ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 206, 2014-03-04 09:30

יעקב מרגי: בוקר טוב.

יעקב מרגי: אנחנו מקדמים בברכה את כולם, אבל קודם כל את התלמידות מקריית אונו.

יעקב מרגי: ברוכות הבאות המגיעות לטעום מעט מההליך הדמוקרטי בכנסת.

יעקב מרגי: אני מקדם בברכה את חבר הכנסת שמעון סלומון מיוזמי היום הזה בכנסת.

יעקב מרגי: ראש השדולה.

יעקב מרגי: הוא חלק מהמשפחה, הוא עובד סוציאלי.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, ב' באדר ב', תשע"ד, ה- 4 במרץ 2014,.

יעקב מרגי: הכנסת מציינת היום את יום העובדים הסוציאליים.

יעקב מרגי: על סדר היום נושא:

יעקב מרגי: פרויקט מרכזי החוסן בישובי עוטף עזה וכל הסביבה.

יעקב מרגי: פעם זה היה עוטף עזה והיום האזור הוא הרבה יותר רחב, אבל ליבת הפעילות משם.

יעקב מרגי: ברשותכם, אני רוצה לפתוח ולומר דברים לזכות העובדים הסוציאליים.

יעקב מרגי: הכנסת מצדיעה היום למקצוע העבודה הסוציאלית ולאנשים הנושאים על גבם את נטל העבודה הסוציאלית.

יעקב מרגי: העובדים הסוציאליים מטפלים באוכלוסיות חלשות, לעיתים הסובלות מעוני, אלימות, פשע והתמכרויות.

יעקב מרגי: העובד הסוציאלי מוצא את עצמו מעורב בחייו של מטופליו, בין אם הדבר נעשה ברמת הפרט, בין ברמת המשפחה ובין ברמת הקהילה.

יעקב מרגי: כמו כן, מטפלים העובדים הסוציאליים בנכים ובעלי פיגור שכלי, בטיפול פסיכולוגי-חברתי ובשיקום אסירים משוחררים.

יעקב מרגי: אוכלוסיות אלה מוצאות את העובדים הסוציאליים במצבי משבר ומצוקה, עובדה המציבה אותם בחוד החנית של מדינת הרווחה.

יעקב מרגי: בישראל מוסדרת עבודתם של העובדים הסוציאליים ב"חוק העובדים הסוציאליים".

יעקב מרגי: בעבר מדיניות הרווחה הייתה שהעובדים הסוציאליים במגזר הציבורי יועסקו על ידי המדינה, הרשויות המקומיות וגופי ציבור נוספים.

יעקב מרגי: לצערי הרב, בעשורים האחרונים במסגרת הפרטת שירותי הרווחה מועסקים עובדים סוציאליים גם במסגרת המגזר השלישי.

יעקב מרגי: העובדים הסוציאליים משמשים כפקידי סעד, עובדים סוציאליים קהילתיים, עובדים סוציאליים בשירותי הבריאות, קציני מבחן לנוער, פקידי סעד לסדרי דין.

יעקב מרגי: נדהמתי לגלות בבדיקה שערכתי בבואי להכין את דברי הפתיחה, שעובד סוציאלי במגזר הציבורי משתכר, עובד סוציאלי ותיק ולא חדש, משתכר פחות מהשכר הממוצע במשק.

יעקב מרגי: כשראיתי שהשאיפה של ראשי הארגון להגיע למעל, הרמתי באמת גבה.

יעקב מרגי: בעמותות ובמגזר השלישי נוכל למצוא גם שכר של 3,500 שקל, 4,000 שקל ו- 5,000 שקל.

יעקב מרגי: אם לא די בכך שהשכר באמת לא הולם את המעמד, את התמורה על המאמץ אנו גם נחשפים לתופעות של אלימות פיסית ומילולית כלפי העובדים המסורים הללו.

יעקב מרגי: לצערנו הרב נזקקו לחוק בכנסת שייתן סעד לתופעה זו.

יעקב מרגי: חמור מכך, לעיתים שלא בצדק מצטרפים למקהלה זאת גם נבחרי ציבור.

יעקב מרגי: אני אבקש לומר ולקבוע, מקצוע העבודה הסוציאלית הוא מקצוע נבחר ונדרש.

יעקב מרגי: העובדים הסוציאליים הינם יחידות העילית של מדינת הרווחה.

יעקב מרגי: לצערי הרב, ההתייחסות של המדינה למקצוע ולעובדים הסוציאליים היא התייחסות כשל אנשי תחזוקה, וכמובן מבלי לפגוע באף מקצוע.

יעקב מרגי: עם זאת, אני לא ארצה שנסתפק בדברי חיזוק, אנחנו צריכים לעשות הכול כדי שמעמדם של העובדים הסוציאליים, שכרם, תנאי עבודתם וסביבת עבודתם יהיו נוחים והולמים.

יעקב מרגי: אנחנו מחכים בסבלנות להמלצות "ועדת סילמן", נקווה שהוא יהיה איש בשורה.

יעקב מרגי: אנחנו מרגישים שהרוחות הנושבות משם פחות או יותר תואמות את הציפיות של אנשי המקצוע.

יעקב מרגי: אנחנו מקווים שההמלצות אכן תהיינה תואמות ציפיות ולא נצטרך לעשות מקצה שיפורים.

יעקב מרגי: כפי שפתחתי ואמרתי נושא הדיון היום הוא מרכזי החוסן.

יעקב מרגי: אני רוצה לספר לכם שכתושב הסביבה בטווח של 20 ק"מ, אתמול הגעתי הביתה מאוחר, אשתי סיפרה לי שהיו בומים על-קוליים.

יעקב מרגי: אם אנחנו בטווח של 20 ק"מ הרגשנו אותם, אני לא רוצה לחשוב מה עבר על היושבים על הגדר.

יעקב מרגי: אומר למי שלא חווה, ואני מקווה שלא יחווה את זה, מי שגר בסביבה עם אזעקות, שומע את הדי הפיצוצים, ולמי שיש קרוב, שכן, בן משפחה שנפגע מטיל, זה סרט אחר.

יעקב מרגי: לנו, אני מכליל את עצמי למרות שאני חי בסביבה, כשאנחנו שומעים "אזעקת צבע אדום נשמעה בישובי עוטף עזה", או אשכול, שדות הנגב או ושדרות, אנחנו עם הזמן מתרגלים וזה עובר לנו באוזן.

יעקב מרגי: נעצור לרגע ונחשוב באותו רגע על תינוקות, ילדים, נערים, הורים מודאגים, ועל כל מי שחווה פציעה טראומטית שנושא על גבו את החוויה, מה הוא עובר ביממה או בכמה יממות הסמוכות לאותו אירוע.

יעקב מרגי: אנחנו ברחבי הארץ, וטוב שכך, לנו אין עניין שבגלל שיש קבוצה שסובלת כול האחרים יחוו גם הם את הטראומה.

יעקב מרגי: מכוח זה אנחנו צריכים להבין את החשיבות של ההמצאה האדירה, אני קורא לה המצאה אדירה כי אני זוכר את הימים בהם שדרות הייתה מטווחת לפני שהיו את מרכזי החוסן.

יעקב מרגי: חשבנו, אני כולל את עצמי, חשבנו הנה עוד יוזמה טובה של אנשים טובים, ואני לא רוצה לחשוב איך הייתה נראית שדרות, איך הייתה נראית החברה בשדרות מבחינה נפשית, מבחינת החוזק הנפשי, ובכלל החוסן הלאומי של מדינת ישראל ללא מרכזי החוסן.

יעקב מרגי: אני זוכר בכנסת את המאבקים בעבר להשגת תקציבים, תחילה זה לא היה מובן מאליו, היו מאבקים כאן - היו הישגים.

יעקב מרגי: אל לנו לחשוב שהרגיעה הזאת, והלוואי שתהייה נצחית והלוואי שגם האזעקות והתרעות "צבע אדום" יהיו נחלת העבר.

יעקב מרגי: לדעתי צריך לחזק את מרכזי החוסן, להעצים אותם ויסכימו איתי גם האנשים הנפלאים שפועלים, אילו הדבר היה תלוי בהם הם היו מעצימים את הפעילות ומרחיבים בפעילויות נוספות לטובת הציבור, לטובת החוסן הנפשי, החברתי של האוכלוסיות שחוות את חרדות האזעקות והטילים.

יעקב מרגי: בבקשה חבר הכנסת שמעון סלמון, ולאחר מכן ניתן רשות הדיבור לצפרא דואק יושבת ראש איגוד העובדים הסוציאליים.

יעקב מרגי: בבקשה.

שמעון סולומון: בוקר טוב לכולם.

שמעון סולומון: אני מאוד שמח על האירוע, אני מאוד שמח על הכינוס ועל המפגש שמתקיים לא בגלל משבר ולא בגלל בעיות, אלא דיון ביום שהוא יום הוקרה והערכה, יום שיש להרים את הראש ולדבר על הדברים החיובים, על הדברים הטובים, על המקצוע עצמו, על האנשים שמאחורי המקצוע.

שמעון סולומון: אני שמח שאנחנו נפגשים היום ולא רק במשברים.

שמעון סולומון: היום אני שמח כפליים.

שמעון סולומון: אני עובד סוציאלי גאה ומאוד שמח שאני יושב ראש השדולה.

שמעון סולומון: האמינו לי, אני לא לוקח על עצמי משהו שאני לא אעשה איתו דבר.

שמעון סולומון: זו שדולה שעובדת ומתפקדת, זו לא שדולה שעושה רעש של הוא הא, זו שדולה עם עשייה.

שמעון סולומון: אני אופטימי שנוכל להמשיך.

שמעון סולומון: היום זה היום הראשון.

שמעון סולומון: אני חייב לציין את שיתוף הפעולה.

שמעון סולומון: חבריי חבר הכנסת, יעקב מרגי וחבר הכנסת נחמן שי, אלו אנשים שאכפת להם ומכירים את הנושא.

שמעון סולומון: אני אומנם מוביל את שדולה, אבל לאנשים לא פחות אכפת והם דואגים.

שמעון סולומון: שיתוף הפעולה עם האיגוד – תוך כדי העבודה אני מגלה אנשים נפלאים שניתן לעבוד איתם, אני שמח שנוצר קצר ונוצר שיח ועבודה.

שמעון סולומון: זה נפלא.

שמעון סולומון: כשאנחנו מדברים על חברה חלשה, על חברה שזקוקה לסיוע וכדומה, בעצם באותה נשימה שוכחים לדבר על העובדים הסוציאליים שהם בעצם נושאים בנטל, הם בצעם בחזית שבאה במגע עם האוכלוסייה, הם אלה שמקשיבים ומסייעים לה.

שמעון סולומון: לדעתי, לא סתם שדרגנו את היום הזה באופן בלתי רגיל יחד עם לשכת השר.

שמעון סולומון: זה יום שצריך להיות כמו בכל מערכת, למשל במערכת החינוך כשמציינים בטקסים מכובדים ומביעים הערכה לאנשים שעושים.

שמעון סולומון: הגיע היום הזה.

שמעון סולומון: אני שמח שנמשיך היום בכנסת בתכנית שתכננו למהלך כל היום.

שמעון סולומון: היום כל הכנסת עסוקה, בדרך זו או אחרת, ביומם של העובדים הסוציאליים.

שמעון סולומון: העברנו היום חוק, היום במקרה או שלא מקרה, הרי לפעמים אתה מתכנן וזה לא יוצא, אבל כנראה במקרה הזה גם האלוהים מקשיב לנו וכיוון נכון את ועדת השרים לאשר את "חוק אלימות אינטרנטית, - אני יודע שזה מטריד אנשים רבים.

שמעון סולומון: ביום ראשון החוק עבר והיום הוא עולה לקריאה טרומית.

שמעון סולומון: תזמון נכון.

שמעון סולומון: לדעתי גם זה צעד חשוב.

שמעון סולומון: יש לנו מומחים, יש לנו את חוק הרחבה ואת התנאים ויש דברים רבים שבמהלך השנה נתעסק בהם, נתעסק בהם בכל הרצינות, בחלקם נצליח ובחלקם פחות.

שמעון סולומון: אני בטוח שאנחנו נפעל ביחד, גם אם אנחנו פוליטיקאים אנחנו נפעל כמו קבוצת עבודה מקצועית ומחויבת.

שמעון סולומון: אנחנו נשתדל להשיג את כל המטרות שנציב לעצמנו.

שמעון סולומון: נפעל יחד וזה יהיה תלוי בשיתוף הפעולה.

שמעון סולומון: שלוש שנים עבדתי ברואנדה, חלק גדול מהצוות היה עובדים סוציאליים, פסיכולוגים שטיפלו ב-500 ילדים עם טראומה עמוקה בעקבות רצח העם.

שמעון סולומון: תמיד עלתה בי השאלה, למשל בשדרות עם אנשים שמטופלים כל הזמן על ידי עובדים סוציאליים, אבל מי מטפל בעובדים הסוציאליים?

שמעון סולומון: האם מקיימים איתם פגישה, האם יש הכוונה, טיפול, אוזן קשבת?

שמעון סולומון: כלומר מי מטפל במטפלים?

שמעון סולומון: זו שאלה חשובה.

שמעון סולומון: מתייחסים אליהם כאילו הם מברזל, מלאכים, כאילו אין להם רגשות.

שמעון סולומון: השאלה הזאת תמיד הטרידה אותי, אבל לא יכולתי לעשות עם זה דבר, אולי היום כחבר כנסת אני יכול לעשות משהו.

יעקב מרגי: אולי תקים להם מרכז חוסן.

שמעון סולומון: למה לא.

שמעון סולומון: לשמחתי אני אוכל לספר הרבה על מה שעשיתי בחיים שלי.

שמעון סולומון: ברואנדה היו לנו הרבה עובדים סוציאליים, חלק מהתקציב הלא מבוטל היה עבור פסיכיאטר מוכר בעולם, רואנדי שהוא בלגי, הוא טיפל במטפלים.

שמעון סולומון: ראיתי עד כמה זה תרם, עד כמה זה הבריא את המערכת, כולם למעשה היו בריאים, גם המטפלים קיבלו טיפול וחיזוק ומענים לשאלות שלהם.

שמעון סולומון: לדעתי זה נושא שיש לחשוב עליו במשך הזמן.

שמעון סולומון: אני לא יודע אם הוא ואיך הוא יתפתח, אבל כן צריך לחשוב עליו.

שמעון סולומון: התכנית היום: בשלושת הועדות המרכזיות של הכנסת, כאן בועדת העבודה, הרווחה והבריאות, גם בועדת העלייה והקליטה וגם הוועדה לזכויות הילד מתקיימים דיונים.

שמעון סולומון: בהמשך תתקיימנה קבוצות עבודה עם שיח של חברי הכנסת יחד עם עובדים סוציאליים.

שמעון סולומון: בצהריים יתקיים נאום במליאה לרגל החוק, אתם מוזמנים למליאה בה יפתח וידבר עליו יושב ראש הכנסת.

שמעון סולומון: בסוף הדבר החשוב, הטקס עצמו באולם ירושלים.

שמעון סולומון: אני מקווה שנעמוד בלוח הזמנים כמתוכנן.

שמעון סולומון: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: כמו שנאמר, לפני שנעביר את רשות הדיבור לחבר הכנסת נחמן שי נבקש את יושבת ראש האיגוד לומר את דבריה, כדי שיהיה לנו מצע להתייחסות.

<צפרא דואק: בוקר טוב.

<צפרא דואק: אני יושבת ראש איגוד העובדים הסוציאליים.

<צפרא דואק: בוקר טוב לחברי הכנסת, ליושב ראש הוועדה ובעיקר לחבריי העובדים הסוציאליים הנמצאים כאן.

<צפרא דואק: זה יום חג בשבילנו, יום חג שבו באנו לספר מה אנחנו עושים, עלינו, על העבודה שלנו, על התרומה שלנו כדי שחברי הכנסת, כדי שכנסת ישראל נבחריה ידעו באמת מה עושה עובד סוציאלי, שכאשר נבוא להיאבק את מאבק השכר שלנו לא יגידו 'שליחות, שליחות' כי עם שליחות לא הולכים למכולת.

<צפרא דואק: אני לא רוצה לגזול מזמננו, היום חשוב לנו יותר מכל לספר מה אנחנו עושים.

<צפרא דואק: זה יום שבו אני רוצה להודות מאוד לך חבר הכנסת שמעון סולומון, נעשה את זה בכל מקום, שהרים את הכפפה ושדאג שהיום הזה יתקיים לתפארת מדינת ישראל.

<צפרא דואק: ברשותכם, אקצר ושיהיה לנו יום טוב.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אני מקווה ששמעת את דברי הפתיחה שלי,

<צפרא דואק: את חלקם.

יעקב מרגי: אני חושב שהדברים מדברים בעד עצמם.

יעקב מרגי: אמרתי ואחזור, העובדים הסוציאליים, מקצוע עבודה סוציאלית הוא נבחר והעובדים הם חוד החנית, הם נחברת העילית של מדינת הרווחה.

יעקב מרגי: לצערי הרב ההתייחסות כרגע היא לא בהתאם והיא לא הולמת.

יעקב מרגי: לדעתי המאבק הוא מאבק משותף לכולנו כדי להעמיד את מקצוע העבודה הסוציאלית על מקומו הנכון והראוי וכמובן עם השכר ההולם.

יעקב מרגי: אני מעביר את רשות הדיבור למעוזיה סגל.

יעקב מרגי: בבקשה.

<מעוזיה סגל: תודה רבה.

<מעוזיה סגל: אני מעוזיה סגל מנהל אגף לשירותים חברתיים במועצה אזורית חוף אשקלון.

<מעוזיה סגל: אבקש לפתוח את הדברים בכך שבתקופה האחרונה, וגם קודם, העובדים הסוציאליים נמצאים תחת מתקפה לא פשוטה גם של אזרחים וגם של נבחרי ציבור, שלא בצדק.

<מעוזיה סגל: אני חושב שהיום נוכל להראות שהעובדים הסוציאליים לא רק שהם נמצאים בחזית החברתית של מדינת ישראל, בעצם הם לא רק עוצרים סחף מאוד גדול של תסכול תושבים, אלא גם נמצאים בחזית סכנה מהותית במצב של נפילות טילים, קסאמים, גרדים, פצצות מרגמה וכן הלאה.

<מעוזיה סגל: מרכזי החוסן בדרום קמו על בסיס מרכזי חוסן שקמנו ביהודה ושמרון כשהיה צורך לעשות פעילויות של תושבים, כי הרשויות לא יכלו לעצור לבד כניסות של טרור, מחבלים וכל מרעין בישין אל הישובים.

<מעוזיה סגל: כשקמו מרכזי החוסן ביוזמת עובדים סוציאליים באזור עוטף עזה, לא ידענו ולא חשבנו עד כמה הפעילות שלהם תביא למצב שתושבים לא יברחו מהעוטף.

<מעוזיה סגל: מי שזוכר את מלחמת לבנון השנייה, הייתה אז נהירה גדולה של תושבים ואנשי ציבור מהישובים מהצפון למרכז הארץ.

<מעוזיה סגל: ומי שזוכר את "עופרת יצוקה, ואת "עמוד ענן" ואת התקופה לפני, לא ראה אז את הנהירה הזאת, היא לא הייתה.

<מעוזיה סגל: לדעתי אפשר לזקוף את העניין בעיקר למרכזי החוסן שעבדו באופן ישיר עם התושבים.

<מעוזיה סגל: הם נתנו להם להרגיש שיש להם על מי לסמוך ולכן הם נשארו בישובים שלהם.

<מעוזיה סגל: צריך להבין כשמדובר על מרכזי חוסן לא מדובר רק על העובדים הסוציאליים של חוסן, אלא כל העובדים הסוציאליים במחלקות שמשתפות פעולה ונמצאות במקום הסכנה כשצריך.

<מעוזיה סגל: אני אוכל לתת לכם דוגמה, לפני מבצע "עמוד ענן" בנתיב העשרה, ישוב על גבול עזה, נפלו למעלה מ-20 קטיושות.

<מעוזיה סגל: קטיושות זה כבר לא קסאמים, זה טיל הרבה יותר גדול, הרבה יותר חזק.

<מעוזיה סגל: מי שמכיר אותו יודע שהוא בא בצרורות.

<מעוזיה סגל: מניסיוני הצבאי אוכל לומר שאני חוויתי כמה וכמה הפגזות של קטיושות וזה לא הכיף הכי גדול בעולם.

<מעוזיה סגל: מצבו של ישוב נתיב העשרה באותו יום היה מאוד קשה.

<מעוזיה סגל: זה ישוב שהיה רגיל לנפילות של טילים פה ושם, פתאום נופלים עליו במכה אחת הרבה מאוד קטיושות.

<מעוזיה סגל: כל העובדים הסוציאליים בנתיב העשרה, כולל העובדים של חוסן וכולל העובדים שאינם של חוסן, התייצבו בנתיב העשרה למרות הסכנה.

<מעוזיה סגל: אני מדבר איתך על עובדות סוציאליות שיש להן ילדים בבית ולפעמים לעובדות הסוציאליות האלה יש ילדים בקו העימות, שגם הם נמצאים באותה סכנה, הן התייצבו כולן למרות הפחד, וזה נורא מפחיד.

<מעוזיה סגל: הן עברו בית בית אצל תושבי נתיב העשרה כדי גם לעשות להן שיחות ונטילציה וגם לאתר מי צריך טיפול נוסף.

<מעוזיה סגל: היה לנו פסיכולוג שחיכה כדי לתת את הטיפולים הנוספים.

<מעוזיה סגל: באותה הזדמנות ארצה לציין גם את העבודה של הפיקוח של משרד הרווחה.

<מעוזיה סגל: העובדים הסוציאליים של הפיקוח מגיעים למקומות, מגיעים אלינו ביום, בערב, בלילה כשיש שעות סכנה, וגם זה בפחד לא קטן.

<מעוזיה סגל: אני אוכל לומר שכל זה לא היה קורה לולא היה שיתוף פעולה גם של הקואליציה לטראומה וגם של כל המשרדים האחרים.

<מעוזיה סגל: כולם ביחד מבינים את הצורך.

<מעוזיה סגל: לסיום, אבקש לומר לך שהבעיה המרכזית שלנו היא שמרכזי החוסן לא נמצאים בבסיס תקציב מדינת ישראל.

<מעוזיה סגל: אם תצא מכאן קריאה של וועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת ואולי תדון איך לא נצטרך לעסוק במשך חצי שנה אם כן יהיו מרכזים או לא יהיו מרכזים, אלא שהמרכזים יהיו בבסיס התקציב כדי שאז נהייה רגועים.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: בבקשה חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: תודה רבה אדוני היושב ראש.

נחמן שי: שלום לכולם.

נחמן שי: תודה לחבר הכנסת שמעון סולומון על הרעיון המצוין להקים שדולה לעובדות ולעובדים הסוציאליים.

נחמן שי: אדבר בשלושה מעגלים, קודם במעגל האישי, כמו שצפרא דואק מנסה לומר לי כל הזמן, שאני אצא מהארון עם שלושת העובדות הסוציאליות שלי שהכשירו אותי באופן אישי לאורך הרבה שנים לתפקיד.

נחמן שי: כך שאני עמוס מודעות לעניין ואני אבקש לא לשכנע אותי יותר כי זה יהיה מעל המידה הראויה.

<צפרא דואק: אני לא בטוחה שהם יודעים על אילו עובדות אתה מדבר, מיהן.

נחמן שי: שלוש עובדות סוציאליות, שתי בנותיי ואשתי, זה מה שיש אצלי בחיים.

נחמן שי: יש גם בן, הוא הלך לקריירה אחרת, תודה לאל צריך להגיד.

<צפרא דואק: אם אנחנו באווירה משפחתית צריך להגיד שהיום יצא סקר שיזמה קרן הידידות על מעמד העובד הסוציאלי.

נחמן שי: קראתי אותו, בוודאי.

<צפרא דואק: נאמר שם ש- 63% מההורים לא רוצים שהילדים שלהם יהיו עובדים סוציאליים.

נחמן שי: אני מוכן להודות שאני לא התלהבתי מהמקצוע שהן בחרו בו, כי ראיתי9

נחמן שי: כמה קשה עובדת אשתי רבקה ומהו התסכול שמלווה אותה.

נחמן שי: היא לא הייתה עובדת סוציאלית קלאסית, היא עבדה בג'וינט, אבל זה תחום העניין.

נחמן שי: שאלתי את עצמי למה הן צריכות את זה.

נחמן שי: באמת קשה לעמוד מול התשובות שלהן כי התשובות היו מאוד חזקות, הן ממשיכות בזה נכון לרגע זה, אני לא יודע מה יהיה הלאה.

נחמן שי: דרך הבנות למדתי את המשמעות שיש לתפקיד.

נחמן שי: גם כשהיו כאן ההפגנות הגדולות של העובדות והעובדים הסוציאליים הצטרפתי אליהם מתוך הבנה שזה לא רק מי מטפל במטופלים, שזו שאלה מרכזית, אלא גם מי מחזק אותם כלכלית כדי שהם יוכלו/תוכלנה להתמודד.

נחמן שי: זה לא חכמה ואני אומר את זה כל הזמן, ליצור עוני או רמת חיים נמוכה אצל העובדים הסוציאליים כדי שהם יכירו יותר טוב את האוכלוסיות שהם מטפלים בהם.

נחמן שי: לא זאת הכוונה.

יעקב מרגי: אתה חושב שיש קונספירציה כזאת?

נחמן שי: יכול להיות.

נחמן שי: אם הם לא יבנו בעצמם אז הם לא ידעו, זה שטויות.

נחמן שי: אני חושב שכדי להפוך מקצוע לאטרקטיבי לא מספיק שהאנשים שבמקצוע מגויסים ומשוכנעים ומבינים, ושהם אנשים עקרוניים ואידיאולוגיים, אלא הם צריכים לקבל גם את המשכורות הסבירות.

נחמן שי: הרעיון לדחוף אותן/אותם לתחתית הסולם בשירות הציבור, הוא רעיון מגונה בגלל שבאופן טבעי זה ירחיק מהתחום הזה אנשים שרוצים להשתכר יותר, וזה לא גנאי ולא אסון, הם רוצים להשתכר יותר.

נחמן שי: אותם זה ירחיק ויפגע בסופו של דבר במקצוע שהוא, אתה אמרת, זה הצבא שמטפל בכולנו בכל היבט של חיינו.

נחמן שי: אני מכיר את טליה שעסקה בזה במרכזי החוסן ואותך שמחה.

נחמן שי: באמת העבודה שלכם היא דוגמה של מה שצריכים.

נחמן שי: אין חברה בלי עובדים סוציאליים, אין דבר כזה.

נחמן שי: זה בגדר המודעות.

נחמן שי: בעניין מרכזי החוסן, אמרתי וגם טיפלתי בזה בעבר דרך תפקידי הקודם, הם חיוניים.

נחמן שי: לא היו לנו מרכזי חוסן במלחמת המפרץ הראשונה שחשפה את כל העורף לאותם איומי טילים שעכשיו חוזרים ונשנים.

נחמן שי: המצאנו אז איזה מרכז חוסן לאומי, אולי זו הייתה העבודה הסוציאלית שלי, ודרכה הצלחנו באמת.

נחמן שי: לדעתי מאז זה נעשה הרבה יותר מורכב ומסובך וזה בוודאי לא עובד בצינורות של תקשורת המונית: רדיו וטלוויזיה.

נחמן שי: בסוף צריך את המגע האישי, את המבט של העובד או העובדת שמתסכלים איתך ומסבירים ובונים את אותו חוסן.

נחמן שי: מאז באמת פותחה תורה שלמה שהיא חיונית והיא חשובה.

נחמן שי: אני רואה שכרגע מדובר כאן רק על שדרות וישובי עוטף עזה, אבל אני מקווה שיש גם טיפול באזורים אחרים בארץ כי עניין החוסן - - -

<צפרא דואק: יש.

נחמן שי: יש.

נחמן שי: זה כבר לא בבעלות עזה ושדרות, אלא כל מדינת ישראל נמצאת בטווח טילים והיא עלולה להיפגע.

נחמן שי: האיום הזה הוא אמיתי ומוחשי ולכן זה צריך לעבור לרמה הלאומית ולא להישאר ברמה האזורית.

יעקב מרגי: מהפרקטיקה שלי גם כשר וגם כמחוקק ן, כל עוד זה לא בבסיס התקציב כל שנה אתה מאוים.

יעקב מרגי: הם לא יכולים לתכנן תכניות לטווח הארוך.

נחמן שי: מה שאתה אומר זה כמו עם מסכות האב"כ, עכשיו הפסיקו אותן כי אין כסף.

יעקב מרגי: אני אומר לך גם מהפרקטיקה של שר, היינו צריכים לעשות שנור.

יעקב מרגי: לקחת ממשרדי הממשלה כדי לראות את הסכומים האלה.

יעקב מרגי: זה הכי גרוע ולכן, אם זו הסיטואציה זה בסכנה.

יעקב מרגי: כרגע אף אחד לא מדבר על זה.

יעקב מרגי: כל עוד זה לא בבסיס התקציב - - - -

נחמן שי: אז מה אנחנו עושים?

יעקב מרגי: אני חושב שהמסמך המוצג כאן, זה חלק מהאתגר והוא אתגר חשוב מאוד.

יעקב מרגי: הייתי מוסיף לדברייך על ההתייחסות הלאומית, קודם כל הייתי מעצים, מחזק את המודל הראשוני שלצערנו הרב הפרקטיקה היא בעוטף עזה, לשכפל אותו.

שמעון סולומון: אדוני היושב ראש, כמו שאמרתי קודם, יש הרבה נושאים על הפרק.

שמעון סולומון: נצטרך לקחת נושא נושא ולטפל בו, יש פה שילוב טוב.

שמעון סולומון: אני נמצא איפה שאני נמצא גם בועדת הכספים וגם עם שר האוצר, לראות אם יש סיכוי להעביר את זה - - -

נחמן שי: כל התקציבים האלה מופעים שנה אחר שנה, אבל לא מעוגנים בבסיס התקציב.

יעקב מרגי: סיימת?

יעקב מרגי: כן.

יעקב מרגי: סלחו לי שאני אאיץ בכם מאחר ואני ארצה שנמצא את הדיון.

יעקב מרגי: אחרי כל הדברים ששמענו אבקש מהעובדת הסוציאלית טליה לבנון מהקואליציה לטראומה שתספר מעבר לדברים הגבוהים שאנחנו דברנו.

יעקב מרגי: לתאר לנו יום בחיי מרכז חוסן.

<טליה לבנון: תודה.

<טליה לבנון: בוקר טוב.

<טליה לבנון: אני טליה לבנון, עובדת סוציאלית ואם לשתי עובדות סוציאליות בדרך.

יעקב מרגי: אני קובע שהצלחת בחינוך.

<טליה לבנון: אני מנהלת את הקואליציה לטראומה.

<טליה לבנון: הקואליציה היא שותפות של עמותות המתמחות בטיפול בטראומה נפשית והכנה למצבי חירום.

<טליה לבנון: היא קמה בתחילת האינתיפאדה השנייה ומאז היא מחזקת אנשים, משפחות וקהילות כדי להתמודד טוב יותר עם מצבי חירום.

<טליה לבנון: אנחנו עושים זאת על ידי מתן טיפול ישיר, הכשרות של אנשים וצוותים והכנה של קהילות, ארגונים ורשויות במקומיות.

<טליה לבנון: אבני הדרך בעבודתנו הן האינתיפאדה השנייה, ההסלמות בעוטף עזה, פינוי גוש קטיף, מלחמת לבנון השנייה, "עופרת יצוקה", השריפה בכרמל ו"עמוד ענן".

<טליה לבנון: כמו כן עבדנו ב- 12 מדינות בעולם אחרי אסונות ופיגועים.

<טליה לבנון: אנחנו עובדים בשלושה מצבי זמן: לפני, תוך כדי ואחרי מצבי חירום.

<טליה לבנון: אנחנו מובילים בתחום הזה מבחינת גודל ופריסה.

<טליה לבנון: אנחנו בשותפות של 40 עמותות בפריסה ארצית.

<טליה לבנון: לדוגמה, עמותת ער"ן (עזרה נפשית ראשונית בטלפון) שהמנהלת הקלינית שלה יושבת לצידי, ער"ן נותנת מענה בזמן חירום לעלייה של 60% בפניות לקו החם בעיקר בנושאי חרדה והתמודדות.

<טליה לבנון: ב"עמוד ענן" בלבד היו 12 אלף פניות בשלושת הימים הראשונים.

<טליה לבנון: מבחינת infect, מבחינת פרויקטים ברחבי הארץ אנחנו עובדים ב- 30 רשויות מקומיות באמת להכין את הרשויות למצבי חירום.

<טליה לבנון: רק בשנה החולפת השפענו על כ- 2 מיליון איש בארץ.

<טליה לבנון: מבחינת חדשנות הקואליציה פיתחה מודלים בטראומה כמו פרוטוקולי עבודה וחדרי חירום לאחר פיגוע המוני, מענה ייחודי לחרשים במצבי חירום ועוד.

<טליה לבנון: כל זה בשותפות בין ארגונית ובין מגזרית שבלעדיה לא ניתן לעשות זאת.

<טליה לבנון: אחד הפרויקטים החדשניים הוא הנושא של מרכזי החוסן בעוטף עזה.

<טליה לבנון: מודל זה פותח תחת משרד ראש הממשלה בשותפות עם משרדי הבריאות ומשרד הרווחה והשירותים החברתיים, הוא נועד לתת מענה למצב החירום המתמשך בעוטף עזה וטיפול באוכלוסייה ותמיכה לרשויות המקומיות.

<טליה לבנון: השותפות התרחבה והיא כוללת היום את פיקוד העורף, את המוסד לביטוח לאומי, המשרד לאזרחים ותיקים, המשרד לפיתוח הנגב את משרד העלייה והקליטה ועוד.

<טליה לבנון: היום אנחנו בשנה השביעית לפעילותם של מרכזי החוסן וזה לא מובן מאליו, כי כמו שנאמר קודם, במהלך השנים אנחנו מצויים מדי פעם במצב של אי וודאות לגבי המשך פעילות המרכזים.

<טליה לבנון: אנחנו גאים לספר שהיום בחמשת הרשויות המקומיות פועלים צוותים של אנשי מקצוע ושל מתנדבים מוכשרים ומסורים שמהווים דוגמה ומופת לעמיתים בארץ וגם בעולם בכמה מקומות.

<טליה לבנון: מאז הקמת המרכזים לפני שבע שנים מספר האנשים שקיבלו טיפול או השתתפו בסדנאות חוסן ומשאבי התמודדות עולה על 30 אלף.

<טליה לבנון: אני מזכירה לכם כשמדובר בעוטף עזה מדובר על כ- 50 אלף תושבים.

<טליה לבנון: תושבי עוטף עזה מחזיקים בו זמנית פגיעות גדולה וחוסן גבוה ואנחנו נדרשים להתייחס לשני הדברים הללו.

<טליה לבנון: בהכשרות, בהדרכות ופעילות הערכות לחירום שקיימנו השתתפו מעל 13 אלף עובדים סוציאליים, פסיכולוגיים, אנשי חינוך ורווחה, עובדי מערכת הבריאות, מתנדבים ואפילו נהגי הסעות של ילדים.

<טליה לבנון: המטרה בהחלט גם להכשיר אותם וגם לטפל במטפלים כי כולם חשופים למצבי דחק ברמה מאוד גבוהה.

<טליה לבנון: אנחנו עובדים תמיד גם מלמעלה וגם מלמטה, ממשרד ראש הממשלה דרך משרדי הממשלה השותפים, מהם אל הרשויות המקומיות, אל הצוותים בשטח ומהם לקהילות.

<טליה לבנון: אנחנו עובדים גם מלמטה למעלה, מהקהילות והמתנדבים אל ראש הרשות המקומית, מבאים אליו את הצרכים ומשם אל משרדי הממשלה והשותפים שלנו.

<טליה לבנון: המודל שלנו הוא מודל ייחודי וגנרי בעל עקרונות זהים ובהתאמה לכל רשות מקומית לפי צרכיה ומשאביה.

<טליה לבנון: הקואליציה מיישמת מודל דומה ב- 30 מועצות ורשויות מקומיות.

<טליה לבנון: מדובר במודל ששם דגש על העצמת הקהילה ויכולתה להמשיך לתפקד ולתת מענה לתושבים שלה בזמן חירום.

<טליה לבנון: זו רשת חוסן אזרחית הלכה למעשה.

<טליה לבנון: הנחת היסוד של העבודה הזאת היא שחוסן אינו עומד לבדו כדברי המשורר האנגלי ג'ון דאן "שום אדם אינו אי, כולנו חלק מהיבשת".

<טליה לבנון: אכן אף אדם אינו אי ויכולתו של אדם להתמודד טוב תלויה לא רק ביכולתו פנימה אלא גם בתחושת השייכות שלו לקהילה בה הוא חי ובתחושת השליטה שיש לו.

<טליה לבנון: העבודה ברשויות במרכזי החוסן שואפת להשיג את זה.

<טליה לבנון: היום תדברנה בפניכם שתיים מהשותפות שלנו:

<טליה לבנון: מנהלת מרכז החוסן במועצה האזורית אשכול ועובדת קהילתית במרכז החוסן שער הנגב.

<טליה לבנון: שתיהן עובדות סוציאליות בהכשרתן ובהווייתן.

<טליה לבנון: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: נרצה לגעת בפרקטיקה, אבל לפני כן שמאילוצי הזמן לא נחמיץ, אבקש לדעת ממשרדי הממשלה.

יעקב מרגי: משרד האוצר, אני לא יודע אם היית כשדברנו שאחרי כל כך הרבה שנים של ניסיון, גם אם היינו מזמינים, במרכאות, פיילוט מהשכנים שלנו, אנחנו כבר עמדנו בפיילוט הזה והוא הצליח.

יעקב מרגי: אין ספק שזה הוכיח את עצמו והוא נצרך.

יעקב מרגי: לדעתי, הקואליציה בסך הכול מעמידה אתגר לא גדול כלפי הממשלה.

יעקב מרגי: היא לא מבקשת תוספת תקציב, הכספים ניתנים.

יעקב מרגי: הם מבקשים לעגן אותם בבסיס התקציב כדי שתהייה להם ודאות על מנת שיכולו לתכנן תכניות ארוכות טווח ולא שכל שנה יצטרכו להשקיע מאמץ לאישור.

יעקב מרגי: אני אומר לך זאת כמי שעמד טרם היותו חבר כנסת או נבחר ציבור, בראש עמותות המגזר השלישי.

יעקב מרגי: אתה מבזבז שלושה-ארבעה חודשים, במקרה הטוב, רק לחפש את עצמך ברשויות.

יעקב מרגי: אבקש לשמוע אם יש לכם כיוון ומהו.

יעקב מרגי: האם זה ימשיך להיות במתכונת של היום שהתקציב מתקבל באמצעות תקציבם של כמה משרדי ממשלה, אולי זה יעוגן בבסיס תקציב של משרד אחד?

יעקב מרגי: בבקשה.

<גיא הרמתי: בוקר טוב.

<גיא הרמתי: אני רפרנט רווחה באגף תקציבים, משרד האוצר.

<גיא הרמתי: ראשית ארצה לומר שהנושא של סך כל התקציב מעוגן בהחלטת ממשלה ולכן צריכה להיות וודאות.

<גיא הרמתי: כלומר, להחלטה הממשלה מחויבת, והכסף תמיד עובר ותמיד יעבור כל עוד החלטת הממשלה לא משתנה בהתאם לסדרי עדיפויות אחרים, זה יכול להיות בעוד כמה שנים.

<גיא הרמתי: עניין בסיס התקציב הוא רק עניין תזרימים, אולי הוא משפיע תזרימים על העמותות שמפעילות את זה, אבל יש חשיבות לסדרי העדיפויות של הממשלה ואיך הממשלה מנהלת את ענייניה.

<גיא הרמתי: גם הממשלה נתונה לאותם מגבלות, לאותם קשיים ולאותה דינמיקה שנתונים המרכזים עצמם.

<גיא הרמתי: למשל למשרד הרווחה והשירותים החברתיים, גם לו יש פעילויות שונות, אם יש פעילות שהיא רק בתחילת דרכה, אז יש בה עודפים, פעילות אחרת מצליחה מעל המצופה ואז יש בה צרכים אחרים.

<גיא הרמתי: כך או כך משרד הרווחה ומשרד הבריאות וכל אחד בחלקו מבטיח את הכסף הזה.

<גיא הרמתי: אני לא בטוח שעיגון הנושא בבסיס התקציב, אולי בראיה של מרכזי החוסן הוא דבר נכון, אבל בראיה של שירותי רווחה או ראיה של שירותי בריאות הוא פחות נכון, שוב, בגלל סדרי העדיפויות של המשרד ומועדי התשלומים ולאיזו פעילות הוא מחויב בינואר ואיזו בחודש - - -

יעקב מרגי: אמרת כבר את הדברים וחזרת עליהם בורסיות שונות ארבע פעמים.

יעקב מרגי: אני אומר לך, לא קיבלתי.

<נעמי מורביה: ברור שמשיח לא נראה באופק.

יעקב מרגי: לכן יש לו מושכות ואפשר למשוך אותו בכוח.

<גיא הרמתי: עוד הערה אחרת, אני לא בטוח שפרקטית עיגון בבסיס התקציב, הרי מערכת היחסים הכספית בין הרשות המקומית, שהיא בסופו של דבר שמפעילה את זה, לבין המשרד הממשלתי נוגעת - - -

<טליה לבנון: לא.

<טליה לבנון: לא.

<טליה לבנון: לא.

<טליה לבנון: הרשות המקומית לא מפעילה את זה.

<טליה לבנון: <קריאה:> הקואליציה מפעילה את הפרויקט וגם מנהלת את התקציב של הפרויקט.

<גיא הרמתי: כלומר, זה לא עובר דרך עיריית שדרות.

<גיא הרמתי: <קריאה:> זה לא מדויק.

<גיא הרמתי: יש כספים שכן - - -

יעקב מרגי: סליחה, אומנים האווירה נעימה, אבל דברייך לא נשמעו לא משום שאיני רוצה שהם ישמעו, הפרוטוקול לא מזהה אותך ולכן עדיף לדבר כשמקבלים רשות דיבור לא משום שאנחנו אגרסיביים, אלא משום שזה יעיל יותר ונכון יותר.

<גיא הרמתי: לגבי כספים שעוברים דרך הרשויות – ברגע שהכסף עובר דרך הרשות, גם פה - - -

יעקב מרגי: אין כאן רשות ואתה מבין לבד שמדובר בכמה משרדים ופועלים בכמה מקומות בארץ וזה לא יכול להתרסק לרסיסים.

יעקב מרגי: זה דרך מרכזי החוסן.

יעקב מרגי: אני חושב ששמענו בהר היטב וזה חוזר באופן מסורתי כמעט בכל דרישה שלנו לתקציבים.

יעקב מרגי: התשובה של 'סדרי עדיפויות'.

יעקב מרגי: דווקא מצמד המילים 'סדרי עדיפויות' אני מוטרד.

יעקב מרגי: מה לעשות?

יעקב מרגי: במבנה השלטון שלנו כל שר רואה אחרת וחושב אחרת והוא קובע את סדרי העדיפויות שלו, לעיתים זה תואם את צרכי החברה ולעיתים לא.

יעקב מרגי: כאן אין לנו את הפריווילגיה איך שנה או קדנציה נצמצם פעילות בגלל שלא מצאנו חן בעיני משהו.

יעקב מרגי: בתחומים חברתיים אידיאולוגיים כמו שנאמר 'מכה בכנף, צלילה'.

יעקב מרגי: כאן זה לא ניתן.

יעקב מרגי: אני אומר מהניסיון, ואתה יודע את זה טוב ממני, כשזה בבסיס התקציב נצמצם את הויכוחים שלנו, אפילו אל מול השר, של מרכזי החוסן מול השר ומול המשרד ב- 80%.

יעקב מרגי: אין ספק שהחלטת ממשלה מחייבת ואנחנו גם מכירים הרבה החלטות ממשלה.

יעקב מרגי: הייתי שר וקיבלנו מכתבי התראה שאמרו 'החלטת ממשלה זו וזו, משרדי הממשלה לא משתפים פעולה ולא מעבירים את חלקם'.

יעקב מרגי: זה בית הספר של החיים ואין יותר מהעובדים הסוציאליים שמשחקים במגרש בית הספר של החיים.

יעקב מרגי: אנחנו נשאף, וגם בדברי הסיכום שלנו נבקש, לא לחינם אמרתי וגם התלבטתי אם לאומר, גם אם היינו מבקשים מהשכנים שלנו את הפיילוט הזה, אנחנו אותו כבר צלחנו לצערנו הרב.

יעקב מרגי: זה לא שזה צריך להיות באיזו מגירה צדדית עד שנראה מה יהיה.

יעקב מרגי: זה נדרש וזה הוכח.

יעקב מרגי: אשתף אתכם.

יעקב מרגי: בכנסת ה-17 הייתי יושב ראש ועדת הפרס של יושבת ראש הכנסת, איני זוכר אם זה היה למפעל חיים או למפעלים חברתיים, היה גוף משדרות שעסק בתחום זה, הבחור פשוט עמד והחזיר לנו את הפרס בפרצוף.

יעקב מרגי: הוא אמר 'אני לא רוצה לקבל את הפרס'.

יעקב מרגי: קראנו לו פעם אחר פעם והוא לא רצה לקבל את הפרס כי התנהלו ויכוחים בכנסת ובממשלה על תקציבים בסיסיים לטיפול בתושבי שדרות ועוטף עזה.

יעקב מרגי: הוא הביע את מחאתו, מבחינתנו זה היה פוגע כנבחרים שעשו את הכול להביע את הערכתנו.

יעקב מרגי: הוא הביע את הערכתו שהייתה נדרשת.

יעקב מרגי: אין ספק שהנושא הזה עבר כבר את כל המבחנים.

יעקב מרגי: לא מדובר כאן בסכומי עתק ובוודאי לא למשרדים שאנחנו רואים כאן, להם זה באמת באמת בסדרי העדיפויות עקומים.

יעקב מרגי: המשאבים צריכים להימצא ולהיות בבסיס התקציב ! בבקשה ארצה לשמוע את שאר משרדי הממשלה.

יעקב מרגי: משרד הבריאות בבקשה.

יעקב מרגי: התחלנו עם משרד הבריאות כי הסכום הארי יוצא משם.

<בלה בן גרשון: אני אחראית לנושא חירום בשירותי בריאות הנפש במשרד הבריאות.

<בלה בן גרשון: אנחנו מובילים את הפרויקט הזה מהיום הראשון שלו, מהתכנון, מבדיקת מודלים.

<בלה בן גרשון: ארצה לחזק את דברי טליה לבנון בדברים שהיא כבר אמרה.

<בלה בן גרשון: יש לנו קושי לתחזק את הפרויקט הזה באופן שזה מתנהל היום.

<בלה בן גרשון: אני חושבת שזה אחד מהפרויקטים המפוארים והמוצלחים שהוקמו.

<בלה בן גרשון: משרד הבריאות מוביל את נושא דחק.

<בלה בן גרשון: מאז ומתמיד יש לנו מרכזי דחק בחירום.

<בלה בן גרשון: אני באמת חושבת שכולנו גאים במה שנעשה.

<בלה בן גרשון: כאחראית לנושא הזה אני מוצאת את עצמי לא פעם מתביישת מול האנשים שעובדים שם, מול מנהלי מרכזי חוסן - - -

יעקב מרגי: רק כדי לשבר את האוזן.

יעקב מרגי: סך הכול מתקציב משרד הבריאות, שגם הוא חסר, אבל כשאנחנו דנים על הסכום שהוא 2.7 מיליון, והיא הגורם המקצועי במשרד, מוצאת את עצמה נאבקת - -

<בלה בן גרשון: נאבקת כי באמת יש מצבים שאנשים לא מספיקים עד שהתקציבים עוברים, עד שמשרדי הממשלה מעבירים, עד שרודפים, בתור מי שרודפת אני יודעת על מה אני מדברת, אחרי משרד משרד.

<בלה בן גרשון: חלק מתקציב הרווחה עובר דרך הרשויות, אומנם יחסית זה חלק קטן.

<בלה בן גרשון: כל משרד צריך להעביר בנפרד.

<בלה בן גרשון: זה בלגן.

<בלה בן גרשון: אנחנו יודעים שגם התקציבים אינם מגיעים בינואר.

<בלה בן גרשון: אנשים, כל שנה לא מקבלים משכורת בחודש ינואר.

<בלה בן גרשון: לקראת החגים, פסח, אנחנו עושים שמיניות באוויר כדי שאנשים יקבלו משכורת.

<בלה בן גרשון: מבחינה כספית, בניגוד לבחינה המקצועית שמתנהלת בצורה יוצאת מן הכלל, כאן יש לנו בעיה.

יעקב מרגי: מר גיא הרמתי, אתה שומע?

יעקב מרגי: אתה מתרשם?

<בלה בן גרשון: לכן אני כן חושבת שצריך לפתור את הבעיה.

<בלה בן גרשון: אני לא אומרת כרגע איך, גם אין לי כאן את נציגת התקציבים של משרד הבריאות.

<בלה בן גרשון: אין ספק שבאופן שזה מתנהל כרגע זה לקוי.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: יש נציג של המשרד לאזרחים ותיקים?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: משרד הרווחה והשירותים החברתיים בבקשה.

<דרורה גורדון: אני עובדת סוציאלית קהילתית, היום מפקחת במשרד הרווחה בשירות לעבודה קהילתית.

<דרורה גורדון: אבקש לציין משהו אישי, אני גם מי שהקימה את המחלקה לשירותים חברתיים במועצה האזורית חוף עזה ואכן, למעשה שם גם החל העניין של האוכלוסייה האזרחית שהפכה להיות החזית.

<דרורה גורדון: שם גם התבססו שני מקורות מאוד משמעותיים, כוחות הקהילה, החוסן וההון האנושי וגם הנושא של התערבות ומנהיגות הקהילה ברמת הרשות.

<דרורה גורדון: אני חושבת שבמהלך השנים זה רק הוכיח את עצמו בתהליך המתמשך של איום ביטחוני.

<דרורה גורדון: כפי שצוין כאן, לא רק באיום ביטחוני, גם בהיבטים כמו ההתנתקות של תושבי גוש קטיף וגם במשברים קהילתיים אחרים, כלכליים וחברתיים.

<דרורה גורדון: אני אבקש להקריא את ההגדרה עליה מתבססת באמת ליבת העבודה שלנו במשרד ובכלל.

<דרורה גורדון: אני חושבת שהיא הפכה לנחלת הכלל - - -

יעקב מרגי: לפני שאת מקריאה את ההגדרה.

יעקב מרגי: תני לנו את הסעיף תקציבי, או תת-סעיף עליו עומד התקציב שלכם בסך של מיליון שקל.

<דרורה גורדון: התקציב שלנו בסך של מיליון שקל מורכב: 335 אלף שקל עוברים למשרד הבריאות ו- 625 עוברים לחמשת הישובים בעוטף עזה ומהם למעשה לחמשת הרשויות בעוטף.

<דרורה גורדון: זה הסכום שמיועד לכל החיזוק והחוסן - - -

יעקב מרגי: בשלב הזה הייתי שואל את טליה לבנון.

יעקב מרגי: באותם הישובים, האם כל הרשויות מעבירות את כל הסכומים?

<טליה לבנון: הסכומים שעוברים לרווחה מופעלים על ידי מחלקות הרווחה.

יעקב מרגי: בלבד.

יעקב מרגי: לא קשורות - - -

<טליה לבנון: חלקם בשיתוף.

<דרורה גורדון: זה לא בחלקם.

<דרורה גורדון: זה בשיתוף.

<דרורה גורדון: אני רוצה לציין שזה בשיתוף המרכזים ושיתוף החברים מהקואליציה לטראומה.

יעקב מרגי: אנחנו לא מערערים.

יעקב מרגי: אנחנו רק רוצים ללמוד.

יעקב מרגי: כשאת כותבת לנו 8 מיליון שקל זה לא בהכרח הכול בתקצוב ישיר.

<דרורה גורדון: נכון.

<דרורה גורדון: אני רוצה לציין שבנוסף אנחנו מתבססים באמת על המנהיגות הקהילות וכן על רצף שהוא מהפרט, המשפחה והקהילה במודל שאומר ההנגשה לתוך הקהילה, ככל האפשר על הכוחות שלה.

<דרורה גורדון: אנחנו רואים את זה הלכה למעשה שמוכיח את עצמו.

<דרורה גורדון: קהילה מחויבת, רשות מחויבת, רשויות שמפעילות ושנוקטות בפעולות מאוד הולמות למצב.

<דרורה גורדון: אכן האיומים או החיים הם דינמיים ומתואמים למציאות שנוצרת בשטח.

<דרורה גורדון: אני אבקש לציין בשני המישורים בהם אנחנו עובדים, כרגע כדרג פיקוח, בעצם זה הן מוכנות הרשות על המכלול שלה ובעיקר מכלול ההתנהלות בטיפול באוכלוסייה - - -

יעקב מרגי: תודה לך גברתי, סליחה שאני מפסיק אותך.

יעקב מרגי: אני ארצה לסכם את הדיון אבל לא לפני שנשמע מישהי שהיא לכאורה מהצד השני.

יעקב מרגי: נעמי מורביה בבקשה.

<נעמי מורביה: אני יושבת ראש מטה מאבק הנכים בישראל.

<נעמי מורביה: אני מייצגת את פורום ארגוני הנכים.

<נעמי מורביה: ראשית אני רוצה להודות לך על היותך הסמן החברתי.

<נעמי מורביה: באמת על האסרטיביות שבה אתה מנהל את הישיבות והתוצאות שאתה משיג.

<נעמי מורביה: אני רוצה להודות לחבר הכנסת שמעון סולומון על עצם קיום השדולה ועל עצם קיום היום הזה.

<נעמי מורביה: יותר מכל אני מבקשת להודות לכל האנשים, בכוונה אני אומרת אנשים כי יש משני המינים, שיושבים כאן סביב השולחן, הם השנורקל שבאמצעותו הציבור שלנו, ציבור אנשים עם מוגבלות, מתחברים עם המציאות ונושמים את האוויר שלהם, כיוון שלהתמודד עם מוגבלות כל כך קשה וגם להתמודד עם כל הקשיים הנובעים מעצם המגורים בעוטף עזה.

<נעמי מורביה: היום עוטף עזה זה כמעט עד באר שבע, צריך באמת לשנות את הגדרה.

<נעמי מורביה: לא מדובר בפרויקט קל.

<נעמי מורביה: מהצד של צרכני השירות אנחנו מביעים הזדהות מוחלטת עם כל מילה שנאמרה כאן.

<נעמי מורביה: אנחנו באמת מבקשים מחבר הכנסת שמעון סולומון, אתה מהצד שיש לך, יש לך גם את שר האוצר, גם את שר הרווחה וגם את שרת הבריאות, באמת ליצור מצב של מיסוד התקצוב.

<נעמי מורביה: לא יכול להיות שעובד סוציאלי שנותן את נשמתו עם כל העבודה, בזכותו אנחנו מתעוררים בבוקר, אבל הוא בצהריים לא בטוח שהוא מביא ארוחת צהריים הביתה.

<נעמי מורביה: לא יעלה על הדעת.

יעקב מרגי: תודה רבה על הדברים החמים.

יעקב מרגי: לפני שאסכם.

יעקב מרגי: אני מקווה גברתי יושבת ראש האיגוד.

יעקב מרגי: אתם בוודאי יודעים שישנה וועדה שהקים שר הרווחה והשירותים חברתיים, "ועדת אלאלוף" – הוועדה למלחמה בעוני - - -

<צפרא דואק: אני יושבת בוועדה ו- 40% מחברי הוועדה הם עובדים סוציאליים.

יעקב מרגי: היית לי משאלה, אני מקווה שאני לא מתפרץ לדלת פתוחה.

יעקב מרגי: אני חושב שכדי שלא יהיה ניגוד עניינים אתם צריכים להופיע בפני הוועדה, לא להיות חלק מהוועדה.

יעקב מרגי: לדעתי אתם צריכים להופיע, לא יתכן מלחמה בעוני מבלי שאתם תביאו את הניסיון, את התמונה דרך המשקפיים שלכם.

יעקב מרגי: אני אבקש, עד עכשיו דיברנו במילים לפרוטוקול, והבעתי את רצוני כבר בתחילת הדיון, אני רוצה לחוות את זה כאן.

יעקב מרגי: אני מכיר פחות או יותר, אבל לטובת השולחן ולטובת הנוכחים כאן אני אבקש לחוות פעילות יום במרכז חוסן.

יעקב מרגי: בבקשה העובדת סוציאלית מירב בן ניסים וידל, מנהלת מרכז חוסן אשכול.

יעקב מרגי: בבקשה.

ניסים וידל: שלום.

ניסים וידל: אני מירב ממועצה אזורית אשכול, גרה בשדה אברהם, עובדת סוציאלית 15 שנה.

ניסים וידל: שנתיים מנהלת את מרכז חוסן.

ניסים וידל: אם לא היינו במקום כל כך רשמי, חשבתי לפתוח באיזו הפעלה.

ניסים וידל: אם הייתי פותחת באיזו הפעלה, - - -

יעקב מרגי: יש לך את כל הרשות.

ניסים וידל: אכן אשמיע תיאור של בעל מקצוע שעומד לפניך.

ניסים וידל: כוננות 24 שעות שבעה ימים, מירס צמוד ושכפ"ץ וקסדה כחלק מבגדי העבודה שלו.

ניסים וידל: אני לא חושבת שהייתם חושבים שמדובר בעובדת סוציאלית.

ניסים וידל: בעוטף עזה זה די ברור מאליו שאלו הדברים בתיקו של העובד הסוציאלי בחירום.

ניסים וידל: מה כולל התפקיד שלנו בחירום?

ניסים וידל: – אתחיל מהשלב כשקורה אירוע - - -

יעקב מרגי: עכשיו יש "צבע אדום", פאניקה.

יעקב מרגי: מה את עושה?

יעקב מרגי: אני רוצה לראות תרחיש.

ניסים וידל: אני כמנהלת מרכז חוסן ותמר מנהלת האגף לשירותים חברתיים מסתובבות עם מירס צמוד, מקבלות את ההודעה במירס מקב"ט המועצה, אנחנו מקבלות גם שיגור וגם נפילה.

ניסים וידל: אז הוא מחלק את העבודה והוא מודיע לנו האם יש נפגעים.

ניסים וידל: לפי זה אנחנו מחלקות את העבודה בינינו כשהתפקיד העיקרי שלנו, א' – לייצר תמונת מצב, לערוך שאלון של תמונת מצב עם צוותי החירום שנמצאים ב- 32 ישובים, אלו צוותי מתנדבים שאנחנו מכשירים לאורך השנה.

ניסים וידל: מקבלים מהם צרכים כדי להוציא צוותים בהתאם לצרכים שאנחנו מקבלים על נפגעי חרדה במקום באירוע.

ניסים וידל: הרבה פעמים זה תחת אש כמו שמעוזיה סגל סיפר על נתיב העשרה.

ניסים וידל: זה היה מקרה מאוד מדגמי.

ניסים וידל: אני חייבת לציין שאירועים כאלה עד "עמוד ענן", אני מתייחסת מתחילת הכניסה שלנו למעגל החירום, היו מאות אירועים כאלה, לא רק "עמוד ענן" ו"עופרת יצוקה", היו המון אירועים כאלה לאורך השנים.

ניסים וידל: זה די ברור, אני חושבת שהמשאבים שעומדים לרשות ולהרווחה, בלי המשאבים של החוסן אינם מספיקים לצרכים הרבים - - -

יעקב מרגי: שוב את בורחת לי לתקציב.

יעקב מרגי: תשאירי לי את התקציב.

יעקב מרגי: ספרי לנו, תני לנו לגעת.

יעקב מרגי: אני אתן לך את התרחיש.

יעקב מרגי: כעת יש אירוע, אין נפגעים, אני הורה שהבן או הבת נכנסים לחרדה, איך אני יודע להגיע אליכם הערכה שלי שחלק מיושבי השולחן בחדר הזה גם לא יודעים מה זה נפגע חרדה.

יעקב מרגי: תנו לנו לדעת.

ניסים וידל: איך יודעים להגיע אלינו – אמרתי, אנחנו מגיעים אל.

ניסים וידל: לאורך כל השנה אנחנו מכשירים צוותים לכל ישוב.

ניסים וידל: במועצה יש לנו 32 ישובים, לכל ישוב אנחנו מכשירים.

ניסים וידל: ענבל תדבר על זה יותר.

ניסים וידל: אנחנו מכשירים צוות שיודע לתת את המענה בכל מקום.

ניסים וידל: אנחנו מכשירים הכשרה בשם "ממ"י" – (מתנדב מסייע יישובית), שיודע לזהות במקום, בסביבה הכי טבעית שלו, את השכנים שלו בכלים שאנחנו נותנים לו כדי לזהות מי הם נפגעי החרדה - - -

יעקב מרגי: לא זיהו אותו.

ניסים וידל: אין 'לא זיהו אותו'.

ניסים וידל: הם לא יכולים לא לזהות אותו.

ניסים וידל: הם עושים טלפונים, הם הולכים לבתים, בודקים מה מצבו של כל אחד ולפי זה הם מציפים לנו את הצרכים.

ניסים וידל: אז אנחנו יודעים אם אנחנו שולחי עכשיו שני אנשי מקצוע, ארבעה אנשי מקצוע.

ניסים וידל: אנחנו מגיעים - - - -

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב מרגי: לצערי הרבה האחיינית שלי נפגעה מטיל גראד בבאר שבע.

יעקב מרגי: ההורים שלה נפצעו יחד איתה, היא נפצע אנושות.

יעקב מרגי: אחות אחת הייתה גיבורה גדולה, היא תפקדה בכל האירוע.

יעקב מרגי: היא שידרה עוצמות שאנחנו לא הכרנו אצלה.

יעקב מרגי: אם לא היינו מנענעים אותה 'לכי לטיפול את לא מודעת למה שעובר עליך, יש לך משהו בפנים' – אף אחד לא ראה אותה.

ניסים וידל: במקרה שלנו אנחנו נגיע, אני אומרת שגם אנחנו כאנשי מקצוע גם נדריך את הסביבה הקרובה אליה בהדרכה צמודה ולא רק בזמן האירוע, אלא בלווי ארוך.

ניסים וידל: כמו שטליה אמרה, בלפני, תוך כדי ואחרי.

ניסים וידל: הטיפול ממשיך כל הזמן וגם נותנים את הכלים לזהות את אותה אחת שכרגע סיפרת.

ניסים וידל: אומרים להם שזה צפוי להיות ככה וככה, שימו לב.

ניסים וידל: אנחנו נשארים במעקב ובטיפול לאורך זמן.

ניסים וידל: אנחנו לא מחכים שיבואו אלינו אלא אנחנו עורכים הרבה בדיקות בחוץ כדי למצוא את האנשים.

ניסים וידל: אנחנו עושים את זה גם על ידי כך שאנחנו נוכחים בשטח וגם על ידי זה שאנחנו מכשירים את העיניים של השכנים ושל המורים שלהם כדי שיוכלו לאתר אותם.

ניסים וידל: אני מבקשת לחזור ולומר שזה לא ברור מאליו.

ניסים וידל: אמרתי שהיום בעוטף עזה ברור מאליו מה תפקידו של העובד הסוציאלי בחירום, אבל לא כך הדברים היו.

ניסים וידל: אני אבקש לתת דוגמה אישית.

ניסים וידל: אחרי "עופרת יצוקה, בשנת 2008 הייתי עובדת סוציאלית בתחום הזקנה, עדיין לא הייתי במרכז חוסן, זה היה בשנים הראשונות שנכנסנו למעגל החירום האינטנסיבי.

ניסים וידל: ישראל בודיק מנהל המחוז של משרד הרווחה הגיע לשיחת סיכום אחרי "עופרת יצוקה" עם העובדים הסוציאליים וחטף כעסים, אני הייתי בראש העובדים הסוציאליים שכעסו עליו, איך הם מצפים מעובדים סוציאליים שגם לא למדו אותם את זה באקדמיה, גם לא קיבלו שום הכשרה לתת מענה, גם הם בעצמם נמצאים במציאות הזאת, גם הילדים שלנו נמצאים באותה סכנה, דורשים מאיתנו לפעול תחת ירי טילים, זה לא ברור מאליו.

ניסים וידל: הבנו בסופו של דבר שהריתוק, הרי העובדים הסוציאליים מרותקים בשעת חירום, החירום חייב להיות ריתוק רגשי והוא תהליך.

ניסים וידל: בנוגע לריתוק רגשי אנחנו מתייחסים גם בהיבט של כלים מקצועיים וזה מה שמרכז חוסן נותן.

ניסים וידל: הוא נותן כלים רגשיים ומכשיר את בעלי המקצוע לתת את המענה וגם בהתייחסות מאוד רגישה למצב האישי והמשפחתי של העובד.

יעקב מרגי: לא הצלחת.

יעקב מרגי: נתת הרצאה לעובדים סוציאליים.

יעקב מרגי: לא הצלחת לתת לנו.

יעקב מרגי: כעת מפאת הזמן לא נוכל לתת יותר.

יעקב מרגי: בבקשה הדוברת האחרונה, מרים בר ניר חברת הנהלת "עוצמה" – פורום ארצי של משפחות נפגעי נפש.

<מרים בר ניר: אני מבקשת לברך את השיתוף בין משרד הבריאות לבין משרד הרווחה.

<מרים בר ניר: לא מובן מאליו ששני משרדים חוברים יחד ועובדים.

<מרים בר ניר: הבקשה שלי, כשאנחנו מדברים על תכניות עתידיות של הערכות לשעת חירום, גם רעידת אדמה היא שעת חירום וגם אסון טבע הוא שעת חירום.

<מרים בר ניר: אני יודעת מה היה בירושלים עם השלג כשהאנשים נתקעו.

<מרים בר ניר: השאלה שעכשיו שאלת, שאלה שמטרידה מאוד את הנושא של בריאות הנפש, אנשים בודדים שנמצאים בבית מבלי שיודעים מי הם ואיך מגיעים אליהם.

<מרים בר ניר: זה יותר לתכנון עתידי.

<מרים בר ניר: כשמתכננים חשוב גם לזה לתת את הדעת.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: דברי סיכום ולאחר כך - - -

<רוני גאגין: אני אחראית על השירות הסוציאלי בבית החולים רמב"ם.

<רוני גאגין: אני מבקשת לעלות את אחד הדברים החסרים כאן, היה טוב אם הייתם מעשירים את הממשק עם בתי החולים.

<רוני גאגין: בעצם אין שום אירוע ופיגוע עם נפגעים ללא אותו ממשק עם בתי החולים.

<רוני גאגין: אנחנו, השירות הסוציאלי של בתי החולים הופך להיות מרכז מידע לציבור, גם טלפוני וגם טיפולי ישיר וגם הפנייה לאבו כביר.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: בוודאי שלא מיצנו את הדיון ולא נגענו בכל הנקודות, הצגנו רק תמונת מצב.

<נעמי מורביה: אני מבקשת שהעובדת הסוציאלית קהילתית תדבר.

יעקב מרגי: אני אומר לך מה אומר יושב הוועדה הקבוע.

יעקב מרגי: רבותיי, יש לנו יום עמוס וגם יושב ראש שדולה מרותק כאן ויש לו - - -

<ענבל שלוסברג: סליחה, אני העובדת הסוציאלית הקהילתית במרכז חוסן משמר הנגב, רק מילה אחת.

<ענבל שלוסברג: יש לי הרבה תיאורי מקרים אם תרצה לשמוע.

יעקב מרגי: החמצתם את ההזדמנות.

<ענבל שלוסברג: גם אני עובדת כתף אל כתף, אגב הדיון שהיה בוועדה לפני כן בכל הסוגיה של העובדים הסוציאליים וגם בשירותים המופרטים.

<ענבל שלוסברג: אני יודעת שזה יושב על סדר יומה של הוועדה ואני אשמח אם נקדם את הדיונים האלה.

יעקב מרגי: מאחר ואני יזמתי את הדיון ההוא, אני לא מתכוון להרפות ממנו.

יעקב מרגי: סיכום.

יעקב מרגי: התחלנו עם מקצוע העבודה הסוציאלית והעובד הסוציאלי.

יעקב מרגי: אני חוזר על הדברים, אלו לא דברים גבוהים.

יעקב מרגי: אני באמת מאמין שאלו הם יחידות העילית של מדינת הרווחה, מדיניות הרווחה.

יעקב מרגי: אם רוצים להעמיד את מדינת ישראל בעניין, לדעתי צריך לכנס למאבק.

יעקב מרגי: צריך לעשות את כל הפעולות.

יעקב מרגי: אבקש שתפעלו כך שחלק מהמלצות "ועדת אלאלוף" תתייחסנה גם לעובד הסוציאלי וגם לעבודה הסוציאלית בישראל.

יעקב מרגי: אני מבקש להודות לך חבר הכנסת שמעון סולומון וליושבת ראש האיגוד ולכל המובילים את מאבק העובדים הסוציאליים.

יעקב מרגי: אני לא מעניק את פרס ישראל, בכל פעם יש סדר יום אחר.

יעקב מרגי: אבל אין ספק שאתם רואים את ההערכה ואת כל ביטוי הערכה מהדרגים הלאומיים.

יעקב מרגי: מר גיא הרמתי שמע את זה טוב, אני לא הייתי מהסס, הייתי קובע שהמדינה צריכה להכיר בפרויקט מרכזי החוסן כפרויקט לאומי לאור האיומים והאתגרים שאנחנו נדרשים באזור.

יעקב מרגי: בדרך כלל אנחנו יודעים לעבוד במצבי משבר יותר להכין אותם.

יעקב מרגי: אנחנו צריכים להכין אותם והלוואי שיהיו מובטלים.

יעקב מרגי: אין ספק שהמדינה צריכה להכיר בזה כפרויקט לאומי, זה מתבקש.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד האוצר ולמשרדי הממשלה לקבוע את הסכומים בבסיס התקציב כדי שמרכזי החוסן יוכלו לעבוד במצב ודאי.

יעקב מרגי: הוועדה מביע היום, מצדיעה היום לעובד הסוציאלי, לכל העובדים הסוציאליים.

יעקב מרגי: הוועדה מגנה כל תופעת אלימות פיסית ומילולית, אין לה מקום ואין לה הצדקה בשום מקרה, כל שכן כשזה מגיע מנבחרי ציבור ובוודאי ובוודאי כשזה מגיע מהמטופלים.

יעקב מרגי: הרי העובדים הסוציאליים הם המשענת שבעצמם לפעמים נמצאים במצבי חירום, זו מכת מדינה.

יעקב מרגי: הריבון, השלטון המרכזי אוהב להעמיס מטלות לגופים שמתחת.

<נעמי מורביה: הוא מתפשט מכל נכסיו.

יעקב מרגי: הריבון, השלטון המרכזי מעמיס עליכם מעבר ליכולת, מעבר למשאבים הנתינים לכם, מעבר לכלים הניתנים לכם.

יעקב מרגי: אנחנו קוראים להסדיר את נושא העבודה הסוציאלית כדי שגם העובד הסוציאלי וגם המטופל ידעו מה הציפיות.

יעקב מרגי: יהיה תיאום ציפיות בין העובד לבין המטופל.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת דרך הפרוטוקול ל"ועדת סילמן" לתת משקל כבד למעמדו של העובד הסוציאלי, לשכרו ותנאי עבודתו.

יעקב מרגי: בבקשה רשות הדיבור לשמעון סולומון.

שמעון סולומון: תודה רבה.

שמעון סולומון: קודם כל אני חייב להודות ליושבת ראש איגוד העובדים הסוציאליים ודרכה לכל עובד סוציאלי, על שיתוף הפעולה והעבודה המקצועית והשיטתית לאורך כל השנה.

שמעון סולומון: אנחנו נמשיך.

שמעון סולומון: תודה למעוזיה סגל היקר שעמד בראש ועדת הטקסים שעשתה עבודה טובה, וכמובן בטקס נדבר על כך.

שמעון סולומון: אני לא אמשיך לציין שמות.

שמעון סולומון: תודה לכל אחד לפי מעלתו.

שמעון סולומון: יש כאן דלת פתוחה, יש כאן הבנה מהמשרדים.

שמעון סולומון: לא תמיד צריך להילחם, לא תמיד צריך להשחיז סכינים.

שמעון סולומון: יש כאן נכונות וראינו אותה במהלך השנה וצריך לנצל אותה עד הסוף.

שמעון סולומון: אנחנו נמשיך לעבוד, לנסות להשיג כמה שיותר דברים.

שמעון סולומון: כשאנחנו דיברנו על מומחים היו ספקנים בתחילת הדרך, אמרו 'זה שנים ולא היה'.

שמעון סולומון: אנחנו בתהליכים מתקדמים ונכון שהם עדיין לא הסתיימו.

שמעון סולומון: יש כאן דלת פתוחה ויש כאן גיבוי.

שמעון סולומון: אני חושב שנסיים את זה על הצד הטוב ביותר.

שמעון סולומון: זו הוכחה.

שמעון סולומון: צריך באמת לציין את בתי החולים, צפרא דואק רמזה לי וזה נכון, במיוחד את בית החולים ברזילי, בית החולים נהריה, בית החולים סורוקה וכמובן את כל בתי חולים כולם.

שמעון סולומון: בהחלט צריך לציין אותם.

שמעון סולומון: אני בקש להודות לכם.

שמעון סולומון: תודה ונמשיך את היום.

יעקב מרגי: תודה רבה לכולכם.

יעקב מרגי: אני מזמין אתכם לוועדה לזכויות הילד שתתכנס בשעה אחת, גם שם אנהל את הדיון.

יעקב מרגי: לפני שאסיים את הוועדה.

יעקב מרגי: אני מבקש להודות להנהלת הוועדה, לצוות הוועדה על הכנת היום הנפלא הזה.

יעקב מרגי: ברוכים תהיו.

יעקב מרגי: תודה רבה לכולם.