ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 201, 2014-02-26 09:15

חיים כץ: בוקר טוב.

חיים כץ: אני מתנצל על האיחור.

חיים כץ: היום יום רביעי בשבוע, כ"ו באדר א', ה-26 בפברואר 2014.

חיים כץ: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בנושא: פעילותה של הקרן למפעלי שיקום.

חיים כץ: אני חושב שזה דיון שלישי או רביעי בעניין הזה.

חיים כץ: שלישי?

חיים כץ: הדיון האחרון הסתיים לא כפי שרצינו אבל זה החלק הפחות חשוב.

חיים כץ: מה שחשוב לנו יותר זה שאותם מפעלי שיקום שהיו במצוקה כלכלית, תפעולית, הן של המפעילים, הן של המשתמשים, וזה היה לאורך שנים והיה ברור לכולנו, גם לעובדים וגם לאחראים, שצריך לשקם ולהציל את המפעלים האלה.

חיים כץ: יחד עם זאת, נשאלת השאלה – הדרך.

חיים כץ: את הדרך הזאת אפשר לעשות בנועם ובשקט ולהגיע לאותן מטרות.

חיים כץ: ופה נראה לי, שזה נעשה, אני לא יודע אם זה נעשה, אתה תציג את זה או המנכ"ל או מנכ"ל המפעל יציגו את זה אבל כולי תקווה שגם ישקמו את מפעלי השיקום וגם יתייחסו לעובדים ולא יפגעו בעובדים, ויתנו שירות טוב לאלה שצריכים להשתמש.

חיים כץ: אדוני השר, אתה רוצה שתציגו קודם?

חיים כץ: תראה, הדיון הזה, בגדול, אחרי מה שהיה פה, הגיע אלי מכתב מראש עיריית מגדל העמק, אלי ברדה, ואמר לי: תשמע, הודיעו לי שסוגרים לי את המקום.

חיים כץ: אז אני פניתי אליך, דיברנו, אמרת לי: תשמע, אנחנו נטפל בצורה אנושית, טובה, לא נפגע באנשים, לא נהרוס.

חיים כץ: נעשה את הכל כמו שצריך להיעשות וברגישות גבוהה.

חיים כץ: זה מה שאמרת לי.

חיים כץ: אמרת לי: אני גם אבוא לדיון, ואכן באת ואפילו הקדמת אותי ואני איחרתי.

מאיר כהן: כי באתי מדימונה.

חיים כץ: טוב, מדימונה לפעמים יותר קל להגיע מאשר להגיע מפה.

חיים כץ: אתה מגיע בקלות מדימונה ואני לא יכולתי להגיע כל כך בקלות מאיפה שהגעתי אבל לא חשוב.

חיים כץ: מה שהיינו מבקשים: היינו רוצים לדעת תמונת מצב.

חיים כץ: אני מקווה שנוכל לדבר עם מנהלים שמפעילים יחידות כאלה פה, שידברו בקול ברור.

חיים כץ: אני מאד רוצה לקוות שידברו בקול ברור ושנקבל תמונה אמתית ונראה מה אנחנו עושים על מנת שמפעלי השיקום ימשיכו לתת שירותים לאזרחים שצריכים את זה בצורה הכי טובה.

חיים כץ: קודם כל לאלה שצריכים את זה וכן, ביחס אנושי ומשכורות נאותות וכמו שצריך לאלה שמפעילים את זה.

מאיר כהן: היות שאני נמצא כאן

מאיר כהן: עד 10:10 אני אדבר כי יש לי עוד...

חיים כץ: יש לך עוד דברים חשובים?

חיים כץ: יש דברים יותר חשובים מזה?

מאיר כהן: אני רוצה להתעסק ב - - ילדים, זה יותר חשוב מזה, אתה מסכים אתי?

חיים כץ: כן, צריך למגר את זה.

מאיר כהן: בוקר טוב לכולם, חברים.

מאיר כהן: אדוני היושב ראש, חברי הכנסת, האורחים, העובדים, ויקטור בר גיל, כל אחד בכבודו ומעלתו.

מאיר כהן: איפה ברדה?

מאיר כהן: גם את אלי ברדה.

מאיר כהן: אני רוצה להקדים ולומר: שום דבר בפריפריה לא ייסגר.

מאיר כהן: אני בא משם, שום דבר לא ייסגר.

מאיר כהן: אתה תשב עם המנכ"ל, תשב עם בר גיל, ותלבנו עד שיצא עשן לבן.

מאיר כהן: בפריפריה שום דבר לא ייסגר אז מבחינתי, אתה יכול לחזור למגדל העמק אלא אם תרצה לאכול אתי צהרים.

מאיר כהן: ..

חיים כץ: יפה, הוא כבר הרוויח.

מאיר כהן: אז תאכל אתי צהרים.

<אלי ברדה: כקולגה לשעבר, כיושב ראש האסיפה הכללית של מרכז לשלטון מקומי וכיושב ראש מועצת הרשות לפיתוח הגליל - מה שתגיד, אני אעשה.

מאיר כהן: אז בעזרת השם, אני אמרתי לחיים ואמרתי לך גם, כל דבר שנמצא בפריפריה, צריכים להיות מאד זהירים כשמקבלים החלטה על סגירתו.

מאיר כהן: צריך לייעל אותו ולסדר אותו.

מאיר כהן: המפעל לא ייסגר.

מאיר כהן: לגבי הדבר השני, תשב עם המנכ"ל, עם ויקטור.

מאיר כהן: בעמל רב בונים בפריפריה דברים, אי אפשר לסגור אותם בהינף יד, זה לא אמירתי כשר, ההיפך הוא הנכון.

מאיר כהן: כל מה שבפריפריה – לחזק.

מאיר כהן: בנושא של הקרן - הרבה מאד שנים הקרן הזאת, אחרי שלמדתי את הענין, חבר הכנסת כץ, הסתבר שהיא התנהלה באמת כמו משהו מאד מאד לא מקצועי, לא מסודר.

מאיר כהן: הגעתי לכאן, לתפקידי, ופגשתי קרן ושוחחתי ארוכות עם חבר הכנסת גילאון.

מאיר כהן: פגשתי קרן שמקדשת תשלומים לספקים על חשבון משכורות של עובדים ויתרה מכך, על חשבון משכורות של האנשים המוגבלים שעבדו שם.

מאיר כהן: 1.3 מיליון שקלים - במקום לעובדים שולמו לספקים ושולמו לכל מיני "מקרובים של", ואני אומר דברים קשים ואני עומד מאחוריהם כי בדקתי את זה.

מאיר כהן: ראיתי שם השתוללות חסרת תקדים של משכורות שאין לה אח ורע.

מאיר כהן: בשעה שלא היו משכורות לעובדים לקחו מליסינג רכבים ונתנו אותם לכל מיני בכירים במקום הזה.

מאיר כהן: ראיתי תפקידים שלא הבנתי למה יש מנכ"ל ומזכיר למנכ"ל ושני עוזרים למנכ"ל.

מאיר כהן: כשר, כאחראי על זה, הבנתי מעל לכל ספק שהאחריות היא גם סמכות.

מאיר כהן: קראתי למנכ"ל, קראתי לאנשים ואמרתי להם: רבותי, יש לנו שלושה חודשים, תבנו תכנית הבראה.

מאיר כהן: חזרו אחרי שלושה חודשים עם תכנית הבראה שאפילו לא מבריאה את קצה האצבע של הגוף הזה.

מאיר כהן: ביקשתי מהמנכ"ל לקחת אחריות אישית ואכן, הוא לקח אחריות אישית הלך הביתה.

מאיר כהן: שאר חברי ההקדש התפטרו ובצדק, מבחינתם.

מאיר כהן: אמרו לי: מאיר, אנחנו מוכנים ללכת מכאן אם אתה תבטיח שעושים סדר במקום הזה.

מאיר כהן: וכך עשיתי.

מאיר כהן: מיניתי את מר ויקטור בר-גיל, איש עתיר זכויות, ואמרתי לו: ויקטור, בא נטפל במקום הזה.

מאיר כהן: עכשיו, אני אומר בצורה של משתמעת לשתי פנים: אין לנו שום כוונה, ואני אומר את זה גם לויקטור ובוודאי למנכ"ל שלי – אין לנו שום כוונה לרדות באנשים, אין לנו שום כוונה לפגוע באנשים, אין לנו שום כוונה להיות בוטים כלפי אנשים גם אם אנחנו חושבים שיש אנשים שצריכים לעזוב את העבודה כי הם מיותרים מהבחינה הזאת שתפקידם הוא לא תפקיד שמוסיף למקום הזה, ואני מדבר על אנשים שעובדים, אני לא מדבר על מוגבלים, חס ושלום, או אנשים שצריכים לקצץ בשכרם כי לא יעלה על הדעת ש-30 עובדים קיבלו חצי מיליון שקל בשנה כתוספת למשכורתם, ולא יעלה על הדעת שאנשים קיבלו אשל ורכבים לא על פי דרגתם אלא על פי קירבתם למנכ"ל כזה או אחר.

מאיר כהן: כל דבר שאני אומר כתוב, חקוק בסלע.

מאיר כהן: וכשאתה מגיע למקום - -

אילן גילאון: חצי מיליון שקל תוספות?

מאיר כהן: כן, בונוסים, תוספות.

חיים כץ: אני מחשב כמה זה לחודש.

מיקי רוזנטל: אבל באיזה תקופה?

מאיר כהן: 2011,2012, לשנה ולא לחודש.

מאיר כהן: רבותי, זה המון במקום שנאבק על קיומו.

מאיר כהן: אני אומר כאן, אדוני היושב ראש, שלרגע לא תחשבו שמשרד הרווחה היה הצדיק הגדול בכל הסיפור הזה.

מאיר כהן: לא.

חיים כץ: רק בשביל לסבר את האוזן, הבונוס הוא 5000 שקל.

חיים כץ: זה לא משהו שהוא בשמיים אם אנחנו מכפילים את זה, לחודש קיבלו 5000 שקל.

חיים כץ: נכון שזה יותר משכר המינימום אבל זה לא...

<ויקטור בר-גיל: זה מעבר למשכורת הקבועה שלהם.

חיים כץ: הבנו, בסדר.

מאיר כהן: עכשיו, זה לא שמשרד הרווחה ידע ושתק.

מאיר כהן: למשרד הרווחה היה נוח פעם לשלוח את הכסף ופעם לא להעביר את הכסף.

מאיר כהן: וכשאתה עובד מול גוף שאתה רואה שהוא מתנהל לא כמו שצריך, אז אתה גם זורם בתוך הענין הזה.

מאיר כהן: לכן, אין פה סיפור של טובים ורעים, יש פה סיפור של התנהלות לקויה משני הצדדים, של משרד הרווחה כמפקח ושל המקום הזה, כמקום שצריך לתת תשובה לאנשים עם מוגבלות.

מאיר כהן: בראש ובראשונה המטרה של הגוף הזה הוא לדאוג לרווחתם, לשכרם, להכשרתם של אנשים מוגבלים.

מאיר כהן: זאת מטרת העל.

מאיר כהן: השאר הוא חשוב אבל פחות.

מאיר כהן: היה שם בזבוז גדול מאד של כוח אדם.

מאיר כהן: היו שם משאיות שנעו ברחבי הארץ ואף אחד לא ידע מאיפה הם יצאו ולאן הם יצאו אבל החזיקו נהגים שעלו 400,000 שקל.

מאיר כהן: וכששאלנו אותם אז הנהגים בעצמם - ואני רוצה שתבינו שאני נסעתי לשם, פגשתי את האנשים וכאב לי להגיע למקום שהעובדים לוקחים אותי הצידה ואומרים לי: מאיר, אין לנו נייר טואלט.

מאיר כהן: - -

חיים כץ: למה הצידה?

חיים כץ: הם אמרו את זה בוועדה בקול גדול.

מאיר כהן: - - הם אפילו התביישו.

מאיר כהן: הייתי באיזה מקום, לקחו אותי הצידה ואמרו לי: מאיר, תיכנס לשירותים, אין שם נייר טואלט.

מאיר כהן: שאלתי את המנהל: מה קרה?

מאיר כהן: למה אין נייר טואלט?

מאיר כהן: אז הוא התחיל לספר לי כל מיני סיפורים.

מאיר כהן: אמרתי לו: למה נעדרת בשבועיים האחרונים?

מאיר כהן: אז לא היה לו הסבר.

מאיר כהן: אמרתי לו: הודעת על זה שנעדרת?

מאיר כהן: מישהו מדפיס כרטיס כשהוא מגיע?

מאיר כהן: לא הדפיסו כרטיסים.

מאיר כהן: היה נוהל שלא מדפיסים כרטיסים.

מאיר כהן: באים, לא באים, לא מדפיסים כרטיסים.

מאיר כהן: מישהו יכול לא להגיע שבועיים, להתקשר ולהגיד: אני בנסיעה הזאת - אף אחד לא בדק שהוא נסע לשם, כלום.

מאיר כהן: הכל סמכו על דבר שמבחינתי - -

חיים כץ: מי ניהל את זה?

חיים כץ: מי היה האחראי?

חיים כץ: איזה שר זה היה?

מאיר כהן: היה מנכ"ל.

מאיר כהן: לא משנה, לא תשמעו ממני מילה רעה - - -

אילן גילאון: - - -

<קריאה: - - - היה מיעוט עובדים.

חיים כץ: סליחה גברתי.

מאיר כהן: יש פה יושב ראש, את צודקת.

מאיר כהן: ההערה שלך: מיעוט עובדים.

מאיר כהן: חס ושלום, אני לא רוצה להטיל דופי בכולם.

מאיר כהן: "מיעוט עובדים" – את יודעת, המיעוט הזה היה כל כך בולט.

מאיר כהן: אני לא אגיד מילה רעה בחיי על אנשים שהיו קודמיי בתפקיד.

מאיר כהן: כל אחד שם לבנה על לבנה.

מאיר כהן: - -

חיים כץ: מאיר, מה המצב היום?

מאיר כהן: אני מסכם: יושב כאן ויקטור.

מאיר כהן: 1.

מאיר כהן: אנחנו מזרימים את כל מה שצריך להזרים.

מאיר כהן: יש תכנית הבראה שהתחיל קודמו של ויקטור.

מאיר כהן: פוטרו ו"התפוטרו" כ-61 עובדים מרצון - -

חיים כץ: מתוך?

מאיר כהן: מתוך 500 עובדים.

מאיר כהן: הקרן הזאת יכולה להתקיים עם 350 עובדים.

מאיר כהן: לא צריך יותר.

חיים כץ: זאת אומרת, אתה צריך עוד 100.

מאיר כהן: אני צריך עוד פחות, עוד 50.

מאיר כהן: אנחנו צריכים בין 100 ל-120 עובדים להיות מפוטרים.

מאיר כהן: אנחנו מגיעים, העובדים האלה יקבלו הכל, משרד הרווחה אחראי לכך.

מאיר כהן: משרד הרווחה ישלם את כל מה שצריכים העובדים שילכו הביתה לקבל.

חיים כץ: מה זה "הכל"?

מאיר כהן: הכל.

מאיר כהן: כל מה שבמשא ומתן עם מנהל הקרן או על פי הזכויות שלהם כעובדים - -

חיים כץ: אין להם ועד עובדים?

מאיר כהן: יש ועד עובדים.

חיים כץ: אז למה משא ומתן עם מנהל הקרן?

חיים כץ: למה לא עם ארגון העובדים שלהם?

מאיר כהן: זה מגיע לארגון העובדים שלהם והוא מכנס את הדרישות ומגיע למשא ומתן עם ההסתדרות.

מאיר כהן: הדבר יהיה מסודר ולא תהיה פגיעה.

מאיר כהן: - -

<קריאה: יש הסכם כבר עם ההסתדרות.

מאיר כהן: - - יתרה מכך: אנחנו העברנו 13 מיליון שקלים לקרן.

מאיר כהן: אחד הדברים שכל כך כאבו לי - -

חיים כץ: אתה יודע כמה עלות פרישה של עובד בחברת החשמל?

חיים כץ: 1.5 מיליון שקל.

קארין אלהרר: אתה יודע באיזה גירעון הם?

חיים כץ: זה לא מענין.

חיים כץ: זה של המדינה, זה אותו דבר.

חיים כץ: - -

מאיר כהן: חיימק'ה, אני מסיים תכף.

מאיר כהן: אני רק רוצה להגיד - -

חיים כץ: - - שהרשות הפלסטינית תשלם את הכסף אז הם לא יהיו בגירעון.

אילן גילאון: אתה עושה הרבה פוליטיקה בזמן האחרון.

מאיר כהן: - - העברנו 13 מיליון שקלים לקרן עכשיו - ולא תאמינו, העברנו לאוכל.

מאיר כהן: מסתבר שהמוגבלים, החבר'ה שעובדים שם, אותם אלפי מוגבלים, נדמה לי כ-8000 איש, הגיעו ולא קיבלו לא ארוחת בוקר ולא ארוחת צהרים.

מאיר כהן: אני העברתי לקרן 13 מיליון שקלים בכדי שתפתח שם מפעל הזנה לאותם אנשים שיוכלו להיכנס למפעל, לעבוד ולהגיע לחדר אוכל ולאכול כמו בכל מקום.

מאיר כהן: זהו.

מאיר כהן: יציגו את הדברים.

מאיר כהן: אני אומר, אדוני היושב ראש, לא תהיה פגיעה בעובדים שהיא פגיעה מעבר למה שצריך, ואנחנו רוצים להבריא את המקום, זה אינטרס של כולנו.

חיים כץ: תודה רבה אדוני השר.

חיים כץ: מי מציג?

חיים כץ: ויקטור בבקשה.

חיים כץ: אתה מציג תכנית עכשווית.

<ויקטור בר-גיל: >

<ויקטור בר-גיל: > תכנית עכשווית מצומצמת מתכנית רחבה יותר.

<ויקטור בר-גיל: שמי ויקטור בר-גיל, אני הגעתי לקרן לפני שלושה חודשים אחרי תפקיד של משנה למנכ"ל משרד הביטחון וממלא תפקיד של מנכ"ל משרד הביטחון בפרויקטים רחבים וגדולים.

<ויקטור בר-גיל: לא הייתי בכנסת 36 שנה ואני בשלושה חודשים כבר שלוש פעמים בכנסת וזה דווקא לא רע.

<ויקטור בר-גיל: אני הגעתי לקרן כאשר הקרן היתה בקריסה מחולטת, טוטאלית, ללא אפשרות ניקיון, ללא אפשרות של ציוד משרדי, ללא אפשרות לשום פעילות כאשר השירותים ומקומות העבודה היו במצב קטסטרופלי.

<ויקטור בר-גיל: זאת תמונת המצב שקיבלתי בקרן עם גירעון של 29 מיליון שקל.

<ויקטור בר-גיל: בכל ארגון שאתה מגיע, אתה בעצם מצלם את תמונת המצב מלמעלה למטה ומחליט מה אתה עושה.

<ויקטור בר-גיל: הדבר הראשון שעשיתי – קודם כל ניקיתי את המרכזים ואת המפעלים שבהם היו משתקמים דרך חברת ניקיון.

<ויקטור בר-גיל: פעולה שנייה שעשיתי זה שאמרתי שלאף אחד אין שום זכות להוציא שקל אחד מבלי לקבל את הסמכתה של רואת החשבון ג'ורג'י, שהיא בעצם החשבת שהמדינה מינתה.

<ויקטור בר-גיל: כלומר, אני בא מארגון מסודר יותר כאשר אתה בא לארגון שאין חשב מלווה ואין בכלל חשב ואין איש תקציבים, אז המערכת בכלל לא יודעת איפה היא נמצאת ומה היא צריכה לעשות.

<ויקטור בר-גיל: ההוראה הזאת שללה גם את הזכות ממני להחליט מה לשלם ולמי לשלם.

<ויקטור בר-גיל: כך שיש אדם אחד שרואה בראייה מערכתית את מה שצריך לעשות.

<ויקטור בר-גיל: עשיתי תכנית עבודה כעבור חודש וחצי שאני בתפקיד.

<ויקטור בר-גיל: תכנית העבודה כללה כמעט את כל המשתנים שאתה צריך כדי לבצע אותם.

<ויקטור בר-גיל: כלומר, בחנתי משק של 11 משתנים: מהניקיון, מהמחשוב, מהטלפונים, מכל דבר שצורך כסף וממנו גזרנו את מה שאנחנו צריכים להתייעל.

<ויקטור בר-גיל: ברמה השנייה - כל ההתייעלות שצריכה להיות בתוך הארגון, גם מההיבט של כוח אדם וגם מההיבט של המשוקמים.

<ויקטור בר-גיל: שום פעולה, אדוני היושב ראש, לא מתבצעת בכוחניות.

<ויקטור בר-גיל: הכל מתואם עם ועד העובדים וחוץ מאשר ללכת לשירותים, הכל מתבצע בהוראה ובהסכמה של ועד העובדים.

<ויקטור בר-גיל: צמצום העובדים זה בהסכם קיבוצי שנחתם בין ההסתדרות לוועד העובדים לבין הקרן, כך שלא עובדים פה בשיטה של "אני החלטנו".

<ויקטור בר-גיל: בשום פנים ואופן לא.

<ויקטור בר-גיל: אבל מה?

<ויקטור בר-גיל: לא קל.

<ויקטור בר-גיל: לא קל לקחת ארגון ולהתחיל לייעל אותו.

<ויקטור בר-גיל: מאד קשה.

<ויקטור בר-גיל: די בזה שאתה מחליט החלטה אחת שלא מוצאת חן בעיני מישהו, אז המישהו הזה יש לו חבר, וחבר מביא חבר, ומתחילים לנפח את העניין שלא לצורך.

<ויקטור בר-גיל: הרי אני יודע בדיוק איפה אני עומד - -

חיים כץ: ויקטור, עזוב את הענין.

חיים כץ: איפה המצב עכשיו?

<ויקטור בר-גיל: עזבתי את הענין.

<ויקטור בר-גיל: המצב כרגע - אני אציג את תכנית העבודה.

<ויקטור בר-גיל: היא מאד מצומצמת בגלל לוח הזמנים.

אילן גילאון: ויקטור, תן לנו גם קצת מספרים כמה עובדים, כמה גירעון וכולי.

חיים כץ: אילן, אתה תקבל רשות דיבור.

אילן גילאון: אני שומע, אני מקשיב.

<ויקטור בר-גיל: קודם כל, קבענו שיש חזון.

<ויקטור בר-גיל: אני אקדים ואומר שאין תכנית עבודה ב-2012, אין תכנית עבודה ב-2013, אין יעדים, אין תקציב, אין מטרות, אין שום דבר.

<ויקטור בר-גיל: זאת תמונת המצב שקיבלתי.

<ויקטור בר-גיל: החלטתי לעשות תכנית עבודה, והדבר הראשון בתכנית עבודה - אתה קובע מהו החזון שלך וגם זה, אדוני היושב ראש, בעבודת מטה.

<ויקטור בר-גיל: קודם כל, להפוך לגורם המוביל בישראל במתן שירותי תעסוקה לאנשים בעלי מוגבלויות.

<ויקטור בר-גיל: זה החזון שלנו.

<ויקטור בר-גיל: באמצעות שירות איכותי להוות עבורם ועבור בני משפחותיהם, כשעדין לא הזמינו את המשפחות של אותם משוקמים לביקור בתוך המפעלים.

<ויקטור בר-גיל: בואו תראו מה האיש שלכם עושה, וזה הולך להתבצע.

<ויקטור בר-גיל: לתת שירותי שיקום איכותיים בתעסוקה ובכל מה שקשור למוגבלויות.

<ויקטור בר-גיל: במקביל, להוות כתובת מרכזית למעסיקים.

<ויקטור בר-גיל: יש לנו בעיה היום, בתוך המפעלים, שאנחנו לא מקבלים עבודות מהמפעלים במדינת ישראל, וזה הדבר ראשון שאני רוצה לעשות.

<ויקטור בר-גיל: אנחנו עובדים ברוטינה של לפני 20 שנה.

<ויקטור בר-גיל: כל הזמן בחיבורי החשמל.

<ויקטור בר-גיל: יש הייטק, יש מפעלים אחרים ודרך אגב, גם התעשייה האווירית יכולה לתת לנו עבודה.

חיים כץ: אתה לא נוגע פה לענין.

<ויקטור בר-גיל: אני אומר לך.

חיים כץ: בסדר אבל זה לא נוגע לענין.

<ויקטור בר-גיל: - - כל מפעל בישראל שיתרום את חלקו לבצע עבודה בתוך המפעל, תהיה לו ברכה, ואנחנו עושים עבודה טובה, יצרנית, עם אותם משוקמים, אותם המוגבלים.

<ויקטור בר-גיל: הייעוד שלנו – מתן שירות מיטבי למספר מקסימלי של בעלי מוגבלויות.

<ויקטור בר-גיל: השקעת מאמץ רב, התייעלות והתמקצעות אופטימאלית בקרן ושיתוף פעולה עם הגורמים הממשלתיים, שזה ביטוח לאומי, משרד הרווחה, משרד הביטחון וגורמים נוספים.

<ויקטור בר-גיל: מיצוב הקרן כגוף חדשני ומוביל בתחומו – אין לי אפילו אתר אינטרנט.

<ויקטור בר-גיל: מי שרוצה להיכנס לראות מה עם הקרן, אין, סגרו את האתר.

<ויקטור בר-גיל: מיצוב הקרן הזאת והחדשנות הזאת תביא בסופו של דבר לשיווק, ואסטרטגיית השיווק שלי תוביל גם לאותם המפעלים שיעבירו עבודה לאותם משתקמים.

<ויקטור בר-גיל: הצעדת הקרן לראש רשימת הגופים נותני השירותים בארץ - הגדלת מספרן של הפניות והמשתקמים ממשרד הרווחה, מביטוח לאומי ומשרד הבריאות.

<ויקטור בר-גיל: אני אתן לכם אחר כך את ההתפלגות של הענין הזה.

<ויקטור בר-גיל: שיפור מבנה ארגוני - אין מבנה ארגוני, אין תקנים.

<ויקטור בר-גיל: במשרד ממשלתי יש תקן, יש מתח דרגות ואם אתה עובר מתפקיד לתפקיד אז אתה מקבל את התקן ואת הדרגה של התפקיד.

<ויקטור בר-גיל: אין דבר כזה.

<ויקטור בר-גיל: יש תוספת, כפי שהשר אמר, שאני לא רוצה להרחיב עליה, מעבר לשכר שלו.

<ויקטור בר-גיל: יש תוספת של חצי מיליון שקל.

<ויקטור בר-גיל: אני יכול להביא, אדוני היושב ראש, 50 אוטובוסים בחודש כדי לקחת את המשתקמים האלה לטיול בירושלים.

<ויקטור בר-גיל: זה לא יודעים לעשות.

<ויקטור בר-גיל: אבל להוציא כסף - כן.

<ויקטור בר-גיל: הפיכת הקרן לגוף מקצועי רזה, יעיל, אפקטיבי.

<ויקטור בר-גיל: התייעלות, איפוס החובות כדי שנוכל להתקדם הלאה.

<ויקטור בר-גיל: החל מ-2012 - -

חיים כץ: תחזור לשקף הקודם.

קארין אלהרר: ויקטור, כמה עובדים יש בקרן?

<ויקטור בר-גיל: 450 עובדים כרגע ויש עוד 100 עובדים שעתיים.

קארין אלהרר: שהם בחלקיות משרה?

חיים כץ: לא, הם רוצים להגיע ל-300, הוא אמר את זה בהתחלה.

<ויקטור בר-גיל: בבקשה, דורית, מנהלת הכספים של הקרן.

חיים כץ: לא, תמשיך.

חיים כץ: אתה לא נותן פה רשות דיבור.

<ויקטור בר-גיל: אני ממשיך: הכסות צפויות ב-2014 – 64 מיליון לעומת 66 מיליון שקל.

<ויקטור בר-גיל: אני אומר לכם שהסוד זה ממשרד הרווחה 30 פסיק משהו מיליון, המוסד לביטוח לאומי, משרד הבריאות, משרד החינוך וגורמים שונים.

<ויקטור בר-גיל: "גורמים שונים" זה קצת ממשרד הביטחון.

<ויקטור בר-גיל: ההסבר לתופעה, אדוני היושב ראש, תראה מה שקרה פה:

<ויקטור בר-גיל: החל מ-2012 חלה ירידה בהפנייתם של מקבלי השירות.

<ויקטור בר-גיל: ירידה של 64% וגם 72%.

<ויקטור בר-גיל: כלומר, אם היעד הוא הכנסות אז בעצם כל המפולת הזאת נובעת כתוצאה מירידה משמעותית של המשתקמים.

<ויקטור בר-גיל: - -

חיים כץ: כמה משתקמים יש עכשיו?

מיקי רוזנטל: אתה יכול להסביר על סמך מה, איזה בסיס תקציב, איך זה הולך, לפי משתקם?

מיקי רוזנטל: איך מתקצב אתכם משרד הרווחה, על סמך מה?

<ויקטור בר-גיל: משרד הרווחה שולח לי על פי הצרכים שלו את המשתקמים.

<ויקטור בר-גיל: אנחנו נמצאים בשני מעגלים: במעגל הראשון יש מרכז שיקום, שתראה אותו לרגע כמשפך.

<ויקטור בר-גיל: נכנס אדם, עושים לו אבחון, הוא יוצא החוצה, נותנים לו עברית, אנגלית ועוד סדנה כדי להכין אותו לקראת יציאה החוצה.

<ויקטור בר-גיל: זה מעגל אחד.

<ויקטור בר-גיל: המעגל השני זה מפעלים.

<ויקטור בר-גיל: יש כמעט 47,48 מפעלים ששם יושבים אנשים ועושים את העבודה שלהם אחד לאחד אבל גם בהם, בעיקר, צריך לטפל הרבה יותר מאותו מרכז כי זה אנשים שכל בוקר באים לעבודה.

<ויקטור בר-גיל: אני אספר לך עוד מקרה עצוב - -

מיקי רוזנטל: לפני המקרה, איך מתקצבים אתכם, פר אדם?

<ויקטור בר-גיל: לא מתקצבים.

<ויקטור בר-גיל: ההכנסות מגיעות מהפניות של ביטוח לאומי, משרד הרווחה, משרד הביטחון, משרד הבריאות.

<קריאה: פר אדם.

חיים כץ: כמה משתקמים יש?

<ויקטור בר-גיל: 9400.

חיים כץ: ומה היעדים שלך?

<ויקטור בר-גיל: היעדים שלי זה לפחות להוסיף 50% - -

חיים כץ: זאת אומרת, להגיע ל-15,000 בערך, משהו כזה.

קארין אלהרר: שאלה: אחד היעדים גם זה להעביר את המשתקמים לתעסוקה נתמכת.

קארין אלהרר: אז איך זה משתלב עם הרצון לגידול במשתקמים?

<ויקטור בר-גיל: זה משתלב יפה מאד.

<ויקטור בר-גיל: יש קורלציה - -

חיים כץ: קודם הוא יוציא לעבודה ויקלוט עוד אנשים ובבסיס, הוא אומר שהוא יכול לתת יותר שירותים ליותר אנשים.

<ויקטור בר-גיל: הקיבולת שלי בתוך המרכזים היא קיבולת שאני יכול לקלוט עוד 50% גם אם אני לא מוציא.

חיים כץ: בפסיליטיז שלו הוא אומר שהוא יכול לתת יותר שירותים בתנאים טובים.

<ויקטור בר-גיל: מחזוריות.

קארין אלהרר: הבנתי.

<ויקטור בר-גיל: אם תרצי, אני לא יודע אם יהיה זמן, אני יכול להציג לך גם את התכנית המקצועית של הקרן הזאת.

<ויקטור בר-גיל: יש פה מצב של - -

חיים כץ: ויקטור, עצור רגע.

חיים כץ: יש פה נציגת ועד עובדים.

חיים כץ: בואי תני לנו - -

<ויקטור בר-גיל: אני אגיד לך מילה על כוח אדם:

<ויקטור בר-גיל: אני לא באתי בשיטה שמישהו חושד בי שהחלטתי לקצץ עובדים.

<ויקטור בר-גיל: אנחנו יצרנו מודול של כוח אדם.

<ויקטור בר-גיל: איך?

<ויקטור בר-גיל: הלכנו לגורם המקצועי שזה משרד הרווחה, האגף המקצועי שלנו וביטוח לאומי, ויחד אתם ייצרנו מודולה של כוח אדם.

<ויקטור בר-גיל: מה כוח האדם הנדרש היום במרכז.

<ויקטור בר-גיל: אני לא יודע להגיד ולא ידעתי להגיד, והם בעצם יצרו את המודולה - -

חיים כץ: של ה-300 איש.

<ויקטור בר-גיל: כן, יצרו מודולה של ה-300 איש.

<ויקטור בר-גיל: זאת אומרת, הם יצרו מודולה של 11 איש שצריכים להיות במרכז.

<ויקטור בר-גיל: פסיכולוגים, פסיכיאטרים, עובדים סוציאליים.

<ויקטור בר-גיל: זאת אומרת, יש פה תכנון במקרה שלנו, של הגוף המקצועי, שנתן לנו איך לעבוד.

חיים כץ: יש לנו 25 דקות בערך לדיון, אז בואו נראה.

חיים כץ: ועד עובדים.

חיים כץ: אחרי זה אילן גילאון.

<בלה מאיס: אני יושבת ראש ועד עובדי הקרן למפעלי שיקום.

חיים כץ: של כולם?

<בלה מאיס: של כולם, על כל סניפיו.

<בלה מאיס: אנחנו בפריסה ארצית של כל העובדים מלבד הפרי-לנסרים.

<בלה מאיס: לפני הכל, אני רוצה לברך את ויקטור ואת חגית שמובילים - -

חיים כץ: זה אחר כך.

חיים כץ: ברכות ניתן אחר כך.

חיים כץ: תני לנו סקירה.

<בלה מאיס: לא, ברכות זה חשוב מאד כי נעשו פה דברים - -

חיים כץ: אז תתני להם פתק אחר כך.

<בלה מאיס: - - סליחה אדוני, אתה צודק, אבל נעשו פה דברים מאד אמיצים בשלושת החודשים האחרונים ואנחנו רואים שהעובדים מתחילים להיות יותר גאים במקום שהם עובדים בו ויש פעילות.

<בלה מאיס: יש לנו כמובן ויכוחים עם הנפשות הפועלות.

<בלה מאיס: קודם כל, תודה גם לשר וגם למנכ"ל משרד הרווחה על ההתערבויות החיוביות שלהם כדי להוביל את הקרן למקום נכון ולתת אפשרות לעובדים להמשיך לעבוד ולהתפרנס, וזה החשוב ביותר.

<בלה מאיס: אנחנו חתמנו על הסכם לתכנית הבראה עם ההסתדרות, להבראת הקרן, לטובת הקרן, לצמצום - -

חיים כץ: מי זה בהסתדרות?

<בלה מאיס: ארנון בר דוד, יושב ראש הסתדרות המעו"ף, ומחזיק התיק שלנו הוא ניר אלון.

<בלה מאיס: עשינו את זה ביחד עם יועצים משפטיים.

<בלה מאיס: זאת היתה עבודה קשה מאד.

<בלה מאיס: במשך שנה וחצי ישבנו בישיבות מרובות עם יועצים שהקרן שילמה להם מאוות אלפי שקלים, ויודעים את זה פה החשבת - -

חיים כץ: אחרי תכנית ההבראה הזאת, את רואה את מפעלי השיקום האלה עובדים ביעילות, קולטים עוד אנשים בפסיליטיז הקיימים?

<בלה מאיס: במידה ומשרד הרווחה ישחרר תקציבים לטובת קליטה של עובדים חדשים, מה שויקטור הזכיר קודם.

חיים כץ: מה זה עובדים חדשים?

<בלה מאיס: משתקמים חדשים.

<בלה מאיס: כיום אנחנו דורכים במקום - -

חיים כץ: מה זה "פרי-לנסרים"?

<בלה מאיס: "פרי-לנסרים" אלה בדרך כלל רופאים או פסיכולוגים או פסיכיאטרים שעובדים ביחידה לאבחון האדם המפגר, והם עובדים לפי מקרה, בדרך כלל, ביחידה הזאת וביחידת האבחון התעסקותי.

<בלה מאיס: אני לא רואה אפשרות להישאר לעבוד לכלל העובדים אם לא ישוחררו התקציבים ממשרד הרווחה כי אנחנו לא רואים שום שינוי כרגע - -

חיים כץ: כמה אתם צריכים?

חיים כץ: בערך, את יודעת, את ועד, את נבחרת על ידי כולם.

<בלה מאיס: אנחנו צריכים הרבה.

חיים כץ: סדר גודל?

<בלה מאיס: - - תראה, הזכירו פה שהיום יש 9000 משתקמים מטופלים ולפני שלוש שנים היו 14,000.

<בלה מאיס: איפה הם?

חיים כץ: שיקמתם אותם, הם הלכו לעבוד במפעלים.

<בלה מאיס: אבל לא קיבלנו תקציבים לקבל אנשים חדשים.

חיים כץ: כמה אתם צריכים?

<בלה מאיס: אנחנו צריכים עוד מספר דומה של עובדים שחסרים - -

חיים כץ: כמה כסף?

<בלה מאיס: בכסף אני לא יודעת להגיד לך.

חיים כץ: את לא יודעת מה אתם רוצים?

<בלה מאיס: אני יודעת שאנחנו רוצים הרבה מאד משתקמים כדי שלעובדים תהיה עבודה והם ימשיכו לעבוד.

<בלה מאיס: אני לא חשבת - -

מאיר כהן: גברתי, יושבת ראש הוועדה בלה: הסיפור הוא שמשתקמים לא רוצים לבוא לקרן בטענה - -

<בלה מאיס: זה לא נכון.

מאיר כהן: - - הקרן עוברת התייעלות.

מאיר כהן: אנשים יבואו לקרן.

מאיר כהן: אנחנו ניתן את התקציבים, לא עצרנו תקציבים.

מאיר כהן: אנשים פשוט לא רצו לבוא לקרן.

מאיר כהן: ראי מה קורה במקומות אחרים שמתפקדים כמו שצריך.

מאיר כהן: משרד הרווחה לא יהיה לרועץ לקרן הזאת.

מאיר כהן: האינטרס שלנו הוא להבריא אותה ולכן, אני אומר לך כאן:

מאיר כהן: אתם תשבו כוועד ביחד עם בר-גיל וביחד עם המנכ"ל, ולא יהיה דבר אחד שמשרד הרווחה ימנע להתייעלות הקרן הזאת.

מאיר כהן: לא יהיה תקציב אחד שאנחנו "נתקע" אותו, ההיפך הוא הנכון.

מאיר כהן: מצדי, בשיח הבא, נבוא ונעשה את זה כאן.

מאיר כהן: תודה.

חיים כץ: אני רוצה לשמוע את נציג ועד ההורים של שיקום נוער.

חיים כץ: יצחק וינגרטן, בבקשה.

<יצחק וינגרטן: מרכז שיקום נוער הוא בית ספר בבעלות הקרן.

<יצחק וינגרטן: הוא מכיל חניכים עם בעיות נפשיות, אוטיסטים, פיגור קל.

<יצחק וינגרטן: אני נציג ההורים ואני רוצה להסביר מה קורה מאחורי כל המצגות האלה, בבית ובבית הספר.

<יצחק וינגרטן: המרכז הזה נועד לבחורים ובחורות בגיל 16 עד 21, להקנות להם כישורי חיים, חיי עבודה.

<יצחק וינגרטן: יש גם לימודים עיוניים כולל הכנה לבגרות, יחידה או שתיים, לפי מה שאפשר, וארוחה חמה.

<יצחק וינגרטן: לפעמים, יש כאלה שזאת הארוחה היחידה ביום שהם מקבלים.

<יצחק וינגרטן: חלק מהם מגיעים גם ממשפחות קשות.

<יצחק וינגרטן: שלו שנים בית הספר נמצא במצב קשה, לפני שנה הוא היה על סף סגירה.

<יצחק וינגרטן: זאת אומרת, אנחנו מקבלים הודעות שסוגרים את בית הספר בגלל שחסרים 180,000 שקל לרישיון בטיחות.

<יצחק וינגרטן: לקרן אין כסף.

<יצחק וינגרטן: משרד החינוך, בלי רישיון, אין בית ספר.

<יצחק וינגרטן: מה ההשלכות המידיות?

<יצחק וינגרטן: 1.

<יצחק וינגרטן: חרדות של החניכים והחניכות, התדרדרות נפשית.

<יצחק וינגרטן: החניכים האלה, יש כאלה שאוהבים את בית הספר יותר מהבית שלהם.

<יצחק וינגרטן: אני אומר את זה ואני יודע על מה אני מדבר.

<יצחק וינגרטן: 2.

<יצחק וינגרטן: אין אוכל.

<יצחק וינגרטן: 3.

<יצחק וינגרטן: - -

חיים כץ: גם עכשיו לא?

<יצחק וינגרטן: - - לפני שבוע התקבל הצ'ק אחרי שאנחנו, בראשות טל, אוספים כסף לתרומות.

חיים כץ: נכון לעכשיו, עוד לא הגיע אבל יכול להיות שיגיע בעוד חודש?

<יצחק וינגרטן: לא, הגיע צ'ק אחד שמכסה חודשיים רברס.

<יצחק וינגרטן: אני מדבר על שנה עכשיו, בסדר?

חיים כץ: עזוב.

חיים כץ: תראה, אנחנו יודעים שהיה משבר, אני אתן לך לדבר.

חיים כץ: אנחנו יודעים שהיה משבר, אנחנו יודעים את המצב שהיה.

חיים כץ: עכשיו הגיע מנכ"ל חדש שאומר: אני בא לעשות סדר.

חיים כץ: אני רוצה שהילדים שם יקבלו ארוחה חמה.

חיים כץ: אני רוצה שיתנו להם התוויות והכנה לחיים שלהם.

חיים כץ: השאלה שלי אם מתחילים לראות את הסנוניות הראשונות שמבשרות על השינוי הזה?

<יצחק וינגרטן: השינוי יהיה כאשר 1.

<יצחק וינגרטן: יוחזרו אנשי המקצוע שנחתכו, ואני מדבר על דברים שזה בבשר החי, שחניכים כאלה, אין להם הנחיה של פסיכולוג שחצי שנה הלינו את שכרו והוא קם ועזב והצוות לא יכול לקבל הנחיות - זה אומר שזה פגיעה בחניכים מיד.

<יצחק וינגרטן: 2.

<יצחק וינגרטן: אני מבחינתי אומר שהחניכים האלה היו סגורים במוסד שנה שלמה בלי טיולים.

<יצחק וינגרטן: לקחו להם את הטיול השנתי, ביטלו להם בריכה.

<יצחק וינגרטן: זה קטע של כישורי חיים ללמד אותם רחצה, לשחות.

<יצחק וינגרטן: אין טלפונים ואינטרנט, כבר הדגישו.

<יצחק וינגרטן: ניקיון - עצרו את הניקיון.

<יצחק וינגרטן: החניכים האוטיסטים והמפגרים ניקו בעצמם על כל המשתמע.

<יצחק וינגרטן: השר, המנכ"ל, מוכן שהילד שלו יעשה את הדברים האלה?

מאיר כהן: כן.

<יצחק וינגרטן: כן?

<יצחק וינגרטן: אין בעיה.

<יצחק וינגרטן: אז תתחיל לעשות את זה - - - אין בעיה.

<יצחק וינגרטן: מה שמבחינתי כרגע, אני, כנציג ההורים אומר שהדרישות שלנו הן מאד פשוטות: להחזיר מיד את אנשי המקצוע.

<יצחק וינגרטן: אותנו לא מענין קיצוצים ופיטורים, ממש לא.

<יצחק וינגרטן: 2.

<יצחק וינגרטן: חשבון בנק נפרד לבית הספר בליווי חשיבות משרד החינוך וועד ההורים.

<יצחק וינגרטן: חשבון בנק נפרד.

<יצחק וינגרטן: אני לא מוכן שבית הספר הזה יתנהל כאשר החשבת המלווה או לא יודע מה, הם אלה שמנהלים את הכסף.

<יצחק וינגרטן: אני רוצה שהכספים האלה - -

חיים כץ: אתה לא רוצה, אתה לא מנהל את הכסף.

חיים כץ: תקשיב שניה: אתה לא תנהל את הכסף, אתה יכול לדרוש שהילדים יקבלו את הכל, מה שהם צריכים לקבל מבלי לגעת בכסף, זה לא עניינך.

חיים כץ: אתה צריך לקבל את האספקות, את מה שצריך לקבל.

<יצחק וינגרטן: סליחה, אני לא אמרתי שאני אגע בכסף.

<יצחק וינגרטן: כשאני מדבר על ליווי, אני בסך הכל מדבר על שקיפות, שאני יכול לראות איך הולך הכסף וכן - -

חיים כץ: אתה לא צריך לראות, זה לא העסק שלך.

<יצחק וינגרטן: למה אני לא צריך לראות?

חיים כץ: אתה צריך לראות שהילד מקבל טיול ומקבל ניקיון ומקבל אוכל ומקבל בריכה, ולא מעניין אותך כסף.

חיים כץ: אתה רוצה לקבל את מה שהוא צריך לקבל.

<יצחק וינגרטן: אתה מדבר היום, כשאתה מסתכל קדימה.

<יצחק וינגרטן: לא קל לדבר אחרי מה שאנחנו עברנו.

חיים כץ: תקשיב, עצה של ועד: אל תיגע בכסף, זה לא מענין אותך.

<יצחק וינגרטן: אני לא נוגע בכסף.

חיים כץ: תקשיב: אני רוצה שהילד שלי ייסע לטיול אם זה פעם בחודש, ואני רוצה שיהיה נקי.

חיים כץ: אני לא מבין בכסף, אני רוצה לקבל את התנאים, זו הדרישה שלך.

חיים כץ: חשב מלווה וכולי, זה לא מעניין אותך.

חיים כץ: אני רוצה לקבל את מה שהילדים האלה צריכים לקבל והמדינה צריכה לתת להם.

חיים כץ: זה מה שאני רוצה ולא מעניין אותי כלום.

<יצחק וינגרטן: את המילים האלה, אגב, גם אמרתי לפני חודשיים, כשאמרו שיש הנהלה חדשה ואמרתי שאותי לא מעניין, אני רוצה שיהיה אוכל במרכז, אז אמרו שלומדים.

<יצחק וינגרטן: אז מה אתה רוצה, שאני לא אגיד את הדברים האלה?

חיים כץ: אתה צודק.

חיים כץ: ביקשה מנהלת בית הספר לדבר, טל קסטן.

<טל קסטן: אני מנהלת בית הספר שיקום נוער, ירושלים.

<טל קסטן: אני רוצה להוסיף עוד כמה מילים משום שרוב הדיון שהתנהל עד כה נגע בפעילויות הנוספות של הקרן ולא במקרה, לא הוזכרו ארבעת בתי הספר שמטפלים בחניכים, תלמידים בני 16-21.- -

<ויקטובר בר-גיל: אנחנו נזכיר אותם.

<טל קסטן: - - זה לא בכדי משום שבאמת הבקשה שלי לקרן ולמשרד הרווחה, תלמדו טוב טוב מה הפירוש של להיות בעלות על מוסד חינוכי.

<טל קסטן: זו ישות מסוימת שמחייבת בעלות.

<טל קסטן: זה אומר שהתקציבים הצבועים היום המיועדים לתלמידים שלנו ממשרד החינוך ומאגרות חוץ של הרשויות המקומיות, לא יכולים לכסות את כל הדרישות ומערכת הלימודים היום, במדינת ישראל, לתלמידי חינוך מיוחד.

<טל קסטן: זה אומר שגם אם ויקטור, ואני מאמינה שויקטור באמת ידאג שכל כסף צבוע יגיע היום לייעודו, עדין יש מחויבות במוכר שאינו רשמי לממן 30%, הבעלות מחויבת לשלם 30% משום שאי אפשר לספק את כל הדרישות שזה גם לימודים עיוניים על פי מקצועות ליבה, למי שיכול כמובן, וגם את כל מה שנקרא "הכשרה לחיים".

<טל קסטן: הקרן הזאת שלנו יצאה בפרויקטים חינוכיים חדשניים, שהקדימו את הדור אבל היום היא לא מסוגלת לממן את זה.

<טל קסטן: אני לא מקבלת השתתפות של משרד הרווחה, שהתכנית הזאת של הכשרה לחיים חוסכת הרבה מאד כספים בעתיד.

<טל קסטן: החניכים שלי, שיוצאים בגיל 21 לחיים, לחיי עבודה, למפעל מוגן, לתעסוקה נתמכת, לדיור חוץ ביתי, מגיעים מוכנים בצורה מיטבית, שבתי הספר לחינוך מיוחד היום לא מגיעים משום שלי, אם תראו את כוח האדם, יש לי 6 מרפאות בעיסוק והמקום שלנו הוקם על ידי מרפאה בעיסוק עם תפיסה שיקומית-תפקודית.

<טל קסטן: זה אומר ללמד, למשל: נסיעה באוטובוס, לחסוך את ההסעה מעיריית ירושלים.

<טל קסטן: דברים שנראים כמו חלום בהתחלה לאותו תלמיד שמגיע.

<טל קסטן: זה אומר להתלבש, לטפל בעצמו, להכין לעצמו ארוחה קלה, להיות מסוגל להגיע לדיור חוץ ביתי.

<טל קסטן: יש לי שני חניכים שמסיימים השנה, שהגיעו למפעל מוגן בתכנית 18 פלוס.

<טל קסטן: אני מקבלת היום מחמאות, הצוות שלי כמובן, איך הם הגיעו.

<טל קסטן: יש להם הרגלי עבודה כי יש לי חמש סדנאות עבודה.

<טל קסטן: אין בית ספר היום לחינוך מיוחד במדינת ישראל, שמישהו מממן את סדנאות העבודה.

<טל קסטן: כוח האדם שלי הוא של הקרן בסדנאות העבודה אבל מי משפר אותם ומשפץ אותם ומתאים אותם לעידן שלנו?

<טל קסטן: מי מממן את הציוד ומי מממן את החומרים?

<טל קסטן: אין למשרד החינוך היום בתקצוב בקוד נושא, מה שנקרא, הכשרה לחיים.

<טל קסטן: - -

אילן גילאון: מה קרה בשנים הקודמות, שעובדה שהגעתם להישגים כפי שאת מתארת.

אילן גילאון: זה היה שונה?

<טל קסטן: מציאות של קבצנות, מציאות של עליבות, מציאות שכמו שמנכ"ל הקרן ראה את שתי סדנאות העבודה שלי, שהן במצב מחריד.

<טל קסטן: אין התאמה לדור שלנו.

<טל קסטן: יש לי היום תלמידי אספרגר ואוטיזם.

אילן גילאון: מתמיד זה ככה?

<טל קסטן: אני שלוש שנים בניהול.

<טל קסטן: אני בצוות 17 שנים.

<טל קסטן: מאז ומתמיד אנחנו קבצנים בני קבצנים, מתחננים אי שם לאבא בקרן, תנו לנו כסף.

<טל קסטן: לכן, אני מבקשת את ההפרדה.

<טל קסטן: אני מסכימה עם יצחק.

<טל קסטן: גם על פי נוהל תקצוב של משרד החינוך בעלות שיש לעוד פעילויות, התקצוב של בתי הספר מתנהל בנפרד.

<טל קסטן: שלא נגיע למצב העלוב, ואין לי מלים לומר ולחזור על זה, שאנחנו נתונים בו 3.5 שנים.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: ראש עיריית מגדל העמק, אלי ברדה, בבקשה.

<אלי ברדה: אני ברשותך, רוצה לפתוח בטוב.

<אלי ברדה: לפעמים טוב לפתוח בטוב.

<אלי ברדה: קודם כל, אני רוצה לומר לך שנחה דעתי שהרגישות החברתית והמודעות לה של השר ושלך הרגיעה אותי, כמו שאומרים, גם בפתיחה של השר לענין הזה.

<אלי ברדה: חשוב שתדע שהמרכז פועל במגדל העמק משנת 1970.

<אלי ברדה: ואני שומע יום אחד שמודיעים לי בפרוטוקול פנימי של המרכז שהתחלפו שם האנשים והמנהלים מזה כמה פעמים, ושיש החלטה והנחיה להיערך למעבר של המרכז לעפולה.

<אלי ברדה: על זה הזדעקתי.

<אלי ברדה: מיד הרמתי טלפון לבר-גיל.

<אלי ברדה: שבוע שלם כמעט אני מחפש אותו והוא חזר אלי.

<אלי ברדה: דיברנו וסיכמנו שהוא בא אלי לביקור.

<אלי ברדה: הוא אמר לי: תערב גם את המנכ"ל שלי.

<אלי ברדה: איך שסיימתי את הטלפון, דיברתי עם המנכ"ל.

<אלי ברדה: אמרתי: סילמן, חשוב לי שתבוא למגדל העמק לביקור.

<אלי ברדה: הוא אמר לי: אלי, אני בא מיד.

<אלי ברדה: זה היה מצוין.

<אלי ברדה: לא עירבתי אף אחד וגם אמרתי שלא צריך להטריח את השר, בטח לא אותך גם.

<אלי ברדה: פתאום אני מקבל למחרת מכתב: אני מודיע לך על כוונתי לסגור את המרכז ולהעבירו לעפולה.

<אלי ברדה: למה?

<אלי ברדה: דיברנו יום לפני כן, זימנו פגישה שלך אלי, של המנכ"ל אלי, כדי לדבר עוד לפני שמקבלים החלטות.

<אלי ברדה: בגלל זה עירבתי אותך, וזה בשביל השר גם כדי לעדכן למה לא הטרדתי את השר.

<אלי ברדה: אני 15 שנה ראש עיר, אני מכיר את העבודה, אני יודע באיזו הירארכיה לפנות ולמי ומתי אבל אמרתי: השר בא מדימונה ויש לו רגישות חברתית, נערב אותו כשצריך.

<אלי ברדה: הוא נשק יום הדין שלנו, לא צריך עוד לפנות אליו.

<אלי ברדה: אני רוצה להגיד לכם שב-3,4 שנים האחרונות בממוצע - -

חיים כץ: אתה מבין מה שהוא אמר עכשיו?

חיים כץ: אלי, אתה מבין מה אמרת?

חיים כץ: נשק יום הדין, דימונה.

חיים כץ: ..

<קריאה: אני לא רוצה לספר לך על כדורי ה"לוגול" שהוא מחזיק בכיס.

<אלי ברדה: - - אז אני רוצה לומר לכם שב-2010,2011,2012, בממוצע, כ-500 אנשים קיבלו שירות במרכז.

<אלי ברדה: היתה נפילה ב-2013 לכ-212 אנשים שקיבלו שירות במרחב הטיפולים שמופיעים פה ואני לא רוצה לפרט אותם.

<אלי ברדה: בשלוש השנים האחרונות פוטרו 19 עובדים במרכז במגדל העמק.

<אלי ברדה: 19 עובדים.

<אלי ברדה: סוג של התייעלות טבעית כולל האחרונה שנעשתה.

<אלי ברדה: עיריית מגדל העמק משלמת את שכר הדירה למבנה של המפעל המוגן בעלות של 160,000 שקל בשנה - -

<ויקטור בר-גיל: סליחה?

חיים כץ: סליחה, הוא יגיד מה שהוא רוצה.

חיים כץ: תרשום.

<יוסי סילמן: תאמינו לי, יש פה דאבל תשלומים.

<יוסי סילמן: להערכתי גם אנחנו - -

חיים כץ: בסדר, סילמן, זה ברור.

חיים כץ: הוא לא מדבר סתם, הוא לא מהרחוב.

חיים כץ: הוא נבחר ב-700% במגדל העמק.

<אלי ברדה: אף אחד פה לא מהרחוב אבל אני מקריא לך מן הכתב:

<אלי ברדה: עיריית מגדל העמק משלמת בשנה, ואני אומר את זה לפרוטוקול, 160,000 ₪ שכירות על המבנה של המפעל המוגן, לא על מרכז השיקום.

<אלי ברדה: אמרתי גם קודם, אם תשמעו את מה שאמרתי כי אני מקריא את זה: אנחנו משתתפים בכ-400,000 שקל במשוקמים שהולכים למפעל השיקום, בהורדות שאנחנו משתתפים בהן.

<אלי ברדה: זאת אומרת, עיריית מפעל העמק שותפה.

<אלי ברדה: מ-1970 המפעל הזה חשוב לה, למגדל העמק, לתושבים שלה, לאזור ל מגדל העמק.

<אלי ברדה: ואמר השר ומבחינתי הסתיים הדיון, שהמרכז הזה לא יעבור לעפולה ולא ייסגר במגדל העמק, ותתקיים הידברות בין בר-גיל ומנכ"ל המשרד כדי להגיע למודל מסוים שזה ימשיך לפעול במגדל העמק.

<אלי ברדה: אני חושב שהמפעל הזה חשוב והדיון הזה חשוב והעמדה של השר חשובה מאד ואני חושב שגם ההתייעלות חשובה מאד.

<אלי ברדה: לפעמים צריך להידרש לסוג כזה של התייעלות וטוב שעושים כי בסוף צריך להבטיח את השירות לאותם אנשים גם דרך ההתייעלות.

<אלי ברדה: אנחנו, בעיריות שלנו, גם עברנו התייעלויות והצלחנו לייצב את המערכות שלנו דרך ההתייעלות אבל עשינו את זה ברגישות, בנחישות, בהתחשבות ובדיאלוג.

חיים כץ: יפה מאד.

חיים כץ: אילן, אתה רוצה להגיד משהו?

חיים כץ: יש פה מישהו ממנהלי המפעלים שנמצא ומרשה לעצמו לדבר?

<איריס קרן: אני מנהלת מרכז שיקום עכו.

<איריס קרן: אני רוצה לציין שאתם מדברים על מפעלים, ויש קבוצה שלמה של מסגרות של הקרן, שזה מרכזי שיקום, שזה לא מקומות עבודה אלא מקומות הכנה של אנשים לקראת יציאה לעבודה.

<איריס קרן: כשדיברנו על תקציבים של משרד הרווחה, אז יש חלק אחד שמתייחס למכסות, להורדות שלא מעבירים למפעלים המוגנים של הקרן ולכן, אי אפשר לתת שירות לתושבים נוספים, נכים, שרוצים עבודה במפעלים מוגנים.

<איריס קרן: אבל חלק אחר, שזה עבודה מאד חשובה שבעיקר נעשית הרבה עם ביטוח לאומי ובעבר נעשתה הרבה עם משרד הרווחה, של תקציבים שמ-2011 הפסיקו להעביר אפשרות לאנשים עם בעיות פסיכו-סוציאליות בכל האזור.

<איריס קרן: הפסיקו לאפשר להם להגיע למרכזי השיקום.

<איריס קרן: זה גם עלה בפגישה שהיתה בקרן עם מר יוסי סילמן בנושא הזה, שבעצם חלק מהמפולת של מרכזי השיקום והקרן, ואני לא לוקחת את האחריות או אנחנו לא לוקחים את האחריות מהנושא של ההתייעלות אבל חלק מזה, שלא מאפשרים לאנשים עם בעיות פסיכו-סוציאליות למיניהן, משנת 2011, להגיע למרכזי שיקום, וחלק גדול מהאנשים לא מקבלים שירות.

<איריס קרן: אנחנו ערוכים לתת את השירות אבל אין למי לתת.

<איריס קרן: אם רוצים לעזור לקרן ובעיקר לאוכלוסייה לקבל שירות, אז בבקשה שידאגו שמשרד הרווחה יאפשר לאנשים לקבל שירות אצלנו.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: חבר הכנסת אילן גילאון.

אילן גילאון: תראו, אנחנו אף פעם לא רצינו לנהל את הקרן.

אילן גילאון: אני אפילו לא רציתי שתהיה קרן אף פעם, דרך אגב, כי חשבתי - -

חיים כץ: שלא יהיה צורך לזה.

חיים כץ: ..

אילן גילאון: - - כי זה משהו בילד-אין במשרד הרווחה, שאני אוהב לקרוא לו משרד העבודה והרווחה בהקשר הזה כי רציתי להרחיב את הסמכויות ושמעתי גם דברים מכם שיכול להיות שהם בכיוון.

אילן גילאון: אותנו מעניינים כאן, כשליחי ציבור, שלושה דברים: 1.

אילן גילאון: כפי שאתה אמרת, היו"ר, זה המטופל שיקבל את הטיפול האיכותי ביותר, בדיוק כמו שהייתי רוצה שהבן שלי יקבל.

אילן גילאון: אבל מעניין אותנו גם מה מצבת העובדים במקום משום שמבחינתנו, כל מערכת כוללת גם את אלה שמקבלים את השירות אבל גם את אלה שנותנים את השירות, למעט ה-30 האלה שנתנו להם 50,000 שקל בשנה בונוס, בסדר?

אילן גילאון: הם לא מעניינים אותי.

אילן גילאון: כל השאר כן מעניינים אותנו וזה צריך להיות ברור.

אילן גילאון: לכן, ויקטור, כשאני שומע ממך שאתה רוצה להגיע ל-15,000 אבל לטפל בזה עם 300 לעומת מה שהיה לך קודם, אני מתקשה להבין ומניסיון, כבר יש לי שיער שיבה - -

<ויקטור בר-גיל: תן לי קרדיט.

אילן גילאון: - - אני גם חושב שזאת מערכת שהמרכיב האנושי הטיפולי שלה הוא מאד מובהק, הוא מאד חשוב הרי.

אילן גילאון: לכן, כשאומרים לי יעילות כזאת – אני נזהר.

אילן גילאון: אני הולך בזהירות.

אילן גילאון: כמובן שהנושא השלישי מעניין אותנו, האחריות הכוללת על המערכת הזאת שמראש, נדמה לי שזה משותף לכל השולחן הזה: אני אומר לכם פה שהאידיאולוגיה של הוועדה היא שאנחנו לא אוהבים הקדשים ולא עמותות ובטח לא "אאוטסורסינג", בוודאי ובוודאי שלא.

אילן גילאון: אנחנו אוהבים משרדים שלוקחים אחריות, כפי שהיה מקובל פעם.

אילן גילאון: אנחנו היום רצים מהר ל-OECD אבל פעם מדינת ישראל היתה פטרנליסטית.

אילן גילאון: אז מאיר, אני יודע שיש לכם תכנית של פוליטיקה חדשה, אצלנו הפוליטיקה ישנה בוועדה.

אילן גילאון: אנחנו רוצים את מה שהיה פעם, בשלושת הממדים האלה.

אילן גילאון: אבל אני רוצה לסיים בטוב ולא להתחיל בטוב.

אילן גילאון: תשמע, לפי מה שתיארת כאן, ויש לי מנהג מגונה, אני מאמין בחלק מהאנשים פה ולמאיר אני מאמין.

אילן גילאון: אין הרבה כאלה אבל למאיר אני מאמין.

אילן גילאון: אני חושב שכאן נעשתה עבודה שהיא ניקוי אורוות כשהמידה הזאת של החמדנות לא מקובלת בשום מקום.

אילן גילאון: תראו, בעיניי חמדנות, אני מעדיף גנב על פני חמדן כי לפעמים גנב חייב לגנוב.

אילן גילאון: חמדן זה אחד שיש לו הכל והוא גם רוצה להיות "אבו-נפחא".

אילן גילאון: עכשיו, זה קל וחומר חמור במקום שכאילו הייעוד שלו זה ללכת ולטפל באנשים שצריכים להשתקם.

אילן גילאון: זה ממש לא מתקבל על הדעת ועל כך שאפו.

אילן גילאון: אין לי דברים אחרים להגיד לך, על כך שאפו כי כאן מיהרת, אני חושב שזאת כבר הרבה שנים אורווה מלוכלכת.

אילן גילאון: גם השר הקודם, הזכרנו, זה היה משה כחלון, מי שאחראי על ביטחוננו הסלולארי.

אילן גילאון: - -

חיים כץ: לא, הוא היה לפרק זמן קצר ולפניו היה בוז'י הרצוג, שעשה עבודה יפה.

אילן גילאון: חיים, מה זה משנה מה?

אילן גילאון: כרונולוגית זה היה השר.

<בלה מאיס: ככה אנחנו נראים גם.

חיים כץ: תעשי את עבודה יפה בייצוג עובדים ויהיה בסדר.

אילן גילאון: מה עשיתי?

מיקי רוזנטל: רציתי להצטרף לדבריך, עכשיו אני צריך לדבר בעצמי.

מיקי רוזנטל: תן לשבח פעם, מה יש?

מיקי רוזנטל: פעם טחת להגיד פעם מילה טובה.

חיים כץ: שלא תתרגל לזה, אז יהיו לנו צרות.

אילן גילאון: - - מבלי לרצות שום דבר אחר, מתי אנחנו יודעים שהדברים מטופלים כאן, בשולחן הזה?

אילן גילאון: כשאנחנו לא מקבלים פניות.

אילן גילאון: כשאנחנו לא מקבלים פניות סימן שהדברים מטופלים על הצד שמשביע את רצונם של אלה שמקבלים את הטיפול.

אילן גילאון: נשארתי עם שאלות פתוחות לגבי כמה דברים: א.

אילן גילאון: עוד לא הבנתי כמה הבור הזה עולה, ויקטור.

אילן גילאון: אתה צריך להסביר לנו פשוט.

אילן גילאון: אתה צריך להסביר כל כך פשוט שאפילו חבר כנסת יבין אותך.

אילן גילאון: כמה הסיפור הזה צריך לעלות?

אילן גילאון: זאת אומרת, - -

חיים כץ: הוא התכוון ממרצ...

אילן גילאון: - - זאת אומרת, האם צריך לתרום תרומה.

אילן גילאון: לי אין אפשרות לתרום תרומה כי אני, כל החברים שלי, רק אפשר להלוות להם כסף.

אילן גילאון: אבל יש כאלה, מישהו בא, רוצה לקנות את הבעיה, כמה היא עולה?

אילן גילאון: לא הבנתי.

אילן גילאון: ואם התהליך הזה של הצמצום הוא הכרחי, על פי ההסתייגות שהעליתי פה, זה מעניין אותי וכמובן, הענין של ההפרטה.

מיקי רוזנטל: אני יכול להוסיף שאלה לשר: למה לאחד את כל התקציבים?

מיקי רוזנטל: חלק נמצאים במשרד הכלכלה, חלק פה - -

חיים כץ: אתה לא עונה.

<וילמה מאור: אי אפשר כי זה על פי משתקם.

מיקי רוזנטל: אז אין מדיניות ממשלה כוללת לכל הענין הזה של שיקום עובדים - -

חיים כץ: מיקי, סיימת?

מיקי רוזנטל: אני מצטרף למילים הטובות שנאמרו, גם אליך, ויקטור.

חיים כץ: יש פה עוד אנשים שרצו לדבר?

חיים כץ: לצערי, בכנסת אנחנו מוגבלים בסדר יום והישיבה הבאה כבר מחכה בחוץ.

חיים כץ: אני אשם גם שאיחרתי וגזלתי זמן אז ניסיתי לגלוש.

חיים כץ: אפילו השר שאמר שילך ב-10:10 נשאר ל-10:20.

חיים כץ: יחד עם זה, אנחנו מתחילים פה מהלך.

חיים כץ: התחלנו מהלך לפני שלושה חודשים וזה לא נעשה ביום אחד.

חיים כץ: אנחנו לא מתכוננים להרפות.

חיים כץ: אנחנו יוצאים עוד חודש לפגרה ואנחנו נעשה דיון המשך בענין הזה מיד אחרי הפגרה ונראה מה קורה בבית הספר בירושלים, ונראה אם יש שינוי.

חיים כץ: וניגע בעכו ובכל המקומות ונראה מה עם פרישת העובדים ומה עם ההתייחסות לעובדים ונקדיש לזה יותר זמן.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: הישיבה נעולה.