הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 19, פרוטוקול מספר 48, 2014-02-19 09:30

עדי קול: בוקר טוב.

עדי קול: אני שמחה לפתוח את הוועדה של הישיבה המיוחדת לפניות הציבור.

עדי קול: יש לנו משתתפים חדשים, ולכן אני אסביר, כמו שאני מסבירה בכל פתיחה של ישיבה.

עדי קול: למי שלא מכיר, הוועדה לפניות הציבור היא ועדה מיוחדת בכנסת.

עדי קול: על פי תקנון הכנסת יש לה את אותן סמכויות של כל ועדה אחרת, כמו ועדת כספים, חוקה, עבודה ורווחה, אבל היא מתכנסת באופן שונה ממה שמתכנסות ועדת אחרות, בעקבות פנייה של אדם, קבוצת אנשים, ארגונים, בעקבות פנייה של ציבור.

עדי קול: זה גם בדרך כלל משנה את אופן הדיון.

עדי קול: הדיון מתחיל בפנייתו של האדם, הוא מתאר את הקושי ואת הבעיות שהוא חווה.

עדי קול: אנחנו מטפלים בבעיות ציבור פרטניות, אנשים שמתקשרים ואומרים שיש להם קושי ספציפי מול הרשויות, אבל כשעולה סוגיה שמעניינת קבוצה יותר גדולה של אנשים, אנחנו מקיימים דיונים בנושא.

עדי קול: אמרתי את זה בעבר, אני אגיד את זה שוב, אנחנו ועדה נשכנית, או במילים אחרות קרצייתית, מה שאומר שאנחנו נכנס שוב ושוב, עד שאנחנו נקבל פתרונות לבעיות שלנו, ככה שבואו נתרגל אחד לשני.

עדי קול: אז אני עדי ואני מאד מאד שמחה שבאתם, ואני מודה לכל מי שבא בפעם השנייה, כי בשבוע שעבר היה לנו דיון עמוס ולא הצלחנו להגיע לכל הנושאים, ולכן החלטנו להפריד את הנושאים בסדר הגיוני, לפי גם הגופים הרלבנטיים שעוסקים בהם, ולא להביא את כל הפורום.

עדי קול: קבענו את הפגישה היום בנושא המחסומים.

עדי קול: אז אני חייבת להגיד שעשיתי קצת שיעורי בית, למדתי את שני המחסומים, את המקורות שלהם, את ההבדלים בין סוגי האוכלוסייה שעוברים במחסומים ועולות הרבה שאלות.

עדי קול: אני לא יודעת אם נמצא בפניכם המסמך שהגישה האגודה לזכויות האזרח, וגם לא קיבלתם אותו קודם, אז אני מניחה שלא הספקתם לקרוא, אבל נוכל לרפרף ביחד.

עדי קול: אני משערת, לכל מי שנמצא כאן, שאף אחד מהדברים שכתובים לא חדש ולא מפתיע.

עדי קול: נכון?

עדי קול: יש משהו שקראתם שלא ידעתם קודם, מי שנמצא כאן?

<שי שחף: הרבה דברים לא מדויקים שם.

עדי קול: אני מניחה, ועדיין יש דברים בגו וכל מי שנמצא כאן מכיר את הטענות, בכל אופן.

עדי קול: כללי הדיון: מקבלים רשות דיבור, לא מדברים לא ברשות דיבור.

עדי קול: זה יהיה דיון בעייתי אם לא.

עדי קול: אנחנו נתחיל כמובן עם הפונה, אחרי זה אני אסכם את השאלות שלי ואני אשמח אחר כך שישיבו.

עדי קול: אמרו לי שאתה האיש הכי חשוב בנושא מחסומים.

<קריאה: קודם כל אשתי, אחרי זה אני.

עדי קול: אז אני שמחה שאתה איתנו, כי אני מניחה שתוכל לענות לנו על שאלות.

עדי קול: אז בבקשה, אתה או את רוצים לפתוח?

<קרן צפריר: אני קרן צפריר מהאגודה לזכויות האזרח.

<קרן צפריר: אני מניחה שבאמת את במסמך שכתבנו, יצא לכם קצת לרפרף.

<קרן צפריר: אני רוצה להרחיב את היריעה, כי במסמך שלנו הבאנו דוגמאות יותר פרטניות לפגיעות - - -

עדי קול: אני שמחה לארח בפעם הראשונה את חברת הכנסת זהבה גלאון.

זהבה גלאון: נכון, תודה רבה.

<קרן צפריר: במסמך שלנו הבאנו דוגמאות לכל מיני פגיעות שנגרמות עקב שני המחסומים האלה, שבראש ובראשונה הבעיה העיקרית היא בעיה של זמן, זמני מעבר, אבל אם נרחיב ככה קצת את הפריזמה מעבר לכן או לא נדרשים קושנים וכן הלאה דוגמאות, אני חושבת שהבעיה העיקרית שעולה בשני המחסומים האלה, או בכלל במחסומים, זה תחושה של אין בעל בית.

<קרן צפריר: יש כמה וכמה גופים, כל אחד אחראי על הנישה הקטנה שלו, אם זה התחום של הבינוי, אם זה התחום של כוח האדם, אם זה מאבטחים, וכל פעם כשאנחנו פונים, אז שולחים אותנו מכאן לשם ומשם לכאן, והתחושה הזאת מחלחלת למטה.

<קרן צפריר: כשאת מסתובבת במחסומים, קודם כל התחושה היא תחושה מאד קשה ומאד מדכאת, והדוגמאות שהבאנו באמת מצביעות יותר מכל אולי על איזו שהיא התעמרות באדם הקטן.

<קרן צפריר: התחושה שאנחנו כל פעם שומעים אותה מהתושבים, התחלפה פלוגה אז יש הנחיות חדשות.

<קרן צפריר: אני לא יודעת אם זה תמיד נכון, או שמן הסתם יש הרבה סיבות למתן הנחיות חדשות, אבל אין איזה שהוא רצף.

<קרן צפריר: פעם דורשים ככה ופעם דורשים ככה.

<קרן צפריר: אין בפני מי להתלונן, אין אף אחד שתפקידו להתייחס, להסתכל על האנשים האלה כאנשים באמת, שעוברים במחסומים הרבה פעמים מדי יום, לרבות ילדים, ולראות מה הם צריכים.

<קרן צפריר: אני אתן דוגמא קטנה, שטיפלנו בה בסיבוב הקודם של דרישת הקושנים, ושלחנו מכתבים וכתבנו את כל העניינים החוקיים, שאסור לדרוש תעודות מזהות מילדים קטנים וכו'.

<קרן צפריר: בסוף זה הגיע לכדי כך שדיברתי עם הרמט"ק והוא אמר לי – הרי זה ברור, אני לא יכול לצפות מילד בן שמונה שיזכור לאכול את הסנדוויץ' שלו, אז אני אפקיד בידיו תעודה מקורית?

<קרן צפריר: כי מה שקורה זה שהתעודה נזרקת לה ככה, נופלת לה בתיק, ואז מטפטף עליה קצת הסנדוויץ', ואז הם צריכים ללכת למשרד הפנים כדי להוציא תעודה מקורית חדשה.

<קרן צפריר: אף אחד לא ממש מסתכל - - -

עדי קול: אבל אז בשביל זה הם צריכים לעבור במחסום, כי אין משרד הפנים ואז איך עוברים במחסום בלי התעודה, ואז כנראה לא תהיה לנו דרך לעבור.

<קרן צפריר: בטח ובטח, כי אחד ההורים הוא גם אחמ"ש, כך שאף אחד לא ממש מסתכל איך הדברים נראים מהצד של התושב, מהצד של מי שצריך לעבור ולעשות שימוש במחסום הזה.

<קרן צפריר: וכל זאת מתחזק במיוחד לאור הדברים הברורים שנאמרו בפסקי הדין, על כך שבאמת מדובר בשכונות ירושלמיות, שצריך להבטיח את זכות המעבר שלהן, שכל השירותים שלהם עדיין נסמכים על ירושלים, אם זה בתי ספר, אם זה קופות חולים וכו'.

<קרן צפריר: זה לאור מה שנאמר בדיון הקודם, על כך שכל השירותים האלה לא קיימים, לא ניתנים בצורה מספקת בשכונות עצמן.

עדי קול: זהבה, תחליטי אם את רוצה לדבר לפניהם או אחריהם.

זהבה גלאון: אחריהם, זה בסדר.

עדי קול: אני רוצה להצטרף כפונה לדיון הזה, אמרתי את זה כבר בדיון הקודם.

עדי קול: יצא לי בשנה האחרונה לעבור לא מעט פעמים, את האירוע הקודם כבר הזכרתי, שבו אמרתי שאני חברת כנסת ושאלו אותי איזה כנסת, אבל על זה אנחנו נדבר, על ההכשרה ואיזו הדרכה עוברים האנשים שעומדים במחסום.

עדי קול: אני חושבת שזה מאד משמעותי, לא רק לשאלות האלה ולא רק ידע כללי, אלא יחס וגישה ותרבות ודיאלוג.

עדי קול: באמת לא הרגשתי מעולם מושפלת כמו שהרגשתי במעבר.

עדי קול: אני.

עדי קול: אני לא מדברת כרגע על חברי הפלסטינאים שעברו איתי.

עדי קול: אני מעולם לא הרגשתי מושפלת כמו שהרגשתי שיצאתי לכיוון ישראל מהרשות, אחרי שהייתי עם אישור של מי שאתם רוצים ותעודת חבר כנסת.

עדי קול: באמת לא הרגשתי אף פעם מושפלת.

עדי קול: אתם קוראים לזה פה קרוסלה?

עדי קול: אני קוראת לזה מכלאה.

עדי קול: אני מצטערת.

עדי קול: זה שאחרי שלושה אנשים זה נסגר, בדרך כלל זה נסגר כשאתה נמצא תוך כדי, עם איזה יד, רגל.

עדי קול: יש לי סרטים, אמרו לי שאסור לצלם, אבל אני בעייתית, ויש לי חסינות.

עדי קול: סרטים של עגלות, ילדים, יש לי אותם בטלפון, אני אוכל להראות.

עדי קול: נתקעים כשהילד צורח, האמא עם היד, מנסים להסתובב, לא מצליחים לעבור את זה ונתקעת כבר היציאה.

עדי קול: באמת קטסטרופה.

עדי קול: עכשיו, חלק מהבעיות שהוזכרו כאן אני מכירה באופן אישי.

עדי קול: נסענו באוטובוס ממחסום קלנדייה, באוטובוס היו אזרחים גרמנים, אזרחים ישראלים ופלסטינאים עם אישור, ועלה השומר ואמר רגע, למי יש אישורים?

עדי קול: כולם הראו את האישורים.

עדי קול: גם שוטף, פקק מטורף ואמרו לנו אוקיי, אתם יורדים.

עדי קול: יורדים.

עדי קול: יש להם אישור, נבדק כל האוטובוס.

עדי קול: לא.

עדי קול: אבל צריך לעבור את השיקוף.

עדי קול: אמרתי אם הם יורדים, גם אני יורדת, ולכן עברתי ברגל.

עדי קול: אבל הטענה פה שאנשים שיש להם אישור, שיכולים לעבור, שאם היו באים ברכב פרטי אולי לא היו מורידים אותם, אומרים להם בואו ותעברו את כל הבידוק, עושים את כל התהליך.

עדי קול: בעיני זו פגיעה קשה בשוויון, קשה מאד, והתייחסות לא הולמת בני אדם.

עדי קול: עכשיו, זה לפני שאני רוצה להיכנס לנושאים העמוקים בעיני: מספר המסלולים שפתוחים, מספר המעברים שעוברים.

עדי קול: חמש מכלאות פתוחות, שלוש, או בלילה אחת או שתיים.

עדי קול: לא משנה כמה אנשים, היינו ארבעה או חמישה, עדיין עמדו בתור כי הוא מאד מאד ארוך, כי פותחים פחות מדי.

עדי קול: כמות הכבישים, המסלולים לנסיעת כביש שיש.

עדי קול: יש בעיות לכל האורך, ואני חושבת שהתופעה כתובה כאן: המחסום נבנה, ואני מדברת עכשיו על שני המחסומים הנפרדים.

עדי קול: אחד משמש אך ורק את תושבי השכונות ויש פה בעיות רבות, והשני משמש את אוכלוסייה הרבה יותר מגוונת והרבה יותר מטרידה, אני מבינה.

עדי קול: ועדיין אני חושבת שאנחנו צריכים לעשות התאמות.

עדי קול: והשאלה באמת איזה התאמות נעשות, מתי, למה.

עדי קול: אני פשוט רוצה תשובות אחת לאחת, ואני באמת חושבת שבסוף מאד מאד מטריד אותי, ואני שמחה שקרן התחילה עם זה.

עדי קול: מעניין אותי איך אנחנו מתייחסים לעובדה שמי שעובר במעברים זה אנשים.

עדי קול: גם אם תגיד שיש טרוריסטים בפוטנציה, אני מניחה שיעלו טענות כאלה, אנשים חפים מפשע עד אשר הוכחה אשמתם.

עדי קול: אנשים שצריכים לעבור וצריכים ללכת לעמל יומם, תושבי מדינת ישראל, אזרחי מדינת ישראל הרבה מקרים.

עדי קול: אני מסתכלת עליך, אני לא יודעת למה, כי אמרו לי שאתה אחראי, אז אני מסתכלת עליך.

עדי קול: זה בסדר להסתכל עליך?

<קריאה: זה בסדר, אני רגיל.

עדי קול: אתה רגיל.

עדי קול: ואני שמה בצד באמת, ואני יודעת, ארגון כזה או אחר, זה עניין אנושי, לא פוליטי בעיני.

עדי קול: אני קראתי את הפסיקות של בג"ץ שאמר שאנחנו צריכים לנסות שהמעברים יפריעו כמה שפחות לאורח חייהם של התושבים.

עדי קול: בלתי אפשרי.

עדי קול: מסכימים?

עדי קול: מחסום מפריע לאורח החיים של התושבים.

עדי קול: אין כזה דבר.

עדי קול: כמה שפחות, אני מבינה, אבל זה מפריע.

עדי קול: צריך להניח שזה מפריע.

עדי קול: איך אנחנו חיים עם העובדה שזה מפריע, ובכל זאת אנחנו צריכים לתת לאנשים את ההרגשה, שוב.

עדי קול: ואפילו כעוברת אורח, שעברה שם באופן רנדומאלי לחלוטין, באמת הרגשתי מושפלת בצורה יוצאת דופן.

עדי קול: ויש באמת מעט אנשים שיחשדו בי כטרוריסטית.

<קריאה: מה הושפלת?

<קריאה: ממה הרגשת מושפלת?

עדי קול: מההערות, מהאמירות, מ-תלכי, תחזרי, תורידי את המעיל, תחזירי את המעיל.

עדי קול: תיקחי את התיק.

עדי קול: חזרה.

עדי קול: רגע.

עדי קול: לא הבנו.

עדי קול: בואי לקיר הזה.

עדי קול: בואי לקיר הזה.

עדי קול: כנסת?

עדי קול: לא מכירים כנסת.

עדי קול: תוציאי.

עדי קול: אני לא רואה.

עדי קול: לא מספיק טוב.

עדי קול: תפתחי.

עדי קול: תכניסי.

עדי קול: אני לא עשיתי שום דבר רע.

עדי קול: הייתי הבן היחיד שם, אתם באמת לא יכולים לחשוד.

עדי קול: זה היה טרטור לשמו, סתם.

עדי קול: סתם.

עדי קול: חזרתי, כתבתי את הפוסטים בפייסבוק, כי באמת.

עדי קול: אולי זה לא זעזע אף אחד, כי כולכם עוברים את זה ביום יום, אבל אותי זה זעזע, ובאמת לא ראוי.

עדי קול: לא ראוי.

עדי קול: כל מה שרציתי זה לצאת חזרה לירושלים.

עדי קול: זה הכל.

עדי קול: היה 10 בערב, יום שבת, מבול מטורף.

עדי קול: ושוב, אם אתם לא מאמינים, צילמתי עד שהיא צרחה עלי, ואז הפסקתי.

עדי קול: אז אני אשמח.

<קריאה: זה מצעד התלונות?

עדי קול: לא.

עדי קול: אתה רוצה - - -

<קריאה: לא, האם יש עוד מישהו שרוצה להגיד משהו?

עדי קול: זהבה את רוצה להתלונן?

<קריאה: לא, השאלה אם מישהו רוצה להשמיע משהו.

זהבה גלאון: תודה רבה.

זהבה גלאון: קודם כל אני רוצה להודות לך.

זהבה גלאון: פעם ראשונה שאני אצלך בישיבה, חברת הכנסת ק ול, ואני רוצה להודות לך על כל הישיבות שאת עושה, ובנושא הזה בפרט.

זהבה גלאון: אני חושבת שדברים שאת הערת באופן אישי מדברים בעד עצמם, ואנחנו מקבלים כל הזמן פניות.

זהבה גלאון: אני במקרה השבוע פניתי לשר הביטחון, התלוננו אצלי נשות מחסום ווטש על מה שקורה בקלנדייה, על הסיוט, אבל כל אחד שיושב כאן יכול לתאר את זה יותר טוב ממני.

זהבה גלאון: אני רק כלי שני בעניין זה.

זהבה גלאון: ואת שמעת את זה ואת ראית את זה במו עיניך, וכולנו עוברים את זה.

זהבה גלאון: אני חייבת להגיד משהו.

זהבה גלאון: כיוון שאנחנו חברי כנסת, אז לכאורה הכניסה יותר קלה, ואת מתארת את התמונה שהיא לא.

עדי קול: בגלל שאתם ידועים.

זהבה גלאון: נכון, נכון.

זהבה גלאון: ומה עובר על אדם שסך הכל רוצה להגיע הביתה בשלום או למקום העבודה שלו.

זהבה גלאון: הרי זה בלתי מתקבל על הדעת.

זהבה גלאון: דבר נוסף, מעבר לסיוט, אני רוצה גם לשאול שאלה, בעיקר את הארגונים.

זהבה גלאון: זו מציאות מתמשכת שנים ככה, אבל אתם עדים, לפחות מהתלונות שאני מקבלת, כאילו לאחרונה איזו התעמרות יתר או איזה לחץ מיותר, או שזה שוטף?

זהבה גלאון: כאילו מה שמעלים זה שוטף?

זהבה גלאון: זה דבר אחד.

זהבה גלאון: והדבר השני, הדבר הזה משפיע גם על השירותים שהעירייה, או על העדר השירותים שהעירייה מספקת לתושבים שלה, שלא מקבלים שירותים בגלל כל הדבר הזה, שזה סיוט לעבור במחסום הזה.

זהבה גלאון: אז השאלה היא אם השתנתה המדיניות, השאלה אם רואים פתאום איזה לחץ יותר גדול ממה שהיא כל הזמן, כי תמיד זה היה סיוט.

עדי קול: נכון.

זהבה גלאון: אני חייבת להגיד שאני אומרת את זה כאן, שאני מכירה באופן אישי הרבה מאד אנשים שפשוט מחליטים, בגלל מדיניות ההתעמרות הזאת והסיוט הזה, פשוט לעקוף את המחסום, שזה לא פשוט.

זהבה גלאון: פשוט לעקוף את המחסום, לזה זה גורם בסופו של דבר.

זהבה גלאון: אז מה קרה בקלנדייה, מה קרה בכלל ומה קרה בקלנדייה בפרט, שזו השאלה הספציפית שלי.

זהבה גלאון: תודה.

עדי קול: אתה רוצה גם?

<ג'מיל סנדוקא: כן.

<ג'מיל סנדוקא: קוראים לי ג'מיל סנדוקא, אני יושב ראש ועד שכונת ראש חמיס, שועפאט.

עדי קול: מידע אגב שלמדתי, ראש חמיס, כפר עקב.

עדי קול: אני עשיתי את המפה.

עדי קול: התעדכנתי, כי הייתי פחות בעניינים.

<ג'מיל סנדוקא: יש לנו מספר בעיות במחסום, במעבר של שועפאט, שיום יום אנחנו עובדים שם.

<ג'מיל סנדוקא: דבר ראשון, ההתנהגות של חלק מהמאבטחים ושוטרי מג"ב, לא משטרה צבאית ,אני לא מדבר על המשטרה הצבאית.

<ג'מיל סנדוקא: הם מטרידים את הבנות שלנו.

<ג'מיל סנדוקא: היו לנו מספר מקרים.

<ג'מיל סנדוקא: היה לנו גם מקרה אונס בקלנדייה, לפני בערך שנה ועד היום חוקרים את זה.

עדי קול: אני מבינה שיש המון מקרים של הטרדות, אבל לא תמיד מגישים תלונות כי לא מאמינים במשטרה.

<ג'מיל סנדוקא: כן, כן, כן, לא מאמינים ופוחדים שאבא שלה או הבעל שלה או האח שלה יילך, ירצח שוטר ותהיה- את יודעת, אצלנו הערבים קצת לחץ.

עדי קול: לא, אבל במקרה של האונס הגישו תלונה?

<ג'מיל סנדוקא: כן, יש לנו חלק שהגישו תלונות בתחנת שועפאט.

עדי קול: במקרה האונס?

<ג'מיל סנדוקא: במקרה האונס אנחנו עובדים על זה כבר שנה.

עדי קול: אבל אין תלונה.

<ג'מיל סנדוקא: כבר יש תלונה.

<ג'מיל סנדוקא: מאז שזה קרה הוא אנס אותה שלוש פעמים בתוך משרד שלו, דרגה גבוהה גבוהה גם, שהוא נותן אישורים.

<ג'מיל סנדוקא: אחד שנותן אישורים.

<ניסים אלמליח: אתה מתכוון לצבא.

<ג'מיל סנדוקא: כן, כן, אני מתכוון לאיך קוראים לו - - -

<ניסים אלמליח: לא צריך להגיד את השמות, אני מבין למי אתה מתכוון.

עדי קול: אני מניחה שאין לך הרבה מקרי אונס שאתה צריך על איזה מקרים הוא מדבר עליהם, נכון?

עדי קול: אני מקווה שאין הרבה, ושהוא אומר 'המקרה' – אתה יודע.

<ניסים אלמליח: קודם כל את אמרת לפני כל אחד חף מפשע עד ש - - -

עדי קול: לא, לא, אבל סתם - - -

<ניסים אלמליח: הוא עדיין בחזקת חף מפשע.

עדי קול: לא אמרתי אנס, אמרתי מקרה אונס.

עדי קול: אני מקווה שאין לך הרבה.

<ניסים אלמליח: אין שום מקרים.

<ניסים אלמליח: אין.

עדי קול: לא, הוא אמר שיש תלונה.

עדי קול: יש תלונה?

<ג'מיל סנדוקא: יש תלונה, כן.

<ג'מיל סנדוקא: לא צריך לשבש חקירה, אני לא רוצה לשבש את החקירה גם.

<ג'מיל סנדוקא: הם חוקרים את זה ונראה לי, אני סומך על מי שחוקר את התיק הזה.

<ג'מיל סנדוקא: היו לנו עוד מקרים בתחנת שועפאט, חלק מהם העבירו אותם שומרים, מפקד תחנת שועפאט, לא זה, זה שהיה לפניו, הוא היה איש נחמד, עשה מאמץ והעיף את המאבטח.

<ג'מיל סנדוקא: היו עוד שני שוטרי מג"ב.

<ג'מיל סנדוקא: לצערי שלחנו כמה פעמים לשר לביטחון הפנים וגם למפקד המחוז, גם מפקד העוטף לגבי שני שוטרים שהם מפריעים.

עדי קול: סליחה, חברי הכנסת של מרץ עושים בעיות בחוץ.

עדי קול: אולי לא נותנים להם להיכנס במחסומים.

עדי קול: משפט אחד, השאלה אם אתה יכול משפט אחד.

<מוניר זגייר: סליחה, אני לא באתי למשפט אחד.

<מוניר זגייר: אני נציג של 64,000 תושבים ויש לי תמונות.

עדי קול: אבל רגע - --

<מוניר זגייר: אני הבאתי ממעבר קלנדייה, איך סוגרים מצבים, וכל הבעיות שיש לנו.

עדי קול: אז לא, משפט אחד כי פעם שעברה נתתי לך.

<מוניר זגייר: פעם שעברה, סליחה - - -

<ג'מיל סנדוקא: אני עוד לא סיימתי.

עדי קול: רגע, שנייה, הוא גם לא סיים.

<מוניר זגייר: אז כשהוא יסיים.

<מוניר זגייר: פעם שעברה דיברנו על השירות של האזור.

<מוניר זגייר: היום יש את העניין של המעבר.

<מוניר זגייר: הביטחון יודע מה יש.

עדי קול: שנייה, רגע, קודם כל הוא עוד לא סיים.

עדי קול: דבר שני, מדברים רק ברשות דיבור ורק כמה שאני נותנת.

<מוניר זגייר: בסדר, בסדר, אני מבקש.

<ג'מיל סנדוקא: כן, אני לא רוצה לדבר רק על הטרדות מיניות.

<ג'מיל סנדוקא: יש גם את השוטרים שהיו מפריעים לתלמידים, שופכים להם את התיקים.

<ג'מיל סנדוקא: תלמידים בגילאי 8 ו-7 שנים, שאת יודעת, הלך להם האוטובוס, שדורשים מהם קושנים.

<ג'מיל סנדוקא: שלחנו לגביהם מכתבים ואף אחד לא מטפל בתיקים האלה.

<ג'מיל סנדוקא: עכשיו לצערי, החניון שנתן לנו משרד הביטחון, שהוא בתוך המחסום ותחת שליטת משרד הביטחון, הוא לא שייך לעיריית ירושלים, התחילו למכור סמים בתוך המחסום, למכור בתוך החניון.

<ג'מיל סנדוקא: אני יש לי צילומים וגם המצלמה של העוטף יכולה להגיד לכם את זה.

<ג'מיל סנדוקא: לצערי סגרו לנו את מעבר ראס חמיס, שהיה היחיד שלנו.

<ג'מיל סנדוקא: אנחנו לפני פחות מחודש רואים את הדלת, חשבנו מבצע משטרתי, וואלה אמרנו טוב שנכנסים לקחת כלי נשק או לקחת דברים.

<ג'מיל סנדוקא: אנחנו רואים אותו פתוח בלילה, פתחו את זה, הדלת הראשונה הגדולה ועוד דלת מאחור.

<ג'מיל סנדוקא: אנחנו רואים שב"חים ורואים כלי רכב יוצאים מאצלנו.

<ג'מיל סנדוקא: חשבנו שהם מסתערבים בהתחלה.

<ג'מיל סנדוקא: אחרי קצת בירורים פה ושם, הייתה חוליה שמעבירה שב"חים.

<ג'מיל סנדוקא: איך הביאו מפתח של הדלת?

<ג'מיל סנדוקא: שתי דלתות.

<ג'מיל סנדוקא: עד עכשיו אנחנו לא יודעים.

<ג'מיל סנדוקא: התקשרנו למשטרה, אמרנו יש משהו לא טוב שם, תתנו לנו לפחות אנחנו שנצא, הירושלמים.

<ג'מיל סנדוקא: למה תתנו לאלה, גם בלי בדיקה, לצאת מראס חמיס?

<ג'מיל סנדוקא: גם יש לנו, נגיד כשאנחנו מתקשרים לכיבוי אש או מד"א, מונעים מהם להיכנס, אין ליווי.

<ג'מיל סנדוקא: כשאנחנו דורשים נגיד משטרה שתיכנס, נגיד שיש לי גנב בתוך הבית, המשטרה לא נכנסים.

<ג'מיל סנדוקא: הם לא פועלים.

<ג'מיל סנדוקא: מלא סמים.

<ג'מיל סנדוקא: מלא כלי נשק בשכונה.

<ג'מיל סנדוקא: אין טיפול משטרתי בכלל אצלנו.

<ג'מיל סנדוקא: כל היום השוטרים רק שם.

<ג'מיל סנדוקא: כל אחד בטלפון, הם לא בודקים אותם.

<ג'מיל סנדוקא: אני רק רוצה ללכת לבדוק מתי התור שלי, אז הוא רק עד שיסיים עם הפלאפון שלו, או לא יודע, בפייסבוק או זה.

<ג'מיל סנדוקא: שולחים לנו את הבנות.

<ג'מיל סנדוקא: מחפשים אותנו.

<ג'מיל סנדוקא: אנחנו, כשאנחנו מתלוננים, אנחנו התלוננו לשר הביטחון, מחפשי אותנו, שולחים לנו שוטרת, שתחפש אותנו: תעמוד פה, תרים ידיים, תרים לא יודע מה, וזה בושה, בושה מה שאני אומר לך, בגלל שאנחנו מדברים ואנחנו נתחיל לדבר, כל פעם לדבר, עד שהעניין הזה ייגמר.

עדי קול: צודק.

<ג'מיל סנדוקא: תודה לך.

עדי קול: כן, בבקשה, קצר.

עדי קול: אני אעצור אותך.

<מוניר זגייר: אוקיי.

<מוניר זגייר: דבר ראשון אני מבקש שנחלק את התמונות לחברה של הביטחון, שיראו את הפקקים שיש לנו במעבר קלנדייה.

עדי קול: אוקיי, אני מניחה שהם יודעים.

<מוניר זגייר: לא, לא, זה תמונות.

<מוניר זגייר: גברתי, אנחנו חיים - - -

עדי קול: אנחנו מכירים אותו, הוא כבר דיון שני כאן.

<מוניר זגייר: שמי מוניר זגייר, אני הנציג של כפר עקב בשכונת זרייר, שכונת עטרות, שכונת סמי רמיס, ו-64,000 תושבים מתושבי מדינת ישראל, שיש להם תעודה כחולה, שיש להם זכויות לחיות כמו בן אדם במדינה.

<מוניר זגייר: יש להם זכויות לחיות - - -

עדי קול: רגע, רגע, רגע.

עדי קול: אתה זוכר?

עדי קול: אמרתי לך.

עדי קול: פעם שעברה היה נאום, היום אין נאום.

עדי קול: היום שני משפטים, שתי בעיות שלא אמרו.

<מוניר זגייר: אוקיי, בעיות שלא נאמרו יש לי פה.

<מוניר זגייר: בעיות שאני מדבר היום, על המחסום הזה, שהוא לא כמו כל מחסום במדינה.

<מוניר זגייר: מורידים בני אדם מהאוטובוס, מעבירים אותם לבדיקת הולכי הרגל, מבזבזים את הזמן, עושים את כל הבעיות ואת כל הדברים - - -

עדי קול: אוקיי, אני מודה - - -

<מוניר זגייר: גברתי, סליחה.

עדי קול: לא, לא, לא, סליחה.

עדי קול: אני מודה לך.

עדי קול: יש לנו את כל הנתונים.

עדי קול: אני רוצה שיהיה זמן מספיק בשביל שהם יגיבו.

<מוניר זגייר: אבל אני באתי לדבר על הבעיות שיש.

<מוניר זגייר: כי אחרי המחסום במאה מטר יש חנות שמוכר דברי-, הבן אדם שאתם בודקים אותו יכול לקנות סכין חצי מטר ב-20 שקלים.

<מוניר זגייר: בשביל מה מבזבזים את הזמן של בני האדם?

<מוניר זגייר: מה אנחנו עושים פה?

<מוניר זגייר: יש לנו תושבים פה ויש לנו חולים, יש לנו תושבים שהולכים לעבודה, יושבים, משלמים מחיר.

עדי קול: אדוני, אני מעריכה את זה, אבל את הדברים האלה אמרת בשבוע שעבר.

עדי קול: אני רוצה לתת הזדמנות לאנשים נוספים.

<מוניר זגייר: צריך להגיע לפתרון.

<מוניר זגייר: יש לנו בקשות פה, שישמעו אותן.

<רועי ג'רופי: רועי ג'רופי מבצלם.

<רועי ג'רופי: אני נמצא פה עם הרכזת של בצלם, סוהיר, שמטפלת בזה.

עדי קול: בבקשה.

<סוהיר עאבדי: אני ממש לא רוצה לחזור על כל הדברים שנאמרו, אבל מאד חשוב לזכור שבאמת מדובר בתושבים שהם אזרחים, כמוני כמוהם, ושמגיעה להם הזכות לעבור במחסום, באמת בכבוד.

<סוהיר עאבדי: ואני יכולה לדבר לא רק בשם בצלם, אני עברתי מאחורי הגדר ואני נאלצתי לעבור דירה, בגלל ההשפלה שחברת הכנסת עדי דיברה עליה.

<סוהיר עאבדי: כן, אנשים מורגשים מושפלים לעבור במחסום הזה, ואני הייתי מעדיפה לא לעבור פשוט במחסום קלנדייה.

<סוהיר עאבדי: הייתי מעדיפה לעבור במחסום שכל המתנחלים עוברים בו, שזה מחסום חיזמה.

<סוהיר עאבדי: וזה ממש סיבוב די ארוך לעשות את זה.

<סוהיר עאבדי: ונכון שאמנם בשעות הבוקר, גם בשביל להקל על המתנחלים לעבור במחסום חיזמה, וכדי שלא יהיו שם פקקים, אז מה עושים החיילים?

<סוהיר עאבדי: הם עושים במחסום ג'בעה, לפני הצומת של המתנחלים, אז פשוט עושים שם מחסום ואז מעכבים את כל התושבים.

<סוהיר עאבדי: אז כאילו ממש סוגרים אותם במין מקום שאי אפשר לזוז ממנו, עד שלאט לאט המתנחלים יעברו בשלום ובקלות, ושיהיה להם בוקר טוב.

<סוהיר עאבדי: זהו.

<סוהיר עאבדי: אני רוצה להבין פשוט למה עושים את זה והאם זה קשור לביטחון.

<סוהיר עאבדי: אני מאמינה שזה לא קשור לביטחון.

<סוהיר עאבדי: האם זה קשור לעניין כספי ואיך אפשר לפתור את זה, לפתור את כל הבעיות הנקודתיות.

<סוהיר עאבדי: האמת שיש לי דברים ממש חשובים להגיד, אבל כאילו אולי עדיף לשמוע מהם מה הם חושבים לעשות בשביל למצוא פתרון לבעיה.

עדי קול: בדיוק.

עדי קול: תודה.

<משה אוחנה: שמי משה אוחנה, סגן מפקד מחוז ירושלים של הכבאות.

<משה אוחנה: אני רוצה להעלות נקודה קטנה אחת.

<משה אוחנה: אנחנו אמונים על הצלת חיים.

<משה אוחנה: בהצלת חיים, זמן התגובה הוא דבר מאד מאד יקר.

<משה אוחנה: צריך למצוא איזה שהוא פתרון, שכשיש שריפה, האנשים שלי נכנסים במהירות.

עדי קול: נכון.

<משה אוחנה: כרגע המצב הוא כזה שלוקח המון זמן עד שהכבאית נכנסת.

<משה אוחנה: יש פקקים, ואם נכנסים אחרי חצי שעה, אין כבר את מי להציל וזה מדיר שינה מעיני.

עדי קול: קודם כל אני מודה לך על האמירה בשבוע שעבר.

עדי קול: אני לא יודע אם אתה יודע, בדיון בשבוע שעבר נאמר מהכבאות שאם תתנו מקום למכבי האש להיות על יד המחסום, הם מוכנים לשים שם עוד כלי רכב, שיהיה מוכן ויחכה ויוכל לזרז את התהליך.

עדי קול: הם מוכנים וזו אמירה מאד משמעותית מטעמם, ועכשיו הכדור באמת שוב אצלכם.

עדי קול: אני רק מבקשת דבר אחד, ואמרתי את זה גם בפעם שעברה.

עדי קול: האמירה של אין כסף, היא לא אמירה מקובלת עלי.

עדי קול: קראתי את החלטת הממשלה, אתה יכול לבחון אותי על החלטת הממשלה משנת 2005.

עדי קול: קודם כל ניתנו 18 מיליון שקלים למשרד לביטחון הפנים גם לענייני ביטחון שוטף, אבל גם למחסומים.

עדי קול: יש כסף.

עדי קול: יש אפשרות.

עדי קול: מה קורה?

<עופר הינדי: טוב, אלף שמי עופר הינדי, אני ראש מנהלת קשת צבעים בגדר הביטחון.

<עופר הינדי: זו לא פעם ראשונה שלי בוועדה הזאת, אמנם בראשותך זו פעם ראשונה.

<עופר הינדי: אני מתעסק בגדר הביטחון והמעברים כבר משנת 2004.

<עופר הינדי: אני מצה"ל, פיקוד המרכז, ראש מנהלת קשרת צבעים וגדר הביטחון.

<עופר הינדי: אני מתעסק בנושא הזה של גדר הביטחון, הן בהיבט הסטטוטורי, הן בהיבט המשפטי.

<עופר הינדי: אני זה שפועל בכל הערכאות השיפוטיות, הן בוועדות ערר והן בבג"צים.

<עופר הינדי: אני זה שחותם על התצהירים והמחויבות של המדינה, על כל הדברים.

<עופר הינדי: אני אומר רק משהו קודם כל לסדר את האוזן פה לכולם, כמה דברים ברקע כללי.

<עופר הינדי: אלף, גדר הביטחון היא תוצר של החלטת ממשלה שמומשה לשם סיכול ומניעת פיגועים במדינת ישראל בכלל ובירושלים בפרט.

<עופר הינדי: זאת אומרת, לצורך גדר הביטחון שהוקמה, והקמנו למעלה מ-460 ק"מ שכבר הושלמו, נבנו כבר - - -

עדי קול: מה, יש עוד?

<עופר הינדי: יש עוד, כן.

<עופר הינדי: לא ניכנס לזה.

<עופר הינדי: זה בהזדמנות אחרת.

זהבה גלאון: בג"ץ קבע שצריך לשמור על מרקם החיים של האנשים.

<עופר הינדי: תיכף אני אסיים, אני אדבר על הכל.

זהבה גלאון: זה לא עומד במבחן.

<עופר הינדי: אני מכיר את הכל.

<עופר הינדי: קשה מאד להפתיע אותי.

<עופר הינדי: קשה מאד.

עיסאווי פריג': אבל אתה צריך להפתיע אותנו.

עדי קול: אותנו.

עדי קול: זהו, השאלה אם תפתיע אותנו, בדיוק.

<עופר הינדי: אוקיי, אני אפתיע אתכם בכמה דברים פה שאנחנו עוסקים בהם.

<עופר הינדי: לאורך 460 ק"מ האלה, נבנו בערך סדר גודל של 31 מעברים לכלל האוכלוסיות, ועוד בערך כ-70 שערים חקלאים, חלקם יומיים, חלקם עונתיים.

<עופר הינדי: זאת אומרת, כמות היקף המעברים והשערים שמערכת הביטחון ומשטרת ישראל צריכה להפעיל מדי יום, היא אסטרונומית וגדולה.

<עופר הינדי: כל זה על מנת לשרת וליצור את האיזון הראוי בין הצורך הביטחוני, לבין מרקם החיים.

<עופר הינדי: כל מהות התפקיד שלי כנושא הכובע הצבאי - - -

עדי קול: אגב, אתה מרגיש שאנחנו מצליחים?

עדי קול: באמת, שאלה אישית.

עדי קול: שאלתי את זה בשבוע שעבר.

עדי קול: שאלתי אם מישהו היה מוכן לעבור לגור בשכונות האלה, את מישהו מעיריית ירושלים - - -

<עופר הינדי: זו לא שאלה אם אני אעבור לכפר עקב.

עדי קול: לא, לא, לא, שאלתי אותו, לא אותך אני שואלת את זה.

עדי קול: אותך אני שואלת האם אתה מרגיש שאתה מצליח ליצור את האיזון הראוי.

<עופר הינדי: במגבלות ובמציאות הביטחונית ובאתגרים שעומדים – בהחלט.

<עופר הינדי: תיכף אני אדבר על זה.

עדי קול: אוקיי, יש לנו פה ויכוח.

<עופר הינדי: טוב, אוקיי, בסדר גמור.

<עופר הינדי: כפי שאמרתי בהתחלה, שאני מבלה הרבה בוועדות הכנסת במהלך השנים האלה.

<עופר הינדי: אני כאיש צבא נדרש לבוא לכנסת, לתת הסברים.

<עופר הינדי: דרך אגב, כמות הדיונים שזימנו אותי, הן בוועדה הזאת והן בוועדת משנה לענייני איו"ש, ביחס לזמן ההמתנה של הישראלים במחסומים, הרבה יותר גדולה.

עדי קול: לא, אבל השאלה היא איך חיכית במחסום פה, בבדיקות של הכנסת, לא חיכית כמו שאני חיכיתי במחסום.

עדי קול: נכון?

עדי קול: יש לך אישור קבוע?

עדי קול: גם לי היה אישור להיכנס ולצאת.

עדי קול: זה לא עזר לי.

<עופר הינדי: זה לא רלבנטי.

<עופר הינדי: תאמנו את הכניסה שלי יומיים מראש.

<עופר הינדי: בדיון בבג"ץ, את יודעת, עורכי הדין הפלסטינאים אוהבים לבוא ולהביא את מירב תושבי הכפר.

<עופר הינדי: הם פונים אלי כדי שאני אתן להם אישורים, וכולם מגיעים לדיון.

<עופר הינדי: כל האולם נתפס בהם.

עדי קול: בסדר, השאלה כמה הם חיכו.

עדי קול: זה לא מעניין.

עדי קול: השאלה כמה זמן הם חיכו.

<עופר הינדי: מתאמים מראש, אבל זה לא הדיון שלנו פה.

עדי קול: נכון.

עדי קול: צודק.

עדי קול: השאלה כמה זמן הם חיכו במחסום, זו השאלה.

<עופר הינדי: אוקיי, אז אני אגע גם בסוגיות של כמה זמן, כי בסוף, בסוף, בכל המעברים, אנחנו גם התחייבנו לבית המשפט לזמן מעבר.

<עופר הינדי: בבג"ץ שועפאט ובבג"ץ של כפר קלנדייה וארם, התחייבו כמה זמן הבן אדם, ובית המשפט אישר.

עדי קול: מעניין.

עדי קול: כמה?

<עופר הינדי: לדוגמא, בבג"ץ שועפאט התחייבנו שבשעות הלחץ 5,000 איש יעברו.

עדי קול: 5,000 בשעה?

<עופר הינדי: בשעות הלחץ 5,000 איש.

<עופר הינדי: אני לא רוצה ישר להיכנס לרזולוציה הזאת.

עדי קול: לא, לא, אבל זו הוועדה לפניות הציבור.

<עופר הינדי: כן, בסדר, אבל אני רוצה - - -

עדי קול: לא, לא, לא, רגע, שנייה, בוא נסכם.

עדי קול: אני אגיד לך, לכן עשיתי את הפתיחה של הוועדה, אולי זה השתנה, אולי זה היה ככה קודם, אני לא יודעת.

עדי קול: כיוון שזה שונה מוועדות אחרות, בוועדת פניות ציבור אנחנו נוגעים בנושאים - - -

<עופר הינדי: לא, אני גם - - -

עדי קול: אנחנו חושבים שהמחסום חרא, אתה חושב שהוא טוב, בוא נשים את זה בצד.

<עופר הינדי: אני מבטיח לא לצאת מפה עם שאלה אחת פתוחה.

<עופר הינדי: יש לכם את כל הזמן, אני יכול להישאר פה, אין לי בעיה עם כל שאלה, אבל ביחס למעברים, שתבינו, קודם כל זה אוכלוסיות שונות, אנשים שונים, מאפיינים שונים, צרכים שונים.

<עופר הינדי: אם אני אגיד לכם שרק במהלך שנת 2013 היקף יציאת הפלסטינים בעלי תעודת זהות כתומה עלה ב-40% - - -

עדי קול: למה?

עדי קול: הנה, זאת השאלה שלך.

עדי קול: הוא אומר שבשנת 2013 זה עלה ב-40%.

עדי קול: איך?

עדי קול: למה?

<עופר הינדי: חבל שלא הבאתם לכאן נציג של מתאם הפעולות בשטחים שאמון על הנתונים המדויקים, אבל אני ידעתי מה תשאלו, בלי לראות את הנייר הזה.

עדי קול: עשית שיעורי בית.

<עופר הינדי: מתוקף ההרגל.

עיסאווי פריג': אל תזלזל בשאלות שלי.

<עופר הינדי: לא, אני לא - - -

עדי קול: לא, לא, לא.

<עופר הינדי: חס וחלילה, תשמע פה תשובות.

עיסאווי פריג': נמשיך לשאול אותן כל עוד האנשים האלה סובלים.

<עופר הינדי: חס וחלילה, אני ידעתי מה התלונות.

עדי קול: הוא בא בלי לחץ.

עדי קול: 40% עלייה בשנת 2013, איך אתה מסביר את זה?

<עופר הינדי: זה גידול משמעותי בהיקף ההיתרים לתעסוקה במדינת ישראל, לעבודה בישראל.

<עופר הינדי: היקף גדול בהיקף מתן השירותים לקבלת שירותים רפואיים בישראל ובירושלים בפרט.

<עופר הינדי: כל הפרמטרים האלה, ואני מדבר על האוכלוסייה הפלסטינאית.

<עופר הינדי: תיכף נדבר על האוכלוסייה המזרח ירושלמית, שהיא המיוצגת פה, ולא הפלסטינית.

<עופר הינדי: זאת אומרת יש עלייה בכל הפרמטרים ובכל הדברים האלה, בהיקף הפעילות.

<עופר הינדי: כמובן שתוצר של זה, אם אנחנו חוזרים לבג"ץ שועפאט, בג"ץ שועפאט נתן לנו את ה-5,000 איש.

<עופר הינדי: היום אם אתה עושה ניתוח מה קורה ב - - -

עדי קול: אבל לפי מיטב ידיעתי במעבר שועפאט לא עוברים פלסטינים.

<עופר הינדי: אלף עוברים גם פלסטינים.

עדי קול: רק בכל מיני דרכים.

עדי קול: רק בדרכים כאלה.

<עופר הינדי: עוברים גם פלסטינים.

עדי קול: באמצע הלילה, פותחים וזה.

זהבה גלאון: אז למה אתם לא עושים התאמה לנסיבות המשתנות?

<קריאה: של ענתה.

<קריאה: רק של ענתה.

<עופר הינדי: רגע, אני אגיד לכם, אני מדבר על שועפאט.

<עופר הינדי: אתם רוצים זום אין שועפאט?

<עופר הינדי: זום אין שועפאט.

עדי קול: נתחיל אחד אחד.

<עופר הינדי: בערך ביממה עוברים באזור שועפאט כ-12,000 עד 15,000 איש.

<עופר הינדי: 8,000 איש מתוך ה-12,000 או ה-15,000, עוברים בין השעות 6 בבוקר ל-9 בבוקר.

<עופר הינדי: מתוך ה-8,000 – 3,000 זה תלמידים.

<עופר הינדי: זה הניתוח.

עדי קול: אוקיי.

<עופר הינדי: זאת אומרת, על אף שאנחנו, איך אני אומר, בית כנסת לא בונים לתפוסה של יום כיפור, בנינו את מעבר שועפאט - - -

עדי קול: כלומר אז גם אין לכם אינטרס לבקש קושנים, זה לוקח המון זמן, זה יעכב את כל התהליך.

<עופר הינדי: עזבי, על הקושנים ידברו תיכף הנציגים של המשטרה, שאמונים על הביטחון במעברים האלה.

<עופר הינדי: מדינת ישראל, מערכת הביטחון, השקיעה במעבר שועפאט החדש סדר גודל של עשרות מיליונים.

עדי קול: רגע, אני עוצרת אותך.

עדי קול: לפי הנתונים שקיבלתי מהמשרד לביטחון הפנים בכל משמרת במחסום שועפאט יש מקשרת א', ב' וג', אני מניחה שתבדוק אותנו רק.

עדי קול: ממג"ב יש 3 אנשים, מהמשטרה הצבאית 4 ועוד 5 מאבטחים של שלדי, איך שקוראים לזה.

עדי קול: זה אומר בחשבון פשוט – 12 אנשים על 8,000 איש?

עדי קול: זה הגיוני?

עדי קול: איך זה?

<עופר הינדי: רגע, תני לי לסיים.

עדי קול: האם זה הגיוני בעיניך?

<עופר הינדי: רגע, אני עוד לא סיימתי.

עדי קול: אוקיי.

זהבה גלאון: הגיוני או לא?

עדי קול: לא הגיוני.

עדי קול: באמת אני אומרת.

<עופר הינדי: אני מחדד את השאלה – עד כמה המבחן הוא מידתי.

<עופר הינדי: היום במעבר שועפאט האם האינטרס הביטחוני המלא ממומש שם?

<עופר הינדי: התשובה היא לא.

<עופר הינדי: כל ה-8,000 איש, כולל התלמידים - - -

עדי קול: אז לכן גם יש אינטרס שיהיו יותר בודקים.

<עופר הינדי: זו לא פונקציה של הבודקים, אני תיכף אסביר לך את זה.

<עופר הינדי: קצת סבלנות.

עדי קול: אין, אין, אנחנו כולנו פה עם הפרעות קשב.

<עופר הינדי: אני רואה אותך.

עדי קול: אני עם הפרעת קשב מאד קשה.

עדי קול: זה האופי שלי.

<עופר הינדי: אני רואה אותך.

<עופר הינדי: זה בסדר.

<עופר הינדי: תראי, במעבר שועפאט לא בנו את הטרמינל הרגלי הגדול.

<עופר הינדי: לכאורה, בראייה ביטחונית, באינטרס הביטחוני הטהור, אם רק הוא היה עומד לנגד עינינו, היינו אמורים לפרוק את כל 8,000 הנוסעים בכלי הרכב ולהוביל אותם לבידוק רגלי, ואז הם חוזרים לכלי הרכב.

<עופר הינדי: כדי להגיע לתכלית הביטחונית הראויה, זה מה שנכון לעשות.

<עופר הינדי: הרי ברור לכולם שלבדוק 8,000 איש, כשכולם באים בתוך כלי רכב ולמצוא את חגורת הנפץ הבאה, זה קשה עד כמעט בלתי אפשרי.

<עופר הינדי: אז איך אנחנו בכל זאת עושים את זה?

<עופר הינדי: זה בדיוק המבחן המידתי שאנחנו עושים, בכפוף להערכת המצב הביטחונית, ומדיניות הסיכונים שאנחנו נוטלים על עצמנו.

<עופר הינדי: הרי לא יכול להיות מצב שברור לכם שהמטענים - - -

עדי קול: לא, לא, רגע, אני צופה פה הרצאה.

עדי קול: לא הרצאה.

עדי קול: מידע.

<עופר הינדי: אז אני אומר.

עדי קול: המטענים זה מסוכן וזה נורא, אנחנו כולנו מסכימים.

<עופר הינדי: יפה.

<עופר הינדי: זאת אומרת, עכשיו כשאני אומר לך שכל ה-8,000 עוברים באופן כזה, מה זמן ההמתנה של רכב במעבר שועפאט?

עדי קול: אני שואלת.

<עופר הינדי: כמה סנדוקא?

<ג'מיל סנדוקא: לפעמים דקה ולפעמים חצי שעה.

<ג'מיל סנדוקא: היום חצי שעה אני.

<עופר הינדי: הממוצע של המתנה של רכב במעבר שועפאט הוא בין 3 דקות ל-5 דקות גג.

<ג'מיל סנדוקא: היום חצי שעה לקח לי.

<עופר הינדי: אני שמעתי אתכם קשב רב, חלק, גם סנדוקא וגם קרן יודעים לפנות אלי, יודעים לקרוא לי, אני מגיע לשטח.

<עופר הינדי: אנשים פה הם לא זרים לי.

עדי קול: לא, אבל אפרופו זה, אני שאלתי שאלות מאד ספציפיות.

עדי קול: האם קיים נגיד במחסום שועפאט, אם יש איזה שהוא מספר טלפון שמפורסם ואומרים – אם יש לכם בעיות תתקשרו אלינו.

<עופר הינדי: אלף אני על זה - - -

עדי קול: ממידע שקיבלתי לא קיים טלפון קווי במעבר שועפאט.

עדי קול: הקשר היחידי דרך משלט גדוד צפוני/מצודה ומפקד המחסום, מג"ב.

עדי קול: יש לו פלאפון אישי, האם אפשר להתקשר אליו.

<ג'מיל סנדוקא: אנחנו שנתיים דורשים.

עדי קול: לא נראה לך הגיוני, באמת אני אומרת לך, לא נראה לך הגיוני שאני, כשעברתי בערב, ראיתי שמשהו לא בסדר, יהיה לי טלפון להתקשר אליו?

<עופר הינדי: תראי, עולם הגדר והמעברים הוא נושא מורכב מאד.

<עופר הינדי: בעולם המורכב הזה אנחנו מנסים ליצור-.

<עופר הינדי: תראו, בהרבה מקומות באים אלינו על הפוגענות, על חוסר המידתיות שאנחנו נוקטים בכל העניין.

<עופר הינדי: אני לא סתם בתפקיד כל כך הרבה שנים.

<עופר הינדי: כל הנושא הזה של המידתיות והפגיעה, באמת, אני כבר עברתי את גיל הפנסיה.

<עופר הינדי: כל העולם הזה של הניסיון למזער את הפגיעה - - -

עיסאווי פריג': אתה נראה צעיר.

<עופר הינדי: אני אקח את זה כמחמאה.

עדי קול: אנחנו גם עוד מעט עוברים את גיל הפנסיה, אבל זה לא עוזר לנו.

<עופר הינדי: לא, לא, אני הרבה יותר מבוגר ממך.

<עופר הינדי: אני יכול לומר, אפילו בפן האישי, בדמי העניין.

עדי קול: עזוב, תגובה.

<עופר הינדי: זאת אומרת עובדתית - - -

עדי קול: לא, באמת בואו נהיה נקודתיים.

עדי קול: אני אעבור איתך על דברים ותגיד לי.

עדי קול: האם זה הגיוני שיש במחנה הפליטים עמדת בידוק אחת להולכי רגל, נתון שקיבלתי בתשובה מהמשרד לביטחון פנים.

עדי קול: כתוב עמדת בידוק וכמות עוברים: מחנה הפליטים שועפאט מונה כ-70,000 תושבים.

עדי קול: במעבר שועפאט עוברים עשרות אלפי אנשים, וזה זהה למה שאמרת עד עכשיו.

עדי קול: עמדת בידוק אחת להולכי רגל.

עדי קול: זה מה שכתבו לי מהמשרד לביטחון פנים.

עדי קול: אלא אם אתה - - -

<עופר הינדי: אז זה בדיוק מה שאני מנסה להסביר לך.

עדי קול: דקה.

עדי קול: אז תסביר לי איך זה פוגע.

עדי קול: אחד.

עדי קול: קודם כל איך זה יפגע בביטחון של אזרחים במדינת ישראל - - -

<עופר הינדי: אז אני מנסה להסביר לך.

עדי קול: ותושביה, אם יהיה מספר טלפון שיוכלו להתקשר אליו.

עדי קול: באמת תסביר לי.

<עופר הינדי: אני ממליץ, בואו נצא רגע ממה שכתוב בנייר ונבין את הרציונל.

עדי קול: לא, את הרציונאל אנחנו - - -

<עופר הינדי: אבל את חייבת.

<עופר הינדי: אם לא תביני אותו – לא תצליחי.

עדי קול: אני - - -

<עופר הינדי: כשאת אומרת שרוול אחד, לטובת הדיון יש שם שרוול אחד.

עדי קול: כן, נכון.

<עופר הינדי: מה זמן ההמתנה של הולך רגל בשרוול?

עדי קול: כמה?

<עופר הינדי: מה את יודעת מהשרוול?

עדי קול: אני לא יודעת.

עדי קול: קיבלתי נתונים, אני שואלת.

<עופר הינדי: כי למה?

עדי קול: אז תגיד.

<עופר הינדי: האם יכול להיות שיש שרוול אחד?

<עופר הינדי: סנדוקא, כמה זמן ממתין הולך רגל בשרוול?

<ג'מיל סנדוקא: יש לנו שרוול אחד.

<עופר הינדי: כמה זמן הולך רגל נעצר שם?

<ג'מיל סנדוקא: אני אף פעם לא נכנסתי לשם, אבל אנחנו - - -

<עופר הינדי: אתה חי שם, אין דבר כזה שאתה לא יודע.

<עופר הינדי: זה שתי דקות.

עדי קול: לא.

<עופר הינדי: ולכן את חייבת להבין, זמן ההמתנה של בן אדם שבא ומחליט להגיע רגלי – זה שתי דקות.

עדי קול: הבנתי אותך, כי רוב האנשים עוברים בכלי רכב.

<עופר הינדי: כי כולם בכלי הרכב.

<עופר הינדי: אז זה לא רלבנטי.

עדי קול: טוב, רגע, שנייה.

עדי קול: מהתחלה אני מתחילה את הכללים של השיחה.

עדי קול: אתה באת לפה לתת לי תשובות, לא הרצאות, לא לחנך אותי, לתת לי תשובות.

עדי קול: עכשיו, התשובה שלך הייתה טובה בעיני, היא מספיקה.

עיסאווי פריג': אבל היא לא נכונה.

עדי קול: שוב, אם אומרים האנשים - - -

עיסאווי פריג': היא לא נכונה.

עדי קול: אם תגיד שהיא לא נכונה, אני אתן לך - - -

עיסאווי פריג': אני בעצמי עשיתי את זה.

עיסאווי פריג': כמה פעמים התנסיתי בזה ואני אתייחס לזה.

עדי קול: בשועפאט או בקלנדייה?

עיסאווי פריג': בשועפאט ובקלנדייה.

עדי קול: ברגל?

עיסאווי פריג': ברגל.

עדי קול: אוקיי, אז אני אומרת - - -

עיסאווי פריג': עשיתי את זה.

עיסאווי פריג': זה לא מדויק.

עדי קול: מבחינתי אם אתה אומר לי יש 8,000 איש ורובם עוברים בכלי הרכב ולכן לא צריך יותר, זו תשובה.

עדי קול: אבל במקום לתת לי הרצאות ולהסביר לי, בוא תענה לי על השאלות הנקודתיות – כן ולא.

<עופר הינדי: אני עונה לך, אני חושב שאני עונה לך על הכל.

עדי קול: לא, אתה נותן לי הרצאות על המצב הביטחוני והטרור.

עדי קול: אנחנו מבינים את זה.

עדי קול: אנחנו מבינים את הקושי.

עדי קול: אני מבינה את המצוקה, אני מבינה את המצוקה של המתנחלים שגם צריכים לעבור במחסומים, אבל פחות קשה לה, כי המחסומים שם הם אחרים ויש כמות אנשים.

עדי קול: אז אני מבקשת, עזבו, בלי נאומים, בסדר?

<עופר הינדי: לא, אני לא חושב שאני נואם פה.

עדי קול: לא, אתה מתחיל להסביר לי על הקושי.

עדי קול: אני מבינה.

עדי קול: אתה יודע מה השאלה הכי מעניינת אותי ואתה תענה לי עליה אחר כך?

עדי קול: איך אתה שורד כל כך הרבה זמן בתפקיד, כי זה נראה לי תפקיד בלתי אפשרי, בלי שום ספק.

עדי קול: אבל אני באמת רוצה לדעת.

עדי קול: אני רוצה להבין.

עדי קול: המטרה היא לפתור את הבעיה.

עדי קול: אתה כרגע אומר שמבחינתך במחסום שועאפט אין בעיה?

עדי קול: כי אני קיבלתי תשובה שהבטיחו שאחרי כמה זמן - - -

<עופר הינדי: במחסום שועפאט אין בעיה.

<עופר הינדי: כפי שאמר פה מר סנדוקא, מערכת הביטחון מיזמתה הלכה ושינתה אפילו את שיטת העברת התלמידים.

<עופר הינדי: לא היה נראה לנו הגיוני שהתלמידים צריכים לעבור מחסום, בידוק וכל העניין ולעלות לאוטובוסים.

<עופר הינדי: אנחנו בנינו חניון.

<עופר הינדי: יתרה מכך, בנינו חניון לאוטובוסים.

<עופר הינדי: יתרה מכך, רק בתקופה האחרונה השלמנו הליך משפטי ארוך וממושך לצורכי המעבר והתושבים, של הפקעת מבנה.

<עופר הינדי: זה לצורכי המעבר והתושבים, הפקעת מבנה.

<עופר הינדי: עברנו ערכאה של ועדת - - -

עדי קול: נכון.

עדי קול: הנה, זו בשורה שאני רוצה לשמוע.

<עופר הינדי: ועדת הפקעות.

<עופר הינדי: עברנו הליך ארוך של בג"ץ - - -

עדי קול: נכון, הבנתי שהיא הסתיימה כבר.

<עופר הינדי: אנשים שאלו אותי, את חייבת לשמוע את זה: מה, אתה הולך את כל ההליך הזה ומשקיע כסף בשביל להרחיב להם את כמות הנתיבים להגיע אל המחסום?

<עופר הינדי: אמרתי להם כן.

עדי קול: אז מי ששאל אותך יש לו בעיה.

<עופר הינדי: לכן אני מניח, תראי, אני חי את העולם הזה שאני - - -

עדי קול: אתה מסתובב - - -

<עופר הינדי: קל מאד - - -

עיסאווי פריג': זה מאד מדאיג.

עיסאווי פריג': שאלו אותך אנשים ו-.

עיסאווי פריג': זה מאד מדאיג.

<עופר הינדי: לא, אני אומר לך כי אני מודע.

<עופר הינדי: נכון, זה נראה לא הגיוני שאנחנו כמערכת הביטחון חושבים על מרקם חיים - - -

עדי קול: לא, לא, זה נראה הגיוני.

עדי קול: לא, לא, סליחה - - -

<עופר הינדי: זה לא פופולארי.

עדי קול: סליחה, לא, לא.

<עופר הינדי: אבל עובדתית, במקרה הזה עובדתית, ההפקעה של המבנה שאמרת, נועדה אך ורק להרחיב את החניון של האוטובוסים שם ולהרחיב את כמות הנתיבים.

<עופר הינדי: זה גם אושר בבג"ץ.

עדי קול: אוקיי.

ג'מאל זחאלקה: סליחה, מאיזה גרון כבודו מדבר?

ג'מאל זחאלקה: אתה כל הזמן אמרת – אני, אני.

ג'מאל זחאלקה: אתה מחליט הכל?

<עופר הינדי: לא.

<עופר הינדי: מערכת הביטחון אמרתי.

ג'מאל זחאלקה: לא, לא, סליחה, תיתן לי לשאול את השאלה, שנבין מה הכתובת.

<עופר הינדי: מערכת הביטחון, משרד הביטחון.

ג'מאל זחאלקה: זה מערכת הביטחון משרד הביטחון, אתה יודע מה זה.

ג'מאל זחאלקה: יש למשל אחראי על זה וזה.

ג'מאל זחאלקה: זה באחריות פיקוד המרכז, זה באחריות ועדה כזאת - - -

<עופר הינדי: אני כפוף לאלוף פיקוד המרכז.

ג'מאל זחאלקה: מי קובע את המדיניות, אתה?

<עופר הינדי: את המדיניות של מה?

<עופר הינדי: של גדר הביטחון?

ג'מאל זחאלקה: לפי הדברים שלך אתה קובע הכל.

עדי קול: בגלל שככה הוא פתח והציג.

עדי קול: הוא אמר אני הייתי בבג"ץ, אני - - -

<עופר הינדי: אני - - -

ג'מאל זחאלקה: הכל, הכל.

ג'מאל זחאלקה: כאילו ש - - -

<עופר הינדי: אני אמרתי ואני חוזר – אני ראש מנהלת גדר הביטחון בפיקוד המרכז.

<עופר הינדי: בתפקידי אני מוביל את עבודת המטה בהיבטים הסטטוטוריים, בהיבטים המשפטיים - - -

עדי קול: זהו, אז סליחה - - -

ג'מאל זחאלקה: מישהו עובד איתך או שאתה עושה הכל?

<עופר הינדי: מה זה מישהו עובד איתי?

עדי קול: לא, הוא עובד.

עדי קול: הוא עושה הכל, אבל דקה רגע.

ג'מאל זחאלקה: אתה אומר אני בא ושם, כאילו שאתה סולל את הכביש גם.

עדי קול: אבל אני חושבת שבתור נציג - - -

<עופר הינדי: קודם כל אנחנו סוללים, המערכת.

<עופר הינדי: אני מייצג פה מערכת.

עדי קול: סליחה רגע.

<עופר הינדי: אני לא מייצג את עצמי וגם לא משלם על זה מכספי.

עדי קול: אלוף משנה הינדי, אני מבקשת רגע.

עדי קול: קודם כל אני חושבת שהאמירה שאמרת היא לא ראויה.

עדי קול: זה שאתה אומר שזה מפתיע שמערכת הביטחון מגדילה את המחסום כדי להקל על התושבים, מערכת הביטחון מייצגת את מדינת ישראל, ולמדינת ישראל יש אינטרס, היא צריכה לדאוג לתושביה.

<עופר הינדי: יפה.

עדי קול: זה לא מפתיע.

עדי קול: מי ששאל אותך את זה יש לו בעיה.

<עופר הינדי: לא, אני אומר את זה - - -

עדי קול: בבקשה, בלי הערות כאלה.

עדי קול: עכשיו בוא נעבור אחד-אחד.

עדי קול: מחסום שועאפט - - -

<עופר הינדי: לא, אתם באים פה - - -

עדי קול: שנייה, אנחנו שואלים שאלות ולא מקבלים תשובות.

עדי קול: הפקעת שטח, אני יודעת.

עדי קול: שמעתי על הפקעת השטח, אני שמחה.

עדי קול: תשים לב שרק בדברים שלך, כל דבר שאמרת – בג"ץ שועפאט קבע, בג"ץ.

עדי קול: אתה יודע מתי פונים לבג"ץ?

עדי קול: פונים לבג"ץ כשהגופים הציבוריים לא עושים את עבודתם ובג"ץ צריך לכפות עליהם.

עדי קול: זה שאתה משתמש בזה שבג"ץ אמר לך ואתה נתת לו תשובה, אנחנו לא צריכים להגיע לבג"ץ.

עדי קול: לא צריך.

עדי קול: הבג"ץ זה מקרה אחרון.

<עופר הינדי: מקובל עלי.

עדי קול: אני דוקטור למשפטים.

עדי קול: אני אומרת לך, בג"ץ זה לא הפתרון.

עדי קול: זה שהבג"ץ היה צריך לקבוע למשטרה כמה זמן יהיה במחסום, אז אל תגיד לי את בג"ץ כתירוץ.

עדי קול: זה שעשית מה שבג"ץ אמר – יפה מאד, אבל זו חובתך.

עדי קול: עכשיו שנייה, אני רוצה לעבור איתך אחד-אחד, תגידו לי שהנתונים לא נכונים, אנחנו נעבור הלאה.

עדי קול: תענה לי תשובות.

עדי קול: מחסום שועפאט, יש לך את מכתב האגודה?

עדי קול: דיברו על העומסים.

עדי קול: מבחינתך - - -

ג'מאל זחאלקה: כל אלה שיש להן דוקטורט במשפטים מדברות מהר?

ג'מאל זחאלקה: גם לאילנה דיין יש דוקטורט במשפטים והיא מדברת מהר מהר.

ג'מאל זחאלקה: אותו דבר.

<עופר הינדי: לא, אבל אנחנו במסוגלות לעקוב.

עדי קול: יש פה הערה לגבי נציגות של מפקדת תיאום וקישור במחסום שועפאט – אני רוצה לדעת למה אין.

עדי קול: יש הערה על קושנים, אם זה לא אתה – תגיד לי מי עונה.

עדי קול: יש דבר על העדר עזרים טכניים לבדיקת משאיות.

עדי קול: יש הערה.

עדי קול: תגיד לי שזה לא נכון, אנחנו נעבור הלאה, אבל תן תשובה, אחד אחד לכל הדברים.

עדי קול: הטרדות מיניות במחסום.

עדי קול: אני רוצה לדעת מה עושים לצוות, כדי לדבר איתם על מי הציבור שעובר, ורגישות לזה.

עדי קול: איך אתם מלמדים אותם?

עדי קול: נגיד כנסת ישראל, מי האנשים שנמצאים שם?

עדי קול: עזוב אני לא צריכה כבוד, אני צריכה שאנשים לא יתעללו בי, כמו שלא יתעללו באף אחד אחר.

עדי קול: אחר כך יש לנו את תחנת סמים שנמצאת בחניון.

עדי קול: אני רוצה לדעת מה נעשה.

עדי קול: תגידו לי שבדקתם, תגידו שאתם עושים מעקבי לילה של המשטרה.

עדי קול: זהו.

עדי קול: והדבר האחרון שכתוב, כתוב תכניות להרחבת המחסום.

עדי קול: עם תחילת עבודות הבנייה במחסום, הובטח לתושבים כי מיד לאחר פתיחתו יוחל בבניית שלב ב', הכולל מרכז שירותים ומשרדי מינהל, כגון ביטוח לאומי, סניף דואר ומשרד הפנים.

עדי קול: לתושבים נודע שיש כבר הפקעה, מתי זה אמור לקרות.

עדי קול: אלה שאלותי.

עדי קול: אתה רוצה להוסיף שאלות?

עיסאווי פריג': כן.

עדי קול: וזה רק שועאפט.

עדי קול: יש לנו גם את קלנדייה.

עיסאווי פריג': כן, אני רוצה כי יש לי הצבעה ואני חייב לצאת.

עיסאווי פריג': בכל אופן, אלוף משנה הינדי, אני תושב כפר קאסם.

עיסאווי פריג': אני גרתי בירושלים 20 שנה וממשיך להיות עד היום הולך לגבעה הצרפתית, לן אצל הבת שלי לפעמים.

עדי קול: בשביל הפלאפל.

עיסאווי פריג': פלאפל.

עיסאווי פריג': ומכיר את האזור מצוין, ואני מתכוון, מאז שאני חבר כנסת, חי את השטח ובודק.

עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי אלף ואלף שאלות.

עיסאווי פריג': אלף, חברת הכנסת קול, זה מאד מבורך ההמשך והטיפול.

עיסאווי פריג': עזוב את הצבא, עזוב את הביטחון בצד.

עיסאווי פריג': אני רוצה להתייחס בפן האנושי, ההומאני של הדבר.

עיסאווי פריג': מה שקורה שם זה בלתי אנושי.

עיסאווי פריג': אני ראיתי את זה בעין, לקחתי את חברת הכנסת עמיתתי, מיכל רוזין, גם לביקור במחסומים.

עיסאווי פריג': נסענו לקלנדייה, עברתי את הדרך הזו פעמיים בחודשים האחרונים.

עיסאווי פריג': אני ידעתי את זה כתושב ירושלים, אבל עכשיו אני כחבר כנסת, אני באמת מתבייש.

עיסאווי פריג': אני מבין את צרכי הביטחון.

עיסאווי פריג': הביטחון חשוב לי לא פחות מאשר חשוב לך.

עיסאווי פריג': הוא חשוב לכולנו כולם רוצים את הביטחון של לנהל חיים תקינים.

עיסאווי פריג': אבל בזה שאתה לוקח מהתושבים את הזכות למרקם חיים מינימאלי, ואתה אומר 2 דקות והחיים טובים, זה לא נכון.

עיסאווי פריג': המציאות בשטח זוועתית.

עיסאווי פריג': זוועתית.

עיסאווי פריג': זוועתית.

עיסאווי פריג': אז באמת.

עיסאווי פריג': בוא נחשוב במונחים הומאניים, איך מקדמים את זה.

<עופר הינדי: אני אומר לך.

<עופר הינדי: אני רוצה שתשמע אותי לפני שאתה יוצא.

<נוה דרומי: אני רוצה שנייה להגיד משהו.

<עופר הינדי: רגע, אני רוצה לענות לו.

עדי קול: רגע, רגע, קודם כל מי את?

עדי קול: איך קוראים לך?

<נוה דרומי: נוה דרומי.

עדי קול: תראי, קודם כל אם את רוצה לדבר אז את צריכה לבקש ממני רשות דיבור ואני צריכה לתת לך א ותה?

<נוה דרומי: אפשר לדבר?

עדי קול: אז לא להתפרץ.

<נוה דרומי: אז שנייה, אני גם צריכה ללכת, כמו חבר הכנסת.

עדי קול: אז בסדר, אז תבקשי רשות דיבור, תקבלי אותה.

עדי קול: ככה זה עובד פה.

עדי קול: עכשיו את יכולה לדבר.

<נוה דרומי: תודה רבה.

<נוה דרומי: פעם אני וחברת הכנסת קול שיחקנו יחד כדור מים בנבחרת ישראל.

עדי קול: נכון.

<נוה דרומי: אבל אנחנו לא באותה קבוצה.

עדי קול: לגמרי.

עדי קול: אנחנו כל כך לא באותה קבוצה.

<נוה דרומי: אמנם אנחנו לא באותה קבוצה, אבל גם זה על הכיפאק.

<נוה דרומי: אני הולכת עוד מעט לדיון בזכויות אדם במקום אחר, אני לא יודעת מי מצטרף אלי מכל הקהל כאן.

עדי קול: דיון בזכויות אדם?

<נוה דרומי: כן, לדיון בנוגע לזכויות אדם בישראל והאו"ם, וכו'.

עדי קול: זה הדיון של רוברט אילטוב?

<נוה דרומי: לא.

<נוה דרומי: שמי נוה דרומי, מנהלת תנועת זכויות אדם כחולבן, תנועה שמתעסקת בשמירה על זכויות האדם, מקום עם אפיקים שונים.

<נוה דרומי: אנחנו גם ארגון ציוני, שמתבסס על ערכי הציונות.

<נוה דרומי: יש פה את מנהל תחום המעברים, שי שחף, שיש לו את כל הנתונים, הוא גם ידבר עוד מעט.

<נוה דרומי: יש פה מתנדב שמגיע למעברים כל שבוע, אפילו שני מתנדבים.

עיסאווי פריג': לזכויות אדם יש צבע, כחול לבן או ורוד צהוב?

<נוה דרומי: צבע כחול לבן, יפה, גאה, בוהק.

עיסאווי פריג': זה יפה, אבל זה זכויות אדם, זה לא מחייב צבע.

<נוה דרומי: שנייה, שנייה.

<נוה דרומי: אתה דיברת, לא הפרעתי לך, גם אני עכשיו מדברת, תודה.

זהבה גלאון: לחברי כנסת לא מפריעים.

<נוה דרומי: אבל - - -

עדי קול: לא, נוה, אחד הדברים פה, אמנם לחבר כנסת יש מעט זכויות, למרות שנשמע שיש הרבה, הזכות היחידה שיש לו בכנסת זה שחבר כנסת יכול לדבר בלי רשות דיבור, בהתפרצות, עד שהם עוברים איזה שהוא גבול.

עדי קול: לכן לו יש זכויות יותר גבוהות משלך בחדר הזה.

<נוה דרומי: משפט חריף לומר.

עדי קול: בחדר הזה.

עדי קול: בכל מקום אחר, לצערי פחות.

<נוה דרומי: אין בעיה.

<נוה דרומי: מה שאני רוצה לומר זה שנושא המעברים הוא נושא מורכב.

<נוה דרומי: המציאות פה - - -

עדי קול: את זה הוא כבר אמר.

עדי קול: תגידי דברים חדשים בבקשה.

<נוה דרומי: מי שיגיד דברים זה שי, שמגיע למעברים - - -

עדי קול: תודה.

עדי קול: שי, תקבל רשות דיבור אחר שידבר אלוף המשנה ואנחנו נקבל ממך תשובות, אני אתן לך לדבר, לא לפני.

עדי קול: ותודה לך על האמירה המדהימה, שזה מורכב, כי לא שמענו אותה קודם.

<נוה דרומי: לא, אבל חשוב להגיד שגם מי שמנהל את הדיון יבין שזה מורכב.

עדי קול: טוב.

זהבה גלאון: מי שמנהלת את הדיון מבינה.

זהבה גלאון: מי שמנהלת את הדיון מבינה מצוין את המצב.

עדי קול: לגמרי.

זהבה גלאון: היא לא צריכה שיסבירו לה שזה המצב.

<שי שחף: לא, אבל שווה לעבור על העובדות.

זהבה גלאון: כולנו מכירים את העובדות.

<שי שחף: לא, לא, הדו"ח כמעט בכולו שגוי ויש הרבה מאד - - -

עדי קול: סליחה, שי, אתה קיבלת רשות דיבור ממני?

<שי שחף: לא, אבל - - -

עדי קול: ואתה תרצה לקבל בהמשך?

<שי שחף: כן.

עדי קול: אז למה אתה מתפרץ?

עדי קול: כי אתה רוצה לאבד את זכותך?

<שי שחף: חס וחלילה.

עדי קול: לא.

עדי קול: וכיוון שחברתך, שאכן שיחקה איתי כדור מים, עכשיו כשהיא אומרת, וכדאי לכם, זה ספורט נהדר כדור מים - - -

<עופר הינדי: אני מעדיף כדורגל.

<נוה דרומי: שומרת על הפיגורה עד היום.

עדי קול: אני לא, לא שומרת באופן גאה.

<עופר הינדי: אני אוהד את קטמון, קניתי מניה שם.

עדי קול: אה, בית"ריסט.

<עופר הינדי: זה לא בית"ר.

עדי קול: אבל בשביל האמירה שהמעבר במחסומים מורכב, אנחנו מעריכים את האמירה הזאת.

עדי קול: לא ידענו.

עדי קול: תודה.

<נוה דרומי: אני שמחה להועיל.

עדי קול: עכשיו תאמר את הנקודות שלך ואז אליך.

עדי קול: נקודתית.

<עופר הינדי: אני רוצה קודם כל לענות לחבר הכנסת.

<עופר הינדי: תראו, אין ספק שזה לא נוח וזה לא הדבר האופטימאלי לעבור במעברים.

<עופר הינדי: אני יכול לומר לכם שאנחנו קידמנו, עם המטרה ללוט"ר, במועצה לביטחון לאומי, הצעת מחליטים, טיוטה להצעת מחליטים בשנת 2011, לזרוח חלק ממעברי עוטף ירושלים.

עדי קול: מה זה לזרוח?

<עופר הינדי: אזרוח.

<עופר הינדי: אז אני אומר לכם שביהודה ושומרון, תראו, המעברים פחות או יותר מתחלקים.

עדי קול: הפרטה, אוקיי.

<עופר הינדי: במשרד הביטחון הוקמה מנהלת מעברים שעוסקת-.

<עופר הינדי: ומערכת הביטחון, תראו, חיילי צה"ל, גם כשהיו מושאלים למשטרה בעוטף ירושלים, וגם ביהודה ושומרון, במהות שלהם, ב-DNA של חייל הוא לא להיות במעבר.

<עופר הינדי: וזה מקובל על כולנו וזו לא משימה צה"לית.

עדי קול: נכון.

<עופר הינדי: נכפה עלינו לעשות את זה ואנחנו עושים את זה, כי זה - - -

עדי קול: איך אתם מכשירים אותם למשימה הנוראית הזאת?

עדי קול: באמת זה בלתי אפשרי.

<עופר הינדי: יפה.

<עופר הינדי: הקמנו שני גדודים במשטרה צבאית: גדוד תעוז, שנמצא ביהודה ושומרון וגדוד ארז, שכפוף למשטרת ישראל במעברי העוטף, כי מעברי העוטף כפופים לשר לביטחון הפנים ולמשטרה, ולא לצה"ל.

<עופר הינדי: והקמנו שני גדודים, שהמטרה שלהם היא קודם כל בתרבות הארגונית שלהם, ובתודעה של מה שהם צריכים לשרת, יבינו את העניין הזה.

עדי קול: אני יכולה לבקש ממך משהו?

עדי קול: באמת, אני יודעת שעכשיו כדי לבקש אני צריכה להעביר דרך רות בר ורות בר תעביר לשר והשר יגיד לא, אבל אני מנסה לבקש מכם או מהמשטרה, האם אנחנו יכולים לדעת מה חלק מההכשרה שעוברים האנשים בגדודים האלה?

<עופר הינדי: כן, התשובה היא כן.

עדי קול: אני הייתי רוצה לראות האם באמת - - -

<עופר הינדי: אלף התשובה היא חד משמעית כן, אין פה דברים סודיים - - -

עדי קול: תודה רבה.

<עופר הינדי: תוכלו לקבל את זה בצורה מסודרת, אין שום בעיה.

<עופר הינדי: רק מה אני אומר?

<עופר הינדי: ביהודה ושומרון התחיל תהליך במשרד הביטחון, אזרחנו בערך 11 מעברים.

<עופר הינדי: מה זה אומר אזרחנו - - -

עיסאווי פריג': המילה אזרחנו - - -

עדי קול: כן, כן.

<עופר הינדי: העברנו מצה"ל.

עדי קול: רגע, העברתם לצה"ל?

<עופר הינדי: התפעול עבר מידי הצבא לגוף במשרד הביטחון, של מנהלת המעברים, שמתפעל את המעבר באמצעות אזרחים.

עדי קול: רגע, הוא זכה במכרז?

עדי קול: רגע, רגע, הוא לא זכה במכרז, מה זאת אומרת?

עדי קול: הוא ספק יחיד?

<יהודה פרץ: לא מדובר כאן במכרזים.

<יהודה פרץ: פרץ יהודה, אני ראש מחלקת המעברים במשטרה, אני הממונה על כל נושא ההנחיה במעברים, שחלק בכיר ונכבד מהתחום שלי זה נושא ההכשרה של האנשים.

עדי קול: אני שמחה.

<יהודה פרץ: ואחד מהדברים שאני רוצה לומר, ראשית מה זה רמי"ם לשאלתך, זה גוף אזרחי, שמנוהל במשרד הביטחון.

<יהודה פרץ: זה רשות מנהלת מעברים יבשתיים.

<יהודה פרץ: הגוף הזה מעסיק בתוכו אנשים שהם הרבה יותר בוגרים מאשר סתם חיילים, וחס ושלום, אני לא מזלזל בחיילים, אבל ב-DNA שלהם הם לא מיועדים להיות אלה שעובדים במחסומים.

<יהודה פרץ: יש הרבה מאד לספוג גם עלבונות, גם להתאפק וכו', ואנחנו עושים את זה באמצעות ראייה ובלי מחקר מדעי.

<יהודה פרץ: ראייה במעברים שבהם יש את הגוף הזה שנקרא רמ"ים - - -

עדי קול: איפה זה?

<עופר הינדי: 11 מעברים ביהודה ושומרון.

<עופר הינדי: כל הגדולים.

<יהודה פרץ: 11 מעברים.

<יהודה פרץ: ואגב, קלנדייה הוא הבא בתור, למי שהעלה כאן את הבעיה.

עדי קול: אז תגידו לנו רק זמנים.

עדי קול: באמת אני אומרת, על כל דבר: מתי פותחים וכו', כי אז לא נדע לבקר את הגוף הזה.

<יהודה פרץ: הזמנים הם: במהלך השנה הזאת יאוזרח ככל הנראה מעבר אחד, אלא אם כן תהיה בעיית תקציב שוב, ולא אני אמון על זה, ובמישור השני - - -

עדי קול: מה זאת אומרת?

עדי קול: זאת תכנית שקיימת אבל לא תוקצבה?

<יהודה פרץ: היא לא תוקצבה, זה מתוך התקציבים הפנימיים של משרד הביטחון ושל המשרד לביטחון פנים.

<יהודה פרץ: אני חבר בצוות, אנחנו עובדים בימים האלה ומבצעים, אבל זאת לא השאלה.

עיסאווי פריג': איזה מעברים יתאזרחו?

<יהודה פרץ: כרגע אנחנו מדברים על ארבעה מעברים שבעיקרם גם סחורות: ביטוניה, קלנדייה, מנהרות ורחל.

<סוהיר עאבדי: שער אפרים?

<סוהיר עאבדי: סליחה שאני מתפרצת.

<יהודה פרץ: זה לא.

<יהודה פרץ: שער אפרים לא שייך לזה, הוא מנוהל על ידי רמ"ים.

<סוהיר עאבדי: שהיא גם חברה פרטית.

<יהודה פרץ: זה לא רפרטית, רבותי.

עדי קול: אבל טיבי, בלי הרצאות, אנחנו עכשיו הגענו לשלב התשובות אחרי שעה.

אחמד טיבי: בלי מה?

עדי קול: בלי הרצאות.

<יהודה פרץ: אני רק רוצה להגיד דבר אחד, יכול מאד להיות שישנן בעיות במחסומים - - -

עדי קול: תודה, סוף סוף מישהו מודה.

עדי קול: אני מודה לך.

עדי קול: באמת מודה לך מקרב לב.

עיסאווי פריג': לא, הוא אמר יכול להיות, הוא לא התחייב.

עדי קול: אתה פספסת, קודם לא היה בעיות.

<יהודה פרץ: אני רוצה לומר שהבעיה או הסוגיה שאני מתחבט בה דקה-דקה, יום-יום, היא הסוגיה של לשלב בין הביטחון, הצורך הביטחוני, לבין איכות החיים של האנשים האלה, שאנחנו רואים בהם אזרחים, אנשים, בני אדם, ולא משנה אם התעודה שלו היא כתומה או כחולה.

<יהודה פרץ: בראש ובראשונה, ואני לא רוצה להיות מאלה שיושבים על הגדר.

<יהודה פרץ: אני לא רוצה כל הזמן לקבל את הסטיגמה שאנחנו נגד.

<יהודה פרץ: אנחנו לא נגד אף אחד.

<יהודה פרץ: אנחנו בעד ביטחון.

<יהודה פרץ: אמר חבר הכנסת שיצא, שהוא גם בעד ביטחון - - -

עדי קול: עיסאווי פריג'.

<יהודה פרץ: אני שמח, מצטרף לדעה הזאת.

<יהודה פרץ: אנחנו עושים למטרות הביטחון את הכל.

<יהודה פרץ: אנחנו יום ולילה חושבים איך לשפר את המצב.

<יהודה פרץ: ראייה, שאלתם כאן שאלה על שועפאט, מ"פ שועפאט.

עדי קול: נכון.

<יהודה פרץ: מ"פ שועאפט היום מקבל הנחות בידוקיות.

<יהודה פרץ: מה המושג הזה?

<יהודה פרץ: אנחנו מנהלים סיכונים.

<יהודה פרץ: העבודה שלי זה לנהל סיכונים.

<יהודה פרץ: אנחנו מנהלים סיכונים ומחליטים שבמ"פ שועפאט - - -

עדי קול: בגלל העומס.

<יהודה פרץ: מגביר את הסיכון, מעביר יותר אנשים, כדי באמת לא להתעמר באותם ילדים - - -

עדי קול: רגע, בסדר.

עדי קול: את זה שמעתי.

<יהודה פרץ: ביטלנו.

עדי קול: עכשיו שוב, שלוש שאלות ספציפיות אני רוצה לשאול.

עדי קול: אחת, יושב פה הנציג הבכיר של מערך הכבאות בירושלים, אומר לך בעצמו יש פה בעיה, אנחנו לא מצליחים לעבור בזמן, אנשים ימותו בגלל השריפות.

עדי קול: והוא הציע גם הצעה.

עדי קול: הוא אמר – אני רוצה שתמצאו לי מקום - - -

<עופר הינדי: אני פעם ראשונה שומע את זה.

עדי קול: רגע, אלוף משנה הינדי, לא קיבלת רשות דיבור.

עדי קול: אולי בצבא, אבל לא כאן.

<עופר הינדי: אני אומר אני פעם ראשונה שומע את זה פה.

עדי קול: לא אתה ולא כחולבן ולא אדום שחור, מדברים ברשות דיבור.

עדי קול: אז אחד, אני רוצה תשובה לגבי העניין הזה, האם אתה יכולים לעזור למצוא.

עדי קול: הוא הציע לשים כבאית במחסום.

עדי קול: זה דבר אחד.

עדי קול: דבר שני, תגידו לי שאין סמים בחניון, אני אשמח, אבל תגידו לי מה עשיתם כדי לבדוק את זה.

עדי קול: סמים זה תחום חביב עלי במיוחד.

עדי קול: דבר שלישי, טיפול בנושא של ההטרדות המיניות – איך מונעים את זה, ואני מבינה שיש הצקות והתעללויות והשפלות משני הכיוונים.

עדי קול: ואני שמחה שאנשים יותר מבוגרים, אבל העובדה שקיים ארגון מחסום ווטש, אומרת שיש בעיה.

עדי קול: נשים סתם לא היו קמות ואומרות וואלה, אנחנו רוצות לבוא לעמוד שם בשביל הכייף, כי הכל בסדר.

<יהודה פרץ: אני לא יודע אם שמת לב גברתי, אבל אני רשמתי את הדברים.

<יהודה פרץ: את כל הטענות האלה רשמתי, על החלק הגדול מהן לא אני ולא הינדי ולא אף אחד מהיושבים בחדר, מוסמך לתת את התשובות.

<יהודה פרץ: מדובר כאן בשטח טריטוריאלי של מחוז ירושלים, ולכן אני לוקח על עצמי להעביר את זה לממונים - - -

אחמד טיבי: האם זו פעם ראשונה שאתה שומע את הטענות האלה, שהעלתה יושבת הראש?

<יהודה פרץ: את הטענות האלה ספציפיות, אני גם פעם ראשונה נמצא כאן.

<יהודה פרץ: אני לא חדש מאד בתפקיד, אבל אני שנה, אבל חלק גדול מהטענות אני שומע פעם ראשונה.

<יהודה פרץ: אני מבטיח לכם שאני אתייחס לכולן.

עדי קול: אני מעריכה את התשובה הכנה.

עדי קול: באמת, אנחנו נמצאים כבר זמן, מעריכה.

זהבה גלאון: אני רוצה להעיר הערה.

<יהודה פרץ: לגבי השאלה בהטרדות מיניות, לא אנחנו מטפלים בזה, משרד המשפטים.

<יהודה פרץ: אני ממליץ בחום ומציע, על כל תלונה כזאת, בעיקר נגד שוטר או חייל, להגיש תלונה מיד.

<יהודה פרץ: קודם כל להגיש תלונה - - -

עדי קול: כן, אבל אתה מבין את הקושי.

<יהודה פרץ: אני מבין את הקושי.

<יהודה פרץ: אני מבין את הכל, אבל החיים לא - - -

עדי קול: אבל השאלה, אני אגיד לך מה, שבוע שעבר היינו פה בדיון הראשון בנושא הזה, ראשון אמרתי, כאמור מיני רבים, והיה פה קולין היימס, שהוא נציג המנהל הקהילתי - - -

<עופר הינדי: ראש המנהל הקהילתי.

עדי קול: ראש המנהל הקהילתי, ואחד הדברים שהוא אמר שיש בעיית תקשורת.

עדי קול: ולכן גם שאלתי לעניין קו הטלפון.

עדי קול: לפעמים - ואני גם מתעסקת עם שירות טלפוני במקרים אחרים – לפעמים מאד קשה להגיש תלונה שנרשמת ויש לה משמעויות אחרות, משפחתיות, ואם יהיה טלפון אחד שאתה יכול להתקשר ולהגיד עכשיו קרה, אולי אנונימי, אולי משהו כזה, זה מאפשר.

עדי קול: מספר טלפון במוספים - - -

<יהודה פרץ: זה רשום גברתי.

<יהודה פרץ: זה לגבי הנושא הזה.

<יהודה פרץ: דבר אחד אני רק רוצה לסבר את האוזן טיפה מחוץ לשלוש השאלות, ברשותך.

<יהודה פרץ: אני נתון ללחצים יומיומיים, שעה-שעה, יום ולילה ולאו דווקא מהתושבים האלה, מהמתפ"ש ומהפיקוד - - -

עדי קול: רגע, מה זה?

<יהודה פרץ: מתפ"ש זה מנהלת תיאום הפעולות בשטחים, פעולות הממשלה בשטחים.

עדי קול: אוקיי, תודה.

עדי קול: ראשי תיבות זה לא פה.

<יהודה פרץ: מנהלת תיאום פעולות הממשלה בשטחים.

<יהודה פרץ: מאחר שאני אחראי על כמות הוויסות ואופן הכניסה לארץ, 24 שעות ביממה להקלות והקלות והקלות.

<יהודה פרץ: ולא בכדי הגענו למצב שהמחסום הזה זה עדיין לא מספיק.

<יהודה פרץ: כל מה שתגידו אתם כמעט צודקים, זה עדיין לא מספיק, אבל לא בכדי הגענו ל-8,000 איש, לא בכדי הגענו לזה שלא מורידים אנשים לתוך המחסומים ויש עוד מה לשפר, ואנחנו בכיוון.

עדי קול: רגע, ושאלה לגבי הדרכה.

עדי קול: בישראל יש מרכז מדהים שנקרא המרכז לנפגעות תקיפה מינית.

עדי קול: הם עושים הדרכות ואנחנו עכשיו ביקשנו שהם ידריכו שופטים וידריכו מורים, כדי להסביר את הרגישות של הטרדות מיניות.

עדי קול: האם יש גישה לגוף הזה, להכשרות של אנשים כיום?

<יהודה פרץ: ראשית אני לא אומר ממש, אבל אני אומר דבר אחד: אני לא בעל הסמכות להכניס גורם אזרחי, אבל אני רושם את זה בפני.

<יהודה פרץ: אתם תקבלו - - -

עדי קול: ואני מבקשת לקבל תשובה בנושא הזה, על האפשרות הזאת.

<יהודה פרץ: אתם תקבלו תשובה, אבל אני רוצה לומר לך שאנחנו עושים את המיטב בהדרכות בכל הנושאים, הן בזכויות האדם ותמיד יש חריגים.

זהבה גלאון: אני רוצה הערה, ברשותך, כי יש לי שאילתה ואני צריכה ללכת.

זהבה גלאון: אני רוצה רק הערה אחת.

עדי קול: באחת עשרה, מה אתם הולכים לשאילתה חצי שעה לפני הזמן?

זהבה גלאון: כי הוא אמר לי לבוא קודם.

זהבה גלאון: הערה אחת, ברשותכם.

זהבה גלאון: אני מודה שממש לא נוח לי.

זהבה גלאון: באמת, אני חושבת שאת מנהלת את זה באמת מדהים ואת שואלת את השאלות הנכונות וממש ממש לא נוח לי.

זהבה גלאון: אני יושבת כאן בחדר ואם זר היה נקלע לכאן, הוא היה יוצא מפה בתחושה שהכל נהדר.

זהבה גלאון: אנחנו מנהלים סיכונים ואנחנו מנסים לעשות איזונים, הכל נכון.

זהבה גלאון: זה ברור שאתם צריכים לקחת סיכונים ולוודא שיש איזונים, ותמיד זה אותה תשובה – בין צורכי הביטחון והצרכים של חיי היום יום, ואני רוצה להגיד לך שאתם לא עושים את זה כנראה כמו שצריך.

זהבה גלאון: אם אנחנו מקבלים כאלה תלונות, ועכשיו אני יודעת שאתם עושים כל מאמץ, אבל אם אנחנו שומעים את האנשים ביום יום, ואת החיים הבלתי נסבלים שלהם, ואת הסיוט של החיים שלהם, זה אומר שאתם לא עושים מאמץ מספיק.

זהבה גלאון: אני בטוחה שאתם עושים מאמץ, אם לא עושים מאמץ מספיק.

זהבה גלאון: זה לא יכול להיות.

זהבה גלאון: זה לא מתקבל על הדעת.

זהבה גלאון: אני רוצה להגיד עוד משהו.

זהבה גלאון: אני חושבת שזה חמור מאד שראש עיריית ירושלים, אני שומעת את הדברים הבאת נכוחים של משה ממערך הכבאות.

זהבה גלאון: איזה מין דבר זה שראש עיריית ירושלים לא עומד לשר לביטחון הפנים על הראש, ולא לשר הביטחון ולא דואג לזה.

עדי קול: את רוצה שאני אסביר לך?

זהבה גלאון: לא.

זהבה גלאון: בסדר, זה צריך להיות ברמה הזאת.

זהבה גלאון: משה צריך לשבת פה ולהסביר שאם לוקח חצי שעה אז הוא לא יכול לתת מענה להצלת חיים?

זהבה גלאון: תגידו השתגעתם שבכלל יכולה להיות סיטואציה כזאת?

זהבה גלאון: פשוט זה הרי לא יעלה על הדעת.

זהבה גלאון: מה שמסתבר שכל מה שלא יעלה על הדעת עולה על הדעת כאן בישיבה.

זהבה גלאון: אני רואה את הדברים מאד בחומרה, אני חושבת שאתם צריכים להזיז את עצמכם, ואם אתם מנהלים סיכונים, תנהלו אותם ביותר, ואתם הולכים למהלך של הידברות ויש משא ומתן מדיני, וכאילו אין כלום והחיים בשטח על הפנים.

זהבה גלאון: הרי מה שאנחנו שומעים פה זה על הפנים.

זהבה גלאון: כל אחד דיבר בדקה, על הפנים.

זהבה גלאון: אני שומעת את זאת מכחולבן כמה המצב נפלא?

זהבה גלאון: תגידו, השתגעתם?

זהבה גלאון: באמת מישהו היה נוחת כאן מהחלל החיצון.

זהבה גלאון: החיים הם בלתי נסבלים.

זהבה גלאון: כל היום, אני אומרת לכם, בלשכה שלי, כל היום אני מקבלת תלונות גם מאנשים פרטיים, גם באמצעות הארגונים, כל יום על משהו אחר.

זהבה גלאון: אז כל יום זה סיפור של בן אדם אחד, אבל ביחד זה סיפורים גדולים.

זהבה גלאון: מה קורה פה?

זהבה גלאון: אז אני חושבת שמישהו שם למעלה צריך - - -

<יהודה פרץ: אז הם קיבלו.

<יהודה פרץ: מישהו שם למעלה קיבל את ההחלטה.

<יהודה פרץ: זאת הסיבה שיושבים כאן שני הקצינים, הם הגיעו לכאן כדי לשמוע באוזניים שלהם את הטענות.

<יהודה פרץ: הם אמונים על המעברים האלה בעוטף ירושלים.

<יהודה פרץ: הם קיבלו מינוי עכשיו, וזה כבר דבר שנעשה וחדש, ועם זה אנחנו נתקדם קדימה.

<יהודה פרץ: אז אני חושב שאנחנו עושים מספיק.

<יהודה פרץ: ואני רוצה רק להגיד לגבי - - -

עדי קול: רגע, רגע, לא.

עדי קול: אתה יודע מה, גם אם תשאל אותי, אני לא יודעת ביניכם, אבל גם אם תשאל אותי אם אני עושה מספיק כחברת כנסת, אני אגיד לך שלא, כי תמיד אפשר לעשות יותר.

<יהודה פרץ: נכון, נכון.

עדי קול: אז להגיד - - -

<יהודה פרץ: לא אמרתי עושים מספיק.

<יהודה פרץ: אמרתי עצם זה שהם קיבלו מינוי, זאת אומרת שאנחנו מכירים בבעיה.

עדי קול: אוקיי.

<יהודה פרץ: לומר את השמות שלהם?

<יהודה פרץ: הם יכולים להציג את עצמם: מיטל מוזס ובני מקאניק.

<יהודה פרץ: שניהם קיבלו אצלי במחלקה מינוי לטפל בנושא של מעבר עוטף ירושלים, כי זיהינו שם בעיה.

<יהודה פרץ: העוטף בכלל, לא רק שני המעברים האלה, ואנחנו קוראים את הבעיות האלה.

עדי קול: אני רוצה להציע עוד הצעה.

<יהודה פרץ: וזה בהנחיה.

עדי קול: אז אני רוצה להציע הצעה.

עדי קול: ושוב, אני תיכף אתן לכם לדבר ואני יודעת שכל פעם אנחנו לא מספיקים למצות את כל הנושאים, אני אומרת לכם מראש, יש לנו מליאה בשעה 11 ולכן אנחנו נצטרך כל פעם לבוא שוב.

עדי קול: אני מצטערת שאני מתזזת אתכם, אבל יש לנו עוד דיון על חינוך ויש לנו דיון על בריאות.

עדי קול: אני רוצה להציע הצעה ואני יודעת שזאת הצעה מהפכנית, ואני מציעה אותה לך ולא לאלוף משנה הינדי, כי אני יודעת מה תהיה תשובתו, סליחה.

עדי קול: התרשמתי כבר.

עדי קול: אנחנו עושים שינויים ונראה לי מוזר שיש תלונות ששומעים פעם ראשונה כאן.

עדי קול: וגם קולין אמר לי בשבוע שעבר שאת ההצעה עם הכבאות הוא לא שמע קודם.

עדי קול: חבל שאנחנו צריכים להתכנס בכנסת כדי שאתם תקבלו את ההצעות והבעיות.

עדי קול: והשאלה היא – אם יש שני אנשים חדשים ויש פה אנשים שנמצאים בשטח, גם הארגונים, כל הארגונים, כולל ארגון זכויות האדם כחולבן, כל האנשים שיש להם בעיות, איזה דיאלוג נעשה איתם לשמוע.

עדי קול: עכשיו אנחנו עוברים איזה שהוא תהליך של הטעמה, מה הבעיות שאתם עוברים?

עדי קול: ואני פשוט שואלת, האם אפשר לעשות מן פגישה כזאת, פגישת דיאלוג עם התושבים, כדי להבין איך אנחנו מתחילים מעכשיו והלאה, לא אחורה.

<עופר הינדי: מה הייתה התשובה שלי בעניין הזה שאמרת?

עדי קול: אני לוקח בחשבון את מערכת השיקולים ואני דואג לביטחון התושבים - - -

<עופר הינדי: לא, אבל זה לא מה ששאלת.

<עופר הינדי: שאלת פה עכשיו על המפגש עם האנשים.

<עופר הינדי: אני באופן עקבי נפגש איתם.

<עופר הינדי: הוא בטלפון עם הסגן שלי כל שעתיים.

עדי קול: אבל תקשיב, זה לא עוזר.

עדי קול: אז אני אומרת עכשיו יש גוף חדש.

עדי קול: זה לא עוזר.

עדי קול: עדיין יש בעיות.

עדי קול: אתה חושב שהכל בסדר ויש פה אנשים חדשים ואני אומרת בואו נסתכל קדימה ונגיד – יש מחסום, יש את כל הגופים, בואו נעשה - - -

<עופר הינדי: אף אחד לא אמר שהכל בסדר.

עדי קול: רגע שנייה, שאלתי אותך אם אתה מרגיש שאתה מרוצה ואמרת שכן.

<עופר הינדי: אני אמרתי לך בצורה כנה וישירה - - -

עדי קול: בהתחשב בזה, שאתה מרוצה.

<עופר הינדי: בהתחשב באילוצים אנחנו לא מפסיקים כל הזמן לשפר ולהשתפר בתחומים האלה.

<עופר הינדי: האם זה המצב האידיאלי?

<עופר הינדי: התשובה היא לא.

עדי קול: אוקיי, זה מה שרציתי לשמוע.

<עופר הינדי: האם אי פעם יהיה מצב אידיאלי?

<עופר הינדי: התשובה היא לא.

עדי קול: לא, אידיאלי ביחס לאיזונים, ביחס לביטחון - - -

<עופר הינדי: כן, כי בעצם המכשול והמעברים זה איזה שהוא חסם, אין מה לעשות.

עדי קול: נכון, מסכימה.

עדי קול: אנחנו צריכים להגיע לדרך למזער את הנזקים.

<עופר הינדי: אמרתי לך שאנחנו, מערכת הביטחון מיזמתה, הובילה יחד עם המטרה ללוט"ר את הטיוטא להצעת המחליטים לאזרוח מעברי עוטף ירושלים, ושממשלת ישראל תתכבד ותתקצב ונצא לדרך.

עדי קול: עוד לא אמרנו אין כסף.

עדי קול: דבי אני שמעתי אותך, אבל אנחנו נוותר כאן על הדיון בהפרטה.

<עופר הינדי: אני אחרי זה אתן לך גם את הטיוטא.

עדי קול: אני רוצה שוב להגיד לך, אני מבקשת ואני רוצה לקבל תשובה של כן ולא, האם עכשיו, כשיש הצעת מחליטים, אם שניכם, אני לא יודעת מי אחראי על זה, האם אפשר לעשות שולחן עגול שבו בלי הרצאות, בלי טלוויזיה, בלי חברי כנסת, אתם יושבים עם כל הגופים הרלבנטיים והם מגישים לכם מה בעיניהם צריך לעשות קדימה.

עדי קול: לא הבעיה, לא מה שהיה, קדימה.

<יהודה פרץ: התשובה היא חד משמעית כן, מבלי לקבל אישור מאף אחד, אני אומר לך את זה מראש.

<יהודה פרץ: התפקיד שלנו כמשטרה זה לשרת את הציבור וזה מה שאנחנו נעשה.

<יהודה פרץ: זה פעם אחת.

<יהודה פרץ: אני חייב להוסיף הערה, ברשותך.

<יהודה פרץ: אלוף משנה הינדי אני מכיר אותו שנה שאני בתפקיד.

<יהודה פרץ: הוא המציק מספר אחת לרווחת התושבים, וכאן הצטיירה תמונה אחרת, ואני מצטער על כך.

עדי קול: אוקיי, אז אני אשמח לקבל תשובה.

<ראיד טוייל: שלום לכם, שמי ראיד, אני המנכ"ל של ועד תושבי צפון ירושלים, עד מעבר קלנדייה.

<ראיד טוייל: רציתי רק לשאול כמה שאלות, אם יש תשובה, אני לא יודע.

<ראיד טוייל: משרד התחבורה מימן והוא מוכן לממן, עשו את כל השרטוטים, הם רק ממתינים לתשובה של הצבא בקשר לקו ישיר לאוטובוסים, תחבורה ציבורית נפרדת, שהיא מחכה.

<ראיד טוייל: לא יודעים.

<ראיד טוייל: עד עכשיו הם שואלים במשרד התחבורה, אולי שנה, שנתיים, שלוש.

<ראיד טוייל: זה קשה לקהל ולתושבים.

<ראיד טוייל: אם הם רוצים לחכות שנתיים, במילא גם הנתיב של האוטובוסים לקח שלוש או ארבע שנים עד שקיימו את זה, והאם זה ייקח עוד שנתיים-שלוש עד שיכינו את הנת"צ של התחבורה הציבורית.

<ראיד טוייל: רציתי גם לשאול מה ההיגיון שבן אדם שהוא נכנס לשרוולים, יוצא חצי ערום מהבדיקה ואם הוא רוצה, אם יש לו אוטו, שהוא יכול ללכת דרך מעבר חיזמה, רק מרים תעודה וממשיך, אפילו גם לא עוצרים אותו לפעמים.

<ראיד טוייל: ולמה בן אדם רגיל, שאין לו כסף לאוטו, אין לו רכב, שהוא יורד מהאוטובוס – תוריד חגורה, תוריד מעיל, תוריד הכל.

<ראיד טוייל: למה בכלל שירד מהאוטו?

<ראיד טוייל: הנה, למשל בנתיב של מעבר שועפאט, הם לא יורדים, הם מרימים.

<ראיד טוייל: אתה חושד במישהו – תוריד אותו.

<ראיד טוייל: למה להוריד את כולם?

<ראיד טוייל: ילדים, נשים?

<ראיד טוייל: הייתה מישהי מאיזה ארגון פה, אישה שהיא בהריון בחודש השביעי.

<ראיד טוייל: אמר לה השוטר באיזה חודש את?

<ראיד טוייל: אמרה לו בחודש שביעי.

<ראיד טוייל: אמר לה שבשביל להישאר באוטובוס היא צריכה להיות בחודש השמיני.

<ראיד טוייל: תרדי לבדיקה.

<ראיד טוייל: הוריד אותה.

<ראיד טוייל: אישה בהיריון בחודש השביעי, הוא מחליט, השוטר, בכמה חסר לו איזה בדיקה שיבדוק, עד כמה חודשים.

<ראיד טוייל: זה באמת.

<ראיד טוייל: וגם פתאום המעבר של האוטובוסים, תחבורה ציבורית, שאנשים אין להם כסף – סגור.

<ראיד טוייל: אין כוח אדם.

<ראיד טוייל: בצבא ששולט מהצפון ועד הדרום – אין חייל שיבדוק את הנשים?

<ראיד טוייל: שיבדוק את האוטובוסים וסוגרים?

<ראיד טוייל: האמת יש לנו יחסים טובים גם עם המפקד של המעבר, עמי ועם כולם.

<ראיד טוייל: אין.

<ראיד טוייל: אין כוח אדם.

<ראיד טוייל: מדינת ישראל, שיש לה כל העולם, מטוסים וזה, אין לה כוח אדם שיבדוק אוטובוס ויוריד את האנשים.

<ראיד טוייל: צילומים לא צריך להופיע לכם, יש לכם מספיק מצלמות שאתם יודעים הכל.

<ראיד טוייל: לא צריך.

<ראיד טוייל: אנחנו צוחקים על עצמנו.

<ראיד טוייל: הבעיה איך יש טרנזיט בלתי חוקי שעומד מאחורי המחסום, בשביל שייכנס האזרח.

<ראיד טוייל: בשביל לא להיכנס לשרוולים ולחכות, הוא הולך ומשלם עוד 10 שקלים - - -

עדי קול: ומשלמים כסף?

עדי קול: די.

<ראיד טוייל: הוא משלם עוד 10 שקלים באוטו בלתי חוקי, אין לו ביטוח, אין לו הכל, ולתחבורה הציבורית אסור לה ללכת דרך חיזמה.

<קריאה: והוא גם גנוב.

<ראיד טוייל: האזרח עולה באוטו שלא - - -

<עופר הינדי: אז אתה מציע שנבדוק כל אוטו אם הוא חוקי או לא?

עדי קול: רגע, רגע, שנייה.

עדי קול: דקה-דקה.

<ראיד טוייל: לא, אני לא אומר, זו עבודה של המשטרה.

<ראיד טוייל: סליחה, זו עבודה של המשטרה.

עדי קול: רגע, אני חייבת לעצור אותך.

עדי קול: זאת התשובה הרשמית שלך?

<עופר הינדי: לא.

עדי קול: באמת.

<עופר הינדי: לא, אני אומר שאני אתייחס.

עדי קול: אתה שומע את זה והבדיחה - - -

<עופר הינדי: אבל לא נתת לי אישור להתייחס.

עדי קול: לא, לא, קודם כל אתה ענית בלי לשאול אותי.

עדי קול: בלי לשאול אותי ענית?

עדי קול: נכון?

עדי קול: וענית תשובה צינית, באמת, לא הגיונית ולא ראויה.

עדי קול: נציג צבא ההגנה לישראל, הוא אומר לך שהם סוחטים אותם בכסף, כי אני - - -

<עופר הינדי: לא, הוא דיבר על הרכב הגנוב.

עדי קול: שנייה.

עדי קול: אני מבינה שעשיתם פשרות בענייני הביטחון, אמרתם את זה.

עדי קול: אתם מחפשים פחות.

<עופר הינדי: אם תרשי לי, את רוצה לשמוע - - -

עדי קול: אבל אומר פה מישהו, מי אחראי לבדוק שאנשים לא ייקחו מהם 10 שקלים כדי לעבור באוטו?

עדי קול: אני פשוט רוצה להספיק כמה שיותר דברים.

עדי קול: כן, תשובה.

עדי קול: לא נאום.

עדי קול: תשובה.

<ראיד טוייל: אני רק רוצה להשלים.

<עופר הינדי: רגע, אני רוצה לענות לה.

עדי קול: משפט אחד.

<ראיד טוייל: בסדר.

<ראיד טוייל: את האמת, לא התכוונתי שהטרנזיטים זה-.

<ראיד טוייל: הטרנזיטים האלה שעובדים, לוקחים את האנשים האלה לא חוקיים, אין להם אישורים להסיע נוסעים, והמשטרה יודעת.

עדי קול: לא, לא, הוא צחק.

עדי קול: זה היה לא במקום.

<ראיד טוייל: תחבורה ציבורית, אנחנו משלמים לאוטובוס ביטוח, לחברות הישראליות – 70,000 שקלים.

עדי קול: רגע, סליחה, אמרנו משפט.

<ראיד טוייל: רק להשלים.

עדי קול: לא, לא, די.

<ראיד טוייל: רק להשלים, ברשותך.

<ראיד טוייל: 70,000 שקלים משלמים לשנה ביטוח לחברה הישראלית.

<ראיד טוייל: 24,000, ולא רוצים לעשות ביטוח למכוניות שלנו.

עדי קול: אנחנו נעשה הכל, אני אמרתי להם, אנחנו נעשה דיונים בנפרד על הנושא של התחבורה.

עדי קול: הבטחתי לגמאל קודם, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: גברתי, אני בכוונה שאלתי אותך את מי אתה מייצג, כי אני חושב שאתה לא צריך לקחת אחריות אישית.

ג'מאל זחאלקה: זה לא עניין של מה אתה עשית, כי המצב הוא לא טוב ואתה לא היחיד שאשם בנושא הזה.

ג'מאל זחאלקה: כל המערכת אשמה, המדיניות אשמה.

ג'מאל זחאלקה: בכלל, המדיניות של בניית הגדר, שהיא לא חוקית, זו עבירה על החוק הבינלאומי, כל הגדר.

ג'מאל זחאלקה: זה עבריינות.

עדי קול: רק אל תפתח את זה פה.

ג'מאל זחאלקה: לא, לא, לא, אני רוצה - - -

<עופר הינדי: זה לא דיון משפטי פה.

<עופר הינדי: תפנה לערכאות המשפטיות במדינת ישראל.

עדי קול: סליחה, לא קיבלת רשות דיבור.

עדי קול: אני עצרתי את זה ואני - - -

ג'מאל זחאלקה: בשביל זה אני פוליטיקאי, אני לא טכנוקרט.

ג'מאל זחאלקה: אני אומר שאני מתנגד, הגדר היא לא חוקית על פי החוק הבינלאומי.

עדי קול: אוקיי, בסדר.

עדי קול: טענה.

עדי קול: אנחנו לא דנים בה.

ג'מאל זחאלקה: זה אחד.

ג'מאל זחאלקה: המחסומים של הגדר הם לא חוקיים, אבל יש מציאות.

ג'מאל זחאלקה: במציאות הזאת אני רוצה להגיד כמה דברים.

ג'מאל זחאלקה: אחד, זה חמור ביותר, זה כמעט רשלנות פושעת, הדברים שנאמרו כאן על שירותי הכבאות, הם חמורים ביותר ולא מפי חבר כנסת זחאלקה או מישהו אחר, אלא מפי מפקד הכבאות שאומר – אנחנו מסכנים חיי אדם כשלא נותנים לנו לעבור במהירות.

ג'מאל זחאלקה: והוא צודק, ואני לא יודע איך אתם מחרישים ולא שומעים את הדבר הזה ולא עושים כלום.

עדי קול: רגע, אז רק כדי שתדע, גם עם מד"א יש לנו קשיים.

ג'מאל זחאלקה: וגם עם מד"א.

ג'מאל זחאלקה: שירותי ההצלה, יש בעיה קשה פה.

ג'מאל זחאלקה: דבר שני, מי קובע אם המצב טוב?

ג'מאל זחאלקה: התושבים או הצבא?

ג'מאל זחאלקה: הצבא אומר המצב טוב ומביאים לנו כאן על השולחן, זורקים את נוסחת הפלא, איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: לשלב בין צורכי הביטחון ורווחת התושבים.

ג'מאל זחאלקה: אז צורכי הביטחון 99% ורווחת התושבים 1%.

ג'מאל זחאלקה: גם שילוב.

ג'מאל זחאלקה: זה לא מספר קסם.

ג'מאל זחאלקה: זה לא עושה רושם בכלל, אני מסתכל על המציאות עצמה.

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה לשאול למשל, קודם כל האם נכון המספר שנזרק שיש עוד 300 ק"מ לבנות את הגדר, כי אתה אחראי על זה.

ג'מאל זחאלקה: שאלה שנייה, כמה אנשים נמצאו אשמים בהטרדה מינית, בתלונות שקיבלתם?

ג'מאל זחאלקה: אני בטוח שעל פי - - -

עדי קול: יש מעט תלונות יחסית.

ג'מאל זחאלקה: אבל בתלונות שהתקבלו.

ג'מאל זחאלקה: בתלונות שהתקבלו על השפלה, על פגיעה באנשים, האם מישהו הועמד לדין?

ג'מאל זחאלקה: האם שונו הוראות בכלל בעניין הזה, או שסתם, הכל בסדר.

ג'מאל זחאלקה: אני אומר לכם מעכשיו שאם לא תהיה הרתעה, כל שוטר, ואני ראיתי לפעמים שוטרים בגסות רוח ובצורה שלא תתואר, ויודעים שאף אחד לא יבוא איתם חשבון.

ג'מאל זחאלקה: יודעים שמעלימים עין מהם.

ג'מאל זחאלקה: אם אתה לא תיתן לי 10 שוטרים או בודקים במחסומים שהועמדו לדין, הוענשו, אז אני אומר לך – אתה נותן להם אור ירוק לעשות מה שהם רוצים.

ג'מאל זחאלקה: ואנחנו לא שמענו על הדבר הזה.

עדי קול: אנחנו נפנה בפנייה למשטרה ונבקש לקבל את הנתונים.

ג'מאל זחאלקה: אני עכשיו רוצה להגיד, אני קראתי את החלטת בג"ץ כפי שצוטטה כאן.

ג'מאל זחאלקה: ההחלטה אומרת דבר מאד חשוב.

ג'מאל זחאלקה: היא אומרת – אנחנו בכלל מכשירים את הגדר, בגלל שהמשטרה, ואתם שכנעתם אותם שהמעבר יהיה סביר.

ג'מאל זחאלקה: על זה, כלומר לכן אתם מתאמצים כל כך הרבה להגיד שהכל בסדר.

ג'מאל זחאלקה: למה?

ג'מאל זחאלקה: כי זה עומד על זה.

ג'מאל זחאלקה: אם המעבר לא סביר – אז הגדר לא חוקית.

ג'מאל זחאלקה: בג"ץ היה מחליט החלטה אחרת.

ג'מאל זחאלקה: בג"ץ אפילו אומר לתושבים, אם זה לא עובד, תחזרו אלינו.

עדי קול: יכול להיות שצריך לחזור.

ג'מאל זחאלקה: תחזרו אלינו.

ג'מאל זחאלקה: ואני אומר שזה לא.

ג'מאל זחאלקה: אני ביקרתי בבתי ספר, לא עמדתי במחסום, ואחת התלונות שקיבלתי שמעתי בכל בתי הספר בירושלים המזרחית, במיוחד באזור בית חנינה ושועפאט, זה שתלמידים מאחרים.

עדי קול: בוא נפריד כי אנחנו נעשה דיון שלם בנושא חינוך.

ג'מאל זחאלקה: לא, לא, אני מעביר על מעבר.

ג'מאל זחאלקה: אני מדבר על 3,000 תלמידים שעוברים.

ג'מאל זחאלקה: זו אחת הבעיות במעברים.

ג'מאל זחאלקה: אתם יודעים שאמרו לי - למה יש כל כך הרבה תלמידים שאחוז הכישלון והנשירה בבתי הספר הוא הכי גבוה בירושלים המזרחית?

ג'מאל זחאלקה: נאמר שאחת הסיבות שנקבעו זה העניין של המעברים, המצב במעברים.

ג'מאל זחאלקה: אז זו פגיעה חמורה ביותר.

ג'מאל זחאלקה: אז אל תתארו לנו מצב שהכל טוב והכל יפה והכל זה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהמעברים הם לא מעל לחוק.

ג'מאל זחאלקה: אתם לא מעל לחוק.

ג'מאל זחאלקה: אתם לא מעל לזכויות אדם, האדם הסביר, האדם הממוצע, ואני חושב שמדיניות המחסומים והמחסומים עצמם, הם דווקא מייצרים אלימות.

ג'מאל זחאלקה: הם דבר מאד אלים.

ג'מאל זחאלקה: הם לא מונעים אלימות.

ג'מאל זחאלקה: אני אומר לכם בסופו של דבר, בסופו של יום המחסומים לא מונעים אלימות, אלא מייצרים אלימות.

עדי קול: תודה.

עדי קול: מיקי, נציג משרד הבריאות, מה שלא עלה על השולחן זה הנושא של האמבולנסים, ונמצאים פה האנשים הרלבנטיים.

עדי קול: השאלה אם יש לכם קושי במעברים, עיכובים?

<מיקי דור: לא.

עדי קול: לא?

עדי קול: אתם לא מרגישים שיש לכם בעיה?

<מיקי דור: לא, ואני כבר ציינתי את זה אז.

<מיקי דור: יש הנחיה מפורשת למעבר גם כשהדבר לא דחוף.

<מיקי דור: יש את הפלאפון האישי שלי 24 שעות גם בפיקוד של המעברים וגם במעברים עצמם, שאם מישהו רוצים לעכב אותו על מקרה ספק דחוף, שאני אהיה זה שמחליט ולא החייל המסכן שם במעבר.

<מיקי דור: היו מקרים בודדים של בעיה בכניסה לבתי חולים שהעבירו לי הודעה בזמן אמת, וזה טופל כמובן מיידית.

<מיקי דור: לפעמים היו מקרים שבהם היו תלונות רטרואקטיביות, בתאריך זה וזה מישהו עוכב, אבל אז קשה לי מאד לעשות משהו רטרואקטיבית.

<מיקי דור: לתשעה אמבולנסים נתתי רישיונות, הם יכולים לעבור בלי שום בעיה.

<מיקי דור: מבחירה של הסהר האדום, הם עומדים על יד בית חולים אל-קודס.

<מיקי דור: ציינתי את זה בישיבה הקודמת, שבתשובה לשאלה של מישהו מהנוכחים - האם אפשר להעמיד אותם באחת השכונות, אמרתי שאני אתמוך, אין לי שום בעיה.

<מיקי דור: מה שהסהר יחליט.

<מיקי דור: אני לא מתערב בשיקולים של הסהר האדום איפה לשים את האמבולנסים שלו, אבל אם הוא יבחר לשים חלק מהם, מכל הלב.

<מיקי דור: אין לנו שום בעיה.

עדי קול: אבל זו שאלה של מקום.

עדי קול: תודה.

עדי קול: מיקי יצא לפנסיה ונשאר, אז צריך להצהיר על זה שהוא פה ויש את הפלאפון האישי שלו, תתקשרו, הוא עוזר.

עדי קול: בבקשה.

<מאהר סוס: קוראים לי מאהר סוס.

<מאהר סוס: באזור שלי לפעמים קוראים לי אחמד טיבי.

<מאהר סוס: כדאי לשים אצבע על איפה שכואב.

<מאהר סוס: נראה לי אדונים נכבדים כולכם, אתם רואים שאנחנו פה בשביל הרבה בעיות.

עדי קול: אנחנו רק זורקים אותן.

עדי קול: אני אגיד לכם מה, אני רוצה לדעת ממך האם אנחנו יכולים לקבוע דיון נוסף עוד חודש נגיד, ובחודש הזה תסכימו לקיים שולחן עגול עם הקהל.

<יהודה פרץ: ראשית אין לי בעיה, אני אשמח לקיים במהלך החודש הזה.

<יהודה פרץ: ושנית, אני מוכן לתת את הטלפון שלי לכל בעיה, בדיוק כמו שבמד"א עושים.

עדי קול: מעולה.

עדי קול: אז קודם כל התקדמנו.

עדי קול: יהיה דיון המשך.

עדי קול: אוקיי, תגיד מה שרצית.

<מאהר סוס: רק דקה וחצי, לא יותר.

<מאהר סוס: נראה לי שהתור שלכם הוא לא פחות מאשר התור של הרופא בחדר הניתוח, שאם יש לו טעות אחת אז החולה מת.

<מאהר סוס: זה דבר ראשון.

<מאהר סוס: דבר שני, אני רוצה לדעת מי האחראים שהופכים את החיים שלנו ואת החיים של הילדים שלנו.

<מאהר סוס: הילדה באזור, אתמול התקשרו אלי בלילה, כשידעו שאנחנו בישיבה פה בכנסת, יש ילדה שלוקחת שני פמפרס בגלל שאין שירותים במעבר.

<מאהר סוס: זה דבר ראשון.

<מאהר סוס: דבר שני, הילדה הולכת לישון מהר, אמא אני רוצה לשתות חלב, אני צריך ללכת מחר למחסום בשעה שש וחצי.

<מאהר סוס: למה הילדה בגיל 6 שנים חייבת לקום בשעה חמש עד שבשש וחצי היא תהיה במעבר?

<מאהר סוס: זה דבר שני.

<מאהר סוס: דבר שלישי, אני לא החלטתי שיהיה גדר.

<מאהר סוס: הגדר קיימת.

<מאהר סוס: יש בעיות.

<מאהר סוס: אם אתם מנהלים באזור שם את הגדר ואתם לא פתרתם את הבעיות, אז הבעיה שלנו היא לא אצלכם, הבעיה שלנו היא ...

<מאהר סוס: אדון הינדי, כל הכבוד שאתה עושה את העבודה שלך, כמה שאתה יכול וגם המשטרה הכחולה.

<מאהר סוס: אבל החיים שלנו רעים.

<מאהר סוס: לא מרגישים שאנחנו אנשים.

<מאהר סוס: שם כשאני עובר אני מרגיש שאני, כאילו חיות עוברות שם.

<מאהר סוס: אין כבוד.

<מאהר סוס: אני אין לי נשק בבית.

<מאהר סוס: אתה אחראי על החיים שלי.

עדי קול: רגע, אני יכולה לבקש ממך משהו?

<מאהר סוס: בבקשה.

עדי קול: מכיוון שאנחנו קצרים בזמן, אז רק לא להוסיף דברים שכבר שמענו.

עדי קול: השירותים זה משהו חדש.

<מאהר סוס: אין דבר אישי.

<מאהר סוס: אתם שומרים על החיים שלנו, אתם נותנים לנו את כל השירות, אבל זה חסר מאד.

<מאהר סוס: אנחנו רוצים לחיות חיים בצורה אחרת.

<מאהר סוס: זו הבקשה שלנו.

<מאהר סוס: הבקשה שלנו היא שאנחנו רוצים לחיות.

<מאהר סוס: תודה רבה.

עדי קול: תודה.

עדי קול: בבקשה.

אחמד טיבי: תודה רבה גברתי.

אחמד טיבי: אלף אני מודה על עצם הדיון בנושא היחס במחסומים.

אחמד טיבי: אין מחסום טוב ומחסום רע.

אחמד טיבי: מחסום, התולדה הישירה שלו זה השפלת בן אדם.

אחמד טיבי: אין.

אחמד טיבי: תנסו לשים מחסום כזה עם האנשים הנחמדים ביותר בבית, ביישוב יהודי, בשכונה שם למטה, למשך יום.

אחמד טיבי: אתם תתחילו לקלל את האמא של האמא של האמא של המדינה.

אחמד טיבי: אתם עם קוטר יותר מאשר כל עם אחר ואתם לא מצליחים להיכנס לנפש של כל אחד מהאנשים האלה.

אחמד טיבי: מה עובר כאשר הוא רואה את אמא שלו או את אשתו או את הבן שלו, מורדים מאוטובוס בצורה משפילה, כאשר במחסום אחר למשל לא מורידים אותם מהאוטובוס.

אחמד טיבי: במחסום הזה דווקא כן.

אחמד טיבי: או כאשר אתמול סטודנט בשם יוסוף שוויש, במחסום קלנדייה הוכה על ידי חיילים בשל העובדה שהוא מסרב לדבר עברית, הוא רוצה לדבר רק בערבית.

אחמד טיבי: הוא עכשיו בבית חולים, אגב.

אחמד טיבי: או נושא שלא הועלה עד עכשיו פה, נושא איחוד משפחות.

אחמד טיבי: יש אנשים גברתי - - -

עדי קול: עלה, עלה.

עדי קול: אתה הגעת מאוחר.

אחמד טיבי: אוקיי, אז הוא לא עלה, כי לא הייתי.

אחמד טיבי: אמרתי הוא לא עלה כי לא הייתי.

אחמד טיבי: תקשיבי עדי, איחוד משפחות, יש אנשים שמקבלים אישור בתוך מדינת ישראל משני עברי הקו, וכשהם מגיעים למחסום לא נותנים להם לעבור.

עדי קול: דיברו על זה.

אחמד טיבי: יש כאן בעיה שצריך לפתור אותה.

אחמד טיבי: טכנית, נדמה לי שאפשר לפתור אותה, אם נשים נציג של המתפ"ש או משהו שם, אבל אי אפשר שבידיו יש אישור שהות, אבל במחסום לא נותנים לו להיכנס.

אחמד טיבי: נקודה שנייה, אני מתגורר הרי בדחית בריד בבית חנינה, זה האזור שסובל הכי הרבה ממחסומים, בשלב מסוים כמעט לא מארבעה צדדים, 360 מעלות היו מחסומים, גדרות, חומות וכדומה.

אחמד טיבי: מאז שהמחסום, שהחומה, הגדר הוקמה, יש שם איזה בית ספר שפעם אפשר היה להגיע אליו מהצד השני של הכביש בשתי דקות.

אחמד טיבי: עכשיו צריך שעה וחצי כדי לעשות את הסיבוב דרך המחסום, ולתלמידים לוקח שעה וחצי במקום שתי דקות, גברתי יושבת הראש, שתי דקות.

אחמד טיבי: אז אני מבקש לבדוק גם את הטענות האלה של האנשים שמייצגים את הסבל היום יומי של התושבים, וגם את הנקודות שאני העליתי.

אחמד טיבי: תודה רבה.

עדי קול: אוקיי.

עדי קול: בבקשה, שי.

<שי שחף: תודה.

<שי שחף: טוב, דבר ראשון אני מצטער פה שאמרו שאנחנו חושבים שהכל בסדר, אז גם אנחנו לא חושבים שהכל בסדר ויש הרבה בעיות ואנחנו נמצאים במעברים קודם כל בשביל לדאוג לזכויות אדם.

עדי קול: ארגון זכויות אדם כחולבן.

<שי שחף: ארגון זכויות אדם כחולבן.

<שי שחף: אז קודם כל אנחנו גם מבינים את הבעייתיות, אבל אני לא אחזור על זה.

<שי שחף: לגבי הדו"ח הזה, אני לא יודע אם מישהו פה מהארגונים, ואני לא מדבר על התושבים או משהו, אם מישהו מהארגונים נמצא שם באופן קבוע.

<שי שחף: לא בצלם ולא האגודה לזכויות האזרח ולא עוד גופים, חוץ מאיתנו.

<מיכאלה רהט: מחסום ווטש נמצאות - - -

<שי שחף: מחסום ווטש נמצאות, אני לא יודע, לא ראיתי פה נציגים - - -

עדי קול: היא אומרת לך שהיא ממחסום ווטש.

<שי שחף: אה, אהלן, מה קורה?

<שי שחף: מצוין.

<שי שחף: אז אלף קודם גם אמרת על נשות ווטש שהן לא היו קמות אם לא היו בעיות.

<שי שחף: הן קמו כדי שלא יהיו מעברים, הן לא קמו כדי שלא יהיו בעיות.

<שי שחף: זה ככה סתם, את יודע, לתקן.

עדי קול: רגע, אתה הולך לעשות דיון פוליטי עכשיו?

<שי שחף: אה, לא, לא, לא, ממש לא.

<שי שחף: אני אגע בדברים הספציפיים.

עדי קול: רגע, אני רק אגיד לכם, אני רוצה לתת לכולם לדבר.

<שי שחף: שתי דקות.

עדי קול: שתי דקות, כי בסוף אתה שם לב שהעלינו פה הרבה טענות שאני רוצה לשמוע לא ממך שהן לא קיימות.

עדי קול: אני לא רוצה עכשיו שתעבור לי דף-דף ותגיד לי שזה לא נכון.

עדי קול: אני רוצה שהוא יגיד לי את זה.

עדי קול: אתה לא הסמכות.

<שי שחף: אוקיי, סבבה.

עדי קול: אם זה מה שאתה הולך לעשות, אז חבל.

עדי קול: בוא ניתן לו.

<שי שחף: לא, אז אני אגיד כמה דברים שכן רלבנטיים.

עדי קול: אם יש לך משהו חדש להוסיף.

<שי שחף: כשאנחנו נפגשים עם הנציגים, עם המת"ת, עם המשטרה, עם הצבא, דיברת על שולחנות עגולים וזה קורה ומטפלים בדברים.

אחמד טיבי: מה מטרת הפגישות שלך עם הצבא?

<שי שחף: כדי לשפר את הדברים.

<שי שחף: דיברתם על שירותים, אז המת"ת - - -

אחמד טיבי: מה הדברים שצריך לשפר?

<שי שחף: אני אומר, דיברתם על שירותים בקלנדייה לצורך העניין, שהם סגורים.

<שי שחף: אז למת"ת יש כבר תכניות ודיברנו איתם ובדקנו וזה ייבנה, והם נסגרו בגלל שהיה ונדליזם בכלל, בגלל ששרפו ועקרו את השירותים.

<שי שחף: אתה יודע למה?

אחמד טיבי: אה, אז היה אבל שירותים?

<שי שחף: היה שירותים ואין שירותים, לא בגלל ש - - -

עדי קול: אה, אז זה בסדר.

אחמד טיבי: עכשיו אין, ואתה רוצה - - -

<שי שחף: אתה יכול להיות בטוח שהחיילים זה לא מי שעקר את זה.

<קרן צפריר: מה זה משנה בכלל?

<שי שחף: מה זה מה זה משנה בכלל?

<שי שחף: יש תקציבים, יש כסף, זה לא עובד הרי - - -

עדי קול: קרן, אין טעם.

עדי קול: שירותים עלי.

עדי קול: יש לך נושא חדש לבעיות במחסום שלא עלה כאן?

עדי קול: בעיות שאתה מכיר?

<שי שחף: בעיות שקיימות?

עדי קול: כן.

עדי קול: אמרת שאתה שם יום-יום.

עדי קול: אני רוצה לדעת אם יש בעיות במחסומים שלא הוצגו כאן.

<שי שחף: ממתנדבים שמגיעים באופן קבוע.

עדי קול: כן.

<שני חג'בי: יש בעיות עם המחסומים, ויש בעיה חדשה, למשל היינו השבוע ברחל, יש שם 8 עמדות תיאורטיות.

<שני חג'בי: עכשיו, הקצין שם ניסה לפתוח עמדה כשהיה עומס, פשוט המחשבים לא עובדים.

עדי קול: אבל זה לא הנושא כרגע, רחל.

עדי קול: אנחנו מדברים פה על קלנדייה ושועפאט.

<שני חג'בי: לא, אני מנסה להגיד שיש הרבה בעיות שהן טכניות של מחשבים, שגורמות לזה.

<שני חג'בי: זה לא הגיוני שהמחשב פשוט מונע בסוף כניסה.

עדי קול: כן, בבקשה, הבטחתי לך.

עדי קול: יש לך משהו קצר בנוסף?

<אביב טטרסקי: טוב, תודה, אני ממש ממש אקצר.

<אביב טטרסקי: אני מרגיש שכאילו אני אומר את המובן מאליו, אבל זה לא נאמר וחשוב להגיד את זה.

<אביב טטרסקי: כשמצד אחד הגורם העיקרי שמחליט זה הצבא ונציג הצבא עופר הינדי, ומצד שני ההתייחסות כמו שאנחנו שומעים היא התייחסות לא לתושבי ירושלים, שיש להם תעודת זהות כחולה, אלא מה שאני שמעתי זה התייחסות לתושבי השטחים, אני חושב שזה מאד מאד מסביר למה הדברים נראים כמו שהם נראים.

<עופר הינדי: שועפאט זה מזרח ירושלים, מה זה?

<עופר הינדי: כשאני אומר 8,000 זה מזרח ירושלמי.

עדי קול: לא, לא, תשמע - - -

<עופר הינדי: לא, למען הפרוטוקול, שיובן.

<עופר הינדי: כשאני מדבר על 8,000 זה נושאי תעודת זהות כחולה בלבד.

עדי קול: על שועפאט.

עדי קול: בסדר, אנחנו יודעים.

עדי קול: תודה.

<עופר הינדי: אז בואו נחזיר את הדיון לפרופורציות.

עדי קול: בבקשה, רק שמך לפרוטוקול.

<מיכאלה רהט: משפט אחד.

<מיכאלה רהט: שמי מיכאלה רהט, מחסום ווטש.

<מיכאלה רהט: אזרוח המחסומים, במחסומים אייל ואפרים שהם מאוזרחים, המצב שם הרבה יותר קשה מקלנדייה.

<מיכאלה רהט: הפיקוח שם הרבה יותר נמוך.

<מיכאלה רהט: אין יכולת להתלונן, אין הטלפון שאת כל כך מחפשת, אין למי להגיש תלונה.

<מיכאלה רהט: לגבי אזור שועפאט, אני עברתי שם פעם.

<מיכאלה רהט: זה לא לקח לי 2 דקות, גם לא 3 דקות.

<מיכאלה רהט: החיילת קצצה לה סלט.

<מיכאלה רהט: עברתי במחסום הזיתים והחיילים שיחקו שם באייפון, ולכן זה לוקח כל כך הרבה זמן, ובזה אתם צריכים לטפל.

<עופר הינדי: כמה זמן לקח לך בשועאפט?

עדי קול: רגע, סליחה - - -

<מיכאלה רהט: היו ימים במעבר הולכי הרגל שלקח לי גם 20 דקות, וראיתי איך מחזירים את ה - - -

אחמד טיבי: שי, בטח אתה שלחת את הסלט ואת האייפון.

עדי קול: רגע, סליחה, הסלט, האייפון והשירותים.

עדי קול: טוב, תסלחו לי, אני צריכה לסיים את הדיון, לצערי הרב.

<מאהר סוס: יש לי בקשה.

עדי קול: לא, אתה קיבלת.

עדי קול: לא.

<מאהר סוס: יש לי בקשה.

עדי קול: לא, לא.

עדי קול: אני מבקשת - - -

<מאהר סוס: להגיד להם איך לפתור בעיות - - -

עדי קול: לא עכשיו.

עדי קול: תודה.

עדי קול: כן, בבקשה.

<דבי גיל חיו: במחסום קלנדייה, משני הצדדים של המחסום, אבל כמובן בעיקר בצד שמעבר, הסדרי התנועה באזור הזה הם פשוט בלתי מתקבלים על הדעת.

<דבי גיל חיו: לא יכול להיות שיהיה מחסום שעוברים בו עשרות אלפי אנשים, ואתה מגיע לכיכר כזאת - - -

עדי קול: הכיכר, נכון.

<דבי גיל חיו: כל הסיבובים האלה, והכל מסלול אחד - - -

<עופר הינדי: היא צודקת.

<עופר הינדי: זה בטיפול.

<דבי גיל חיו: כל התנועה שעוברת בתוך, זה א' ב'.

<עופר הינדי: עם עובדות כאלה אני לא יכול להתווכח.

עדי קול: לא, לא, רגע, דקה.

<עופר הינדי: תיכף אני גם אגיד.

<עופר הינדי: היא תיתן לי את זכות הדיבור, אני אדבר.

אחמד טיבי: הינדי מסכים.

עדי קול: אוקיי, שנייה.

עדי קול: אני יודעת, גם אני מסכימה.

עדי קול: אתה לא היית פה בשבוע שעבר ואני סיפרתי כל חברה שלי - - -

אחמד טיבי: והינדי לא הבעיה, אני אומר לך.

<עופר הינדי: תודה, חבר הכנסת הינדי.

עדי קול: אני סיפרתי בשבוע שעבר על חברה שלי, תושבת רמאללה, שחטפו לה את האוטו.

עדי קול: הוציאו אותה בכיכר הזאת, הוציאו אותה מהאוטו, שלפו אותה ולקחו את האוטו ונסעו.

עדי קול: חוץ מהתנועה יש בעיית ביטחון מאד מאד קשה, ביטחון אישי, בכיכר הזאת.

עדי קול: לפני שאני אתן לכם לסכם, ומי שרושם, כי אני ארצה תשובה לגבי כל אחד מהדברים האלה.

עדי קול: אמרנו, ובטח רשמת חלק, אבל לא את כולם: מספר טלפון במחסום, בשני המחסומים, שאפשר יהיה להתקשר ולהגיד.

עדי קול: שירותים במעבר, שירותים.

עדי קול: מתי יהיו שירותים שאפשר יהיה ללכת לעשות פיפי במעבר קלנדייה.

עדי קול: פתרון לעניין הכבאות ולהצעתו.

עדי קול: גם בשועפאט אין.

עדי קול: אז סוגיית הכבאות, סוגיית הקושנים שלא הגענו אליה, אני רוצה לדעת פתרון.

עדי קול: נתיב התחבורה הציבורית והבעיות שהועלו בהקשר שלו.

עדי קול: סמים בחניון.

עדי קול: הכשרת העובדים בנושא של הטרדה מינית ואפשרות להביא את המרכז לנפגעות תקיפה מינית לדבר בהכשרה הזאת.

עדי קול: אפליה נגד הולכי הרגל, שמשלמים כסף כדי לעבור עם טרנזיט, כי מי שעובר עם האוטו, הבידוק הוא פחות.

עדי קול: דיברו על נשים בהיריון.

עדי קול: כתוב, אני יודעת שיש מעבר הומניטארי, אני לא יודעת מי מחליט מתי מותר מעבר הומניטארי, ואתם יודעים מה?

עדי קול: מקובל עלי שיש כללים, אבל שיהיו מפורסמים.

עדי קול: שקיפות זה הכי חשוב.

עדי קול: אתם רוצים להגיד שאישה בחודש שביעי?

עדי קול: תסבירו את זה, אבל זה בסדר חודש שביעי, אם הם יסבירו למה.

עדי קול: אבל איך אפשר לדעת?

עדי קול: התקף לב זה הומניטארי או לא?

עדי קול: נכים?

עדי קול: אני רוצה לדעת את הכללים, זה הכל.

עדי קול: רק שלט שאומר מי עובר במעבר הומניטארי.

עדי קול: שלא יצטרכו כל פעם ללכת לחפש את האיש עם המפתח.

עדי קול: הייתה פה שאלה שאולי לא רלבנטית, אבל אני אשמח לשמוע על עזרים טכניים לבדיקת משאיות.

עדי קול: אני לא יודעת, לא דיברנו על זה.

עדי קול: נציגות של מתפ"ש, נציגות במחסום שאמרו שיש, והסדרי תנועה שהועלו.

עדי קול: ודבר אחרון, אתם אמרתם, הפקעתם את האזור, אז מתי אמור להיות השינוי.

<ג'מיל סנדוקא: לא העילית את עניין איחוד משפחות.

עדי קול: איחוד משפחות.

<יהודה פרץ: אני חייב להפתיע אותך, הכל רשום, לא הייתי צריך להוסיף.

<שי שחף: יש מעברים שלא ניתן לראות בפנים מה קורה בהם.

<שי שחף: יש מעברים שאנחנו לא יכולים לראות מה קורה, אנחנו עומדים בחוץ והם סגורים מהצד הרשמי, מהצד ההוא אנחנו לא יכולים להיכנס ומהצד הזה הם סגורים בקרוסלה, ואין לנו שום אפשרות אפילו לעמוד, וזה נראה נורא ואיום.

<מאהר סוס: המשטרה בודקים את הרישיונות של הרכב גם במחסום ועושים כך תמיד.

<מאהר סוס: זה יום יום.

עדי קול: בסדר.

עדי קול: יש לו בדיוק שלוש דקות לענות, אז אנחנו לא יכולים להוסיף עוד נושאים.

<עופר הינדי: אז אני אענה בשלוש דקות.

<עופר הינדי: אלף אני שומע את האנשים ואני קשוב אליהם, ובאמת לא בציניות ולא קלישאה, אנחנו משתדלים ועושים את הכל על מנת לצמצם את הפגיעה.

<עופר הינדי: האם אנחנו מגיעים למצב האופטימאלי?

<עופר הינדי: התשובה היא לא.

<עופר הינדי: כנראה גם בחיים לא נגיע למצב אופטימאלי.

<עופר הינדי: תמיד, כמו שאמר חבר הכנסת טיבי, גם אני, כשאני מגיע פתאום למעבר מכבים ב-443 ויש איזה פקק ואני עומד שבע דקות, אני, שאני בניתי את המעבר הזה, אני אומר וואלה, מי בנה אותו?

<עופר הינדי: זו המציאות.

<עופר הינדי: זו באמת המציאות.

<עופר הינדי: עכשיו, איך מצמצמים את זה?

<עופר הינדי: אני רוצה לומר, דיברו פה על נתיבי התחבורה הציבורית.

<עופר הינדי: תחבורה ציבורית, אלף לנו יש אינטרס ביטחוני לעודד תחבורה ציבורית, כי ככל שתהיה יותר תחבורה ציבורית, אנשים פחות ישתמשו, כמו כל דבר במדינת ישראל.

<עופר הינדי: לכן פתחנו את הנתיב לתחבורה ציבורית בקלנדייה, לכן תכננו אותו בשועפאט, לכן עשינו את זה.

<עופר הינדי: גם היום, הנושא הזה של כל הסדרי התנועה סביב מעבר קלנדייה מוכר וידוע.

<עופר הינדי: אני יכול לומר לכם שרק לפני שבוע התקיים אצלי מפגש עם אנשי תכנית אב לתעבורה בירושלים, עם אנשי עיריית ירושלים, עם אנשי משרד התחבורה.

<עופר הינדי: יש כמה תכניות פה לתכנן ולטפל, כולל יש כבר תקציבים לעניין הזה, להסדיר את כל התנועה מחדש במעבר קלנדייה.

עדי קול: היא הציגה לנו את זה בשבוע שעבר, הנציגה של משרד התחבורה.

<עופר הינדי: הדבר עכשיו שאנחנו מנסים, זה כל אחד בא עם הצד שלו, כי בסוף, שתביני, הפתרון של התחבורה הציבורית, שהוא מדבר, אז זה מכיוון אזור התעשייה עטרות למעבר קלנדייה, אבל אם לא יפתרו את הבעיה התנועתית בכיכר שמצפון למעבר, כל ההשקעה בנתיב התחבורה הציבורית היא לשווא.

<עופר הינדי: זאת אומרת אנחנו עכשיו מחפשים את הפתרון הכולל.

<עופר הינדי: לכן אני אומר לכם שאמרתי להם, חברה, אני לא יכול לאשר לכם תכנית עד שאני לא רואה פתרון מערכתי שמסדיר פה את כל התנועה.

<עופר הינדי: זאת אומרת זה לא רק להגיע עם האוטובוס למעבר קלנדייה מהצד הישראלי שלו בעניין הזה, אלא איך אתה פותר את כל הבעיה והפקקים, דקה אחרי שאתה עובר את המעבר.

<עופר הינדי: תסתכל על העניין הזה.

<עופר הינדי: אז קודם כל הנושא הזה על הפרק, עובדים עליו.

<עופר הינדי: אני מאד מאד רוצה שהוא יקודם, יבוצע.

<עופר הינדי: בעניין הזה אני חייב לומר.

<עופר הינדי: לגבי נציגות המנהל האזרחי – נציגות המנהל האזרחי, אלף הוקם רמת"ק ייעודי לעוטף ירושלים.

<עופר הינדי: יש מת"ק ייעודי.

<עופר הינדי: מת"ק זה מנהלת תיאום וקישור.

עדי קול: תודה.

עדי קול: הייתי 30 שניות בצבא, וגם זה היה חוויה פחות - - -

<עופר הינדי: לא משנה, עזבי, את אף פעם לא תלמיד את ראשי התיבות.

<עופר הינדי: גם אני, עם הגיל שלי הבת שלי כבר באה עם ראשי תיבות חדשים.

<עופר הינדי: נציגות מת"ק יש וקבלת קהל גם במעבר הזיתים, גם במעבר קלנדייה היא נמצאת.

<מאהר סוס: אבל לא עונים לתושב הישראלי.

<עופר הינדי: תבוא בפעם הבאה.

<עופר הינדי: אלף אני לא מכיר את התלונות, לעדכן את זה.

<עופר הינדי: אני פעם ראשונה שומע את התלונות האלה.

<עופר הינדי: עורכת הדין קרן צפריר ונציגי שועפאט מכירים את הטלפון שלי.

<עופר הינדי: אני נפגש איתם שם.

עדי קול: מרגיש לא נעים שרק לי אין את הטלפון שלך.

<עופר הינדי: אני אומר, זאת אומרת אנחנו לא איזה שהיא מערכת אטומה פה, חירשת.

<עופר הינדי: מעולם, מעולם לא היה איזה מזרח ירושלמי או פלסטיני, שביקש ממני להגיע לנקודה מסוימת כדי לבחון מצוקה, בעיה שלא הגעתי.

<עופר הינדי: מעולם לא היה דבר כזה.

<עופר הינדי: מעולם לא קראו לי מהאגודה לזכויות האזרח, מעיר עמים, מבצלם, שביקשו להיפגש איתי ואמרתי אני לא מוכן.

<עופר הינדי: מעולם.

<עופר הינדי: אין אחד שיכול לבוא ולהגיד.

<עופר הינדי: כשאני שומע את הבעיות, אני לא יכול לתת פתרונות לכל הדברים.

<קרן צפריר: לא הכל בסמכותו.

עדי קול: לא, שנייה, קרן, קרן.

עדי קול: אתם יודעים מה, אני רוצה להגיד לכם משהו.

עדי קול: אני מאמינה, אוהבת, מעריכה את העבודה שלכם.

עדי קול: זה שאתם באים לפה ואף פעם לא אומרים גם מילה טובה, אם מגיע, ואם הוא תמיד עונה - - -

<עופר הינדי: לא, אני לא מצפה למילים טובות, זה בסדר.

<עופר הינדי: אני התרגלתי.

עדי קול: אני מצפה.

<עופר הינדי: זה בסדר.

<קרן צפריר: ...

<קרן צפריר: ראש השנה בשנה שעברה נפגשנו.

<קרן צפריר: אבל העניין הוא וזה מה שאמרתי, שלא הכל בסמכותו ורק להבין מי אחראי - - -

<עופר הינדי: לא משנה, אני שופר טוב.

<עופר הינדי: תשתמשי בי.

עדי קול: אבל אם הוא עוזר ואם הוא - - -

<עופר הינדי: אני אומר לך שכל כולי פה הוא לצמצם ולמזער את הפגיעה של גדר הביטחון בכלל והמעברים בפרט, לאורך כל תוואי גדר הביטחון.

<עופר הינדי: אז לגבי הנציגות, היא קיימת.

<עופר הינדי: אם היא לא עובדת טוב, אנחנו נטפל בה.

<עופר הינדי: לגבי השירותים, נטפל בהם.

<קרן צפריר: ביקשנו נציגות במ"פ.

עדי קול: קרן, די.

<קרן צפריר: לעזור לך.

עדי קול: לא.

עדי קול: בסדר, אתם יכולים, אבל יש גבול גם לגבי מה שאתם יכולים לדרוש ממנו, כשהגשנו רשימה של כזה דבר.

עדי קול: אם נקבל תשובה, אתם יודעים, לחצי מזה, אתם תהיו מרוצים.

<עופר הינדי: לגבי השירותים במעברים – אלף בהגדרה, בנינו בכל המעברים.

<עופר הינדי: כנראה קרה פה איזה שהוא תהליך של הסלמה, עשו, לא תיקנו, אבל אנחנו חיים בעניין הזה.

<עופר הינדי: נתקן מה שצריך לתקן, נסדר.

<עופר הינדי: זה שעשו וונדליזם זה לא אומר שלא צריך להיות מטופל.

עדי קול: תודה רבה.

<עופר הינדי: אני רק אומר שבמעברים אנחנו מחזיקים בחוזה קבלן, אנשי ניקיון שמנקים את המעברים, מטפלים בהם, על מנת שאנשים באמת יוכלו לעבור במעבר נקי, מסודר, כל העניין הזה.

<עופר הינדי: אנחנו מחזיקים קבלנים ייעודיים שמנקים את המחסומים האלה.

עדי קול: אמרת יהודיים?

עדי קול: סתם, אני צוחקת.

<עופר הינדי: יעודיים, יעודיים.

עדי קול: אני יודעת.

עדי קול: אני עוצרת אותך, כולם רוצים, אבל המליאה נפתחה בשעה 11 ובעיקרון אין לנו אישור להיכנס אחרי המליאה.

עדי קול: אני מודה לכל המשתתפים.

עדי קול: בעניין כל הרשימה של דברים שעלו כאן, אנחנו נכתב מכתב לשר לביטחון הפנים ולשר הביטחון ונבקש תשובה לדבר הזה, ואנחנו נתכנס כאן בעוד חודש ואני מקווה מאד שעד אז, אני אשמח רק לקבל מכם תאריך.

עדי קול: אני לא רוצה לבוא.

עדי קול: אני לא רוצה להשתתף.

עדי קול: אני רוצה תאריך ואני רוצה שתקבעו.

<יהודה פרץ: תמני מישהו אחראי שיארגן את כל האנשים מכל קשת הגורמים.

עדי קול: קרן.

<קרן צפריר: אני.

עדי קול: כולל את כולם.

עדי קול: וכולל את הארגון הימני.

עדי קול: תודה רבה לכולם.