולין היימס: אני מעודד את התושבים לפנות ל-106.

<קולין היימס: לא אליי.

עדי קול: אבל כשהם פונים לשם אומרים לו שייפנו אליך.

<קולין היימס: לא נכון.

<קריאה: זה לא מדויק.

<קולין היימס: זה פשוט לא נכון.

עדי קול: מישהו פה יכול להגיד שהוא קיבל תשובה לפנות לקולין?

<מונייר זגייר: לא קיבלנו שום תשובה.

<מונייר זגייר: ביקשנו את התשובה עשר פעמים, גם עם מכתבים ו - - -

<אלי מלכה: גברתי, אותו אדון שמייצג את התושבים ישב פה עם מנהל אגף התברואה במשרדו.

<אלי מלכה: אני רק אומר - - -

עדי קול: קודם כל לא קיבלת רשות דיבור, ודבר שני, יכול להיות שאתה מצדיק במה שאתה אומר עכשיו בזה שהאדון עכשיו קיבל בשבע שנים פגישה עם אגף התברואה?

עדי קול: זה מדהים שהוא קיבל - - -

<אלי מלכה: לא, לא.

<אלי מלכה: אף אחד לא חוסם אותם לבוא לעירייה.

עדי קול: אני כתושבת תל אביב יכולה מתי שאני רוצה להיפגש עם אגף התברואה, ואתה יודע מה?

עדי קול: נותנים לי מענה.

<אלי מלכה: נכון.

עדי קול: אבל שבע שנים הוא לא קיבל מענה.

<אלי מלכה: זה לא נכון.

עדי קול: המענה שאתה אומר זה שהוא קיבל פגישה?

עדי קול: תסלחו לי, זו בושה בעיניי, זאת התשובה?

עדי קול: הוא קיבל פגישה.

עדי קול: נהדר.

<אלי מלכה: לא, אנחנו אומרים שמי שרוצה להיפגש עם אנשים מהעירייה מוזמן לעשות את זה.

עדי קול: אבל זה לא עוזר להם, אז מה זה משנה?

<אלי מלכה: זה משהו אחר.

<מונייר זגייר: סליחה, מר דוד קורן אמר לנו שזו הכתובת.

עדי קול: בבקשה.

עדי קול: לפרוטוקול מי אתה.

<ציון שטרית: אני מנהל אגף התברואה.

<ציון שטרית: חלק מהאנשים שיושבים פה כנציגים של השכונות נפגשו איתי לא פעם, לא פעמיים ולא שלוש.

<ציון שטרית: יש גם סיכומי דיון מסודרים, לא הבאתי אותם איתי, הם קיימים.

עדי קול: שורה תחתונה?

<ציון שטרית: יחד עם קולין היימס.

<ציון שטרית: השורה התחתונה, בשנים האלה נעשו שיפורים קיצוניים ברמת השירות שניתנת - - -

עדי קול: אתה היית מוכן לבוא לגור שם?

<ציון שטרית: תראי, קודם כל אני מכיר את השכונה.

עדי קול: לא מבחינת איפה זה, מבחינת התנאים המוניציפאליים שיש שם, היית מוכן לעבור לגור שם?

<ציון שטרית: כן.

עדי קול: כן?

<ציון שטרית: אני אומר דבר אחד, יש פה היבטים - - -

עדי קול: אני מופתעת, כי אני לא.

<ציון שטרית: יכול להיות, אני גרתי שם גם לפני זה, לא חשוב מאיזה סיבה גרתי שם, אבל נעזוב את זה כרגע, מציגים כאן רק את הדברים שהם לא בסדר וזה תקין.

עדי קול: זו הוועדה לפניות הציבור, אמרתי בהתחלה, אנחנו לא מדברים על דברים טובים.

<ציון שטרית: אני יודע, זה תקין, אבל יש גם דברים שנגרמים בשטח בשל ההתנהלות של השטח ואני לא רוצה לומר משפט אחר וזה משפיע על הרבה דברים אחרים.

עדי קול: תסלח לי, אבל לא מקובלת עליי התשובה הזאת.

עדי קול: כן, יש גם שכונות, אתה לא אומר את זה על שכונות אחרות בירושלים, נכון?

עדי קול: שכונות חרדיות, שאתה אומר אה, מתנהגים שם לא משהו אז אנחנו לא ניתן להם שירותים.

עדי קול: נכון?

<ציון שטרית: קודם כל נותנים שירותים, ומעבר לזה, גם במסמך שיש מולנו כאן, גברתי - - -

עדי קול: שנייה רגע, אני מבקשת לעצור.

עדי קול: נקודה עיקרית, קצרה.

<קולין היימס: אני רוצה שתי נקודות מרכזיות שמהוות את מוקד הבעיה.

<קולין היימס: האחת, שהתשתיות הקיימות בשכונה, שלא שונו, התשתיות המרכזיות שלא שונו מזה עשור או שני עשורים, לא מתאימות כיום לכמות התושבים שעברו לגור בשכונה, אם זה בגלל בנייה לא חוקית שנבנתה שם, ואם זה בגלל דברים אחרים.

<קולין היימס: זו נקודה ראשונה.

<קולין היימס: הנקודה השנייה היא שהבעיה היומיומית המרכזית שקיימת בשכונה היא היעדר נוכחות של גורמי אכיפה.

<קולין היימס: ברגע שתהיה שם נוכחות משטרתית קבועה שתטפל, אם זה בתנועה, אם זה בבנייה בלתי חוקית, אם זה באנשים שמרימים כביש כדי להעביר צינור ואם זה כל דבר אחר, אז זה לא יקרה ולא יהיו כל הבעיות האלה.

עדי קול: אמרתי לכם שיש לנו זמן קצר, לצערי.

עדי קול: אני אקבע דיון נוסף, לא כולם יוכלו לדבר, אני מצטערת.

<דוד קורן: אני יועץ ראש העיר לענייני ערבים במזרח העיר.

<דוד קורן: אז אחת, אני אענה לשאלה של אשרת, שאני חושב שגם היא עצמה מכירה אותה וגם שאר החברים מכירים אותה, אני הכתובת של התושבים.

<דוד קורן: אבו אשרף, ג'מיל, ג'מיל רק אתמול נפגש איתי, אבו אשרף נפגש איתי מספר פעמים, אני מתנצל אם יש פעמים שאני לא עונה, אני לפעמים בתוך דיונים.

<דוד קורן: קולין היימס הוא מינהל קהילתי ולשאלת אשרת, רצתה לצאת מהדיון עם מי הכתובת, אני הכתובת.

<דוד קורן: שתיים, קולין הוא לא buffer, עיריית ירושלים עובדת במודל בכלל השכונות, גם בשכונות עם רוב יהודי וגם בשכונות עם רוב ערבי, של המינהל הקהילתי.

<דוד קורן: המינהל הקהילתי מבחינתו הוא גורם שעוזר לעירייה לתכלל ולהבין את תמונת המצב.

<דוד קורן: הוא גורם שלטובת העניין כשאני מפעיל - - -

עדי קול: משהו מהדברים שאמרנו חדש לך?

<דוד קורן: לא.

<דוד קורן: כשאני מפעיל צוותי חירום שכונתיים, כמו שפעלו טוב באמצעות אגף חירום וביטחון ובאמצעות המינהל הקהילתי בשלג, אני עושה את זה דרך קולין היימס, כי אני צריך גורם שאני יודע להעביר לו סעיף תקציבי שהוא יודע לעבוד איתו.

<דוד קורן: עכשיו, אל"ף, אני מברך על הדיון הזה והוא חשוב.

<דוד קורן: שתיים, אין ספק וגם עיריית ירושלים לא חולקת על זה שצריך להביא לשיפור ברמת השירותים בשכונות האלה.

<דוד קורן: נקודה.

<דוד קורן: שלוש, יש לנו מבחינתנו דגש אחד מאוד משמעותי שמתקשר למה שקולין אמר, עיריית ירושלים, בשביל לספק שירותים בצורה - - -

עדי קול: לא, אל תגיד לי 'אין כסף'.

<דוד קורן: לא, אני לא הולך להגיד שאין כסף.

עדי קול: לא, נבהלתי.

<דוד קורן: חברת הכנסת, אני מכבד אותך, אז רק תני לי להשלים את דבריי.

<דוד קורן: בשביל לתת שירותים בצורה רציפה ומתמשכת עיריית ירושלים זקוקה לליווי ביטחוני תדיר בשכונות האלה.

עדי קול: לא, אני חייבת להגיד, אני עכשיו חוגגת שנה לשהות שלי כחברת כנסת, או איך שקוראים לה, קדנציה, או מה שזה לא יהיה, ויש שתי תשובות שאני מקבלת ממשרדי ממשלה, אחת זה אין כסף, שהימרתי שזה יהיה וענית לי שלא, והשנייה 'זה לא אנחנו'.

<דוד קורן: לא, אני לא הולך להגיד לך שזה לא אנחנו.

<דוד קורן: חברת הכנסת, בואו נהיה הוגנים וגם ניתן לעיריית ירושלים להשמיע את עמדתה, נראה לי שזה הוגן.

<דוד קורן: עיריית ירושלים פנתה מספר פעמים, לטובת העניין אני מתייחס לשכונת כפר עקב, לחטמ"ר בנימין בבקשה שכשאנחנו באים גם לתת שירותים וגם להתמודד עם היבטי אכיפה ופיקוח שקיימים בשכונות האלה, והסוגיה הזאת לא עלתה פה, אבל סוגיית הבנייה הבלתי חוקית שקיימת בשכונות האלה היא סוגיה אסטרטגית, היא מקשה על היכולת לפתח את השכונות הללו, גם ברמת להוציא היתרים.

<דוד קורן: מבנים שנבנים בצורה בלתי חוקית ואנחנו בתוך עיריית ירושלים - - -

<דבי גילד חיו: 20 שנה הם לא הכינו תכנית מתאר והוא אומר ש - - -

עדי קול: דבי, את רוצה שאני אוציא אותך?

עדי קול: את לא רוצה שאנחנו נגיע לזה, נכון?

עדי קול: היחידה שיש לה זכות דיבור בלי הפרעה זו אני.

עדי קול: אני מבינה את זה, זה ענייני בינוי, זה ענייני פיתוח, אני מדברת על תשתיות בסיסיות.

<דוד קורן: אני אתייחס.

<דוד קורן: לטובת העניין עיריית ירושלים, קודם כל יש פה שורה של שירותים שאנחנו נותנים שאני מבין שאת לא מעוניינת לשמוע.

עדי קול: לא רוצה לשמוע, אני שמחה בלב.

<דוד קורן: אבל ניתנים שירותים.

<דוד קורן: עיריית ירושלים ברמה האסטרטגית אומרת שלוש אמירות.

<דוד קורן: אחת, עיריית ירושלים זקוקה לסיוע של גורמי הביטחון בליווייה במהלך גם מתן השירותים וגם היבטי האכיפה, שלדעתי הם חלק מההכרח לפיתוח השכונה.

<דוד קורן: זה אחת.

<דוד קורן: שתיים, בהיבט התקציבי, סוגיה חשובה שלא עלתה פה, חלק מאותם 65,000 תושבים הם תושבים שאינם תושבי ירושלים אלא תושבי שטחים שנמצאים, בגלל שבעצם בין רמאללה לבין כפר עקב לא קיים איזה שהוא חיץ, זה גבול דמיוני, אף אחד גם לא יודע בדיוק כמה מתוך התושבים הם שב"חים וכמה אינם.

<דוד קורן: עיריית ירושלים פנתה, וראש העיר עצמו גם, דרך אגב, הציף גם את הסוגיה הזאת, גם בפני היועץ המשפטי לממשלה וגם בפני פרקליט המדינה וגם בפני משרד ראש הממשלה, בבקשה - - -

עדי קול: טוב, אני רוצה רגע - - -

<דוד קורן: אני רק אגיד משפט אחרון וחשוב.

עדי קול: כי זו לא תשובה מספיק טובה, 'אנחנו לא יודעים כמה אנשים יש לך, אנחנו לא נותנים את השירות'.

עדי קול: מצטערת.

<דוד קורן: לא, זה לא מה שאמרתי.

<דוד קורן: בואו לא נשים בפה שלי דברים שלא אמרתי.

<דוד קורן: זה המינימום.

עדי קול: אני מפרשת אותך, זו זכותי.

<דוד קורן: אז אני אומר, עיריית ירושלים מדגישה שהחלטת הממשלה שקיימת משנת 2005 והכירה בצורך לתקצב בצורה ייחודית גם את השכונות הללו, יש לממש אותה וגם לתת לה את הסעיפים התקציביים שנדרשים.

<דוד קורן: כי בפועל, לדוגמה בשכונת השלום, שביחס אליה - - -

עדי קול: לא, אמרת משפט אחד.

עדי קול: אני עוצרת אותך, כי פשוט יש אנשים שרוצים לדבר ולא נתתי להם את ההזדמנות.

עדי קול: קודם כל שוב, אני מודה לך שבאת, אני מודה לך על המאמץ ועל הדברים, לא מספיק טוב.

עדי קול: מצטערת, לא מספיק טוב.

עדי קול: התשובה 'לא תקצבו' או 'לא נתנו', 'אנחנו לא יודעים כמה אנשים יש'.

עדי קול: יש לכם מספר רשום, 35,000 תושבים צריכים לקבל שירות, שירות בסיסי, ולא מקבלים אותו, וכמו שעשיתם בשלג, ובאמת אני שמחה שיש גוף מתכלל, אבל כאמור, אתה אמרת, הוא לא יכול להיות buffer והוא לא יכול להיות תשובה 'תלכו לקולין היימס'.

<דוד קורן: זו גם לא התשובה שמתקבלת.

<דוד קורן: בית ספר דארל מעראפי שהוזכר פה, אני אישית ביחד עם המנהל שלו הלכתי למשרד החינוך מספר פעמים, ביחד עם מאיר מרגלית, עד שהבעיה הזאת נפתרה.

<דוד קורן: זה לא בתחום האחריות שלי, אני יכולתי לבוא ולהקטין ראש ולהגיד 'חבר'ה זה משרד החינוך', אני מבחינתי אלה תושבים שלי לכל דבר ועניין.

<דוד קורן: אחרי זה, אם נהיה גם קצת הוגנים, דלתי פתוחה בפניהם, אני רואה בהם תושבים שלי לכל דבר ועניין.

<דוד קורן: אני אומר שתי אמירות אסטרטגיות.

<דוד קורן: אחת, אי אפשר להתעלם מזה שיש פה מציאות ביטחונית שבה עיריית ירושלים צריכה ליווי.

<דוד קורן: שתיים, אי אפשר להתעלם מזה שחלק גדול מהתושבים - - - וזה אני אומר ברמה המדינית כי את יושבת בכנסת, ברמה הכוללת, יש פה תושבים שאינם תושבי ירושלים שצריך למצוא להם פתרון הולם.

עדי קול: אני מבינה, אני חושבת שאנחנו משתמשים בבעיה המדינית כתירוץ במקרה הספציפי הזה כדי לא לתת שירותים וזה לא מספיק טוב בעיניי.

עדי קול: משפט אחד לנציב כבאות, כי אני צריכה לסיים את הדיון, לצערי הרב מאוד.

<משה אוחנה: אנחנו די מקבלים את הטענות של התושבים.

<משה אוחנה: זמן התגובה שלנו לאזור הוא מאוד מאוד גדול - - -

עדי קול: לא שמעתי, אתם מקבלים או לא מקבלים?

<משה אוחנה: מקבלים את הטענות שלהם.

<משה אוחנה: זמן התגובה שלנו מאוד ארוך, לפעמים 40 דקות, הרבה זמן במחסום, אנחנו מעוכבים עד שאנחנו נכנסים וזה שירות מציל חיים.

<משה אוחנה: אנחנו מבקשים שני דברים, שתוקצה לנו קרקע ומבנה באזור המחסום, נאייש עם כבאים ונקים שם תחנת כיבוי לתת להם שירותים כפי שהם ראויים.

<משה אוחנה: זו הגישה שלנו והתפיסה.

עדי קול: אני שמחה לשמוע.

עדי קול: אני יודעת שזה קצר ואני רוצה לכנס דיון בשבוע הבא רק בנושא המחסום והמעברים.

<נסים אלמליח: אולי עדיף לבוא לשטח.

<נסים אלמליח: אני ממליץ לבוא לראות דברים בעין.

עדי קול: מחסום אחד חוויתי בעצמי, אני לא יודעת אם קראתם את הפוסט שלי, זה פייסבוק, לא כולם קוראים, היה לי אישור, עברתי עם אוטובוס וחבורה של אנשים שבאו איתי אמרו להם לרדת, באמצע הלילה, בגשם, בקור, אמרתי 'אם הם יורדים אני יורדת גם'.

עדי קול: עברתי במחסום, באה שוטרת, אמרה לי 'מי את?', אמרתי לה 'אני חברת כנסת', 'יש לך אישור?' הראיתי לה את האישור, אז היא אומרת לי 'איזה כנסת?

עדי קול: '.

עדי קול: אני מכירה כנסת אחת, אמרתי לה 'כנסת ישראל, מכירה?

עדי קול: ' אז כשהוא אמר חינוך, אני מבינה שיש בעיית חינוך ואלה חיילות בנות 18 ואני מבינה את הלחץ וזו עבודה נוראית, צריך להתמודד עם זה.

עדי קול: אני אשמח לבוא לסיור, אבל אני גם אשמח שקודם כל אנחנו נשב פה לדיון ונשמע את כל הבעיות.

עדי קול: אני לא רוצה להביא אותך לפה בלי לתת לך משפט אחד, אנחנו נתכנס פה בשבוע הבא שוב לדיון בנושא המחסום.

עדי קול: אני מבקשת שהנציגים יגיעו שוב.

עדי קול: אני אציק לכם עכשיו לתקופה, עד שאנחנו נראה איך להתמודד עם הסוגיה הזאת.

עדי קול: אני חייבת משפט לסיום.

עדי קול: לא שלא ידעתי את הבעיות, אבל לא חייתי אותן ולא חוויתי אותן ביום יום ואני מגיעה לפה ואני נחשפת למציאות שהיא בלתי נסבלת בעיניי והרבה פעמים אני באה, והיה לנו פה דיון על תאונות בנייה והלכתי אחר כך לשר הכלכלה בנט ואמרתי לו 'אם הייתי אתה, לא הייתי ישנה בלילה', אחרי שאני שומעת שכל שבוע נהרג פה אדם שנופל בתאונת בנייה.

עדי קול: ואני אומרת פה שאני תוהה איך ראש עיריית ירושלים והנציג שלו פה וקולין, איך אתם ישנים בלילה, כשיש אנשים ש - - - אני באמת אומרת, העבירות, עוד לא דיברנו על הפשע, לא התייחסנו עדיין לפשע, אבל אנחנו נדבר על זה כי אני חושבת שזה קשור לכל נושא האבטחה שנדבר עליו, מעברים ואבטחה נדבר בשבוע הבא, איך אתם ישנים בלילה?

עדי קול: קבוצה כל כך גדולה, אתם יודעים מה?

עדי קול: 35,000, לא 68,000, לא כולם תושבים, 35,000, 30,000, איך אתם ישנים בלילה כשהאנשים האלה, בעיניי, מופקרים?

<דוד קורן: אפשר רק משפט אחד?

<דוד קורן: הסוגיה הוצגה על ידינו למשרד ראש הממשלה במלוא חומרתה.

<דוד קורן: אנחנו גם ממתינים להתייחסות דחופה מהם בעניין.

עדי קול: מתי?

<דוד קורן: לפני כחצי שנה זה היה.

עדי קול: שבע שנים, קדנציה שנייה של ראש העיר.

עדי קול: מפתיע.

<דוד קורן: לא, ראש העיר מציף את הסוגיה הזאת במלוא חומרתה בפני כלל הדרג המדיני הבכיר, כולל ציפייה שלנו לתשובות ממשרד ראש הממשלה.

עדי קול: אני חייבת להגיד, כשאני באה למקום להתלונן אני רוצה לבוא נקיית כפיים וכשאתם באים להגיד 'אנחנו רוצים עוד כסף', מגיע לכם, אתם צודקים, השאלה אם אתה מרגיש שאתה נקי כפיים שבמה שתחת אחריותך ויכולתך עשית הכול.

<דוד קורן: אנחנו טוענים שהסוגיה הזאת דורשת התייחסות - - -

עדי קול: עשית הכול?

עדי קול: לפני שאתה דורש עוד, עשית הכול?

<דוד קורן: בראייתי עשינו הרבה מאוד.

עדי קול: הרבה מאוד, לא הכול.

עדי קול: אתם יודעים מה?

עדי קול: אתה צודק, משרד ראש הממשלה צריך להתייחס לזה ואי אפשר להמשיך להתעלם מזה, אבל עדיין עיריית ירושלים לא עשתה הכול.

עדי קול: יש פה מאמצים מאוד יפים, גם של משרד התחבורה, שאנחנו שמענו, וגם משרד הבריאות, אני רואה שאנחנו עושים צעדים, אבל זה לא מספיק.

עדי קול: ניפגש שוב בשבוע הבא.

עדי קול: תודה.