ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 170, 2014-02-25 13:30

עמרם מצנע: אני פותח את הישיבה.

עמרם מצנע: בדיון שקיימנו בנושא, ביקשתי ממשרדי הממשלה הנוגעים בדבר לחזור ולבחון את הצעת החוק ולהכניס בה קצת יותר מחויבות והטלת אחריות על הגורמים, שזה בית הספר, המנהל או מנהלת בית הספר, והרשות המקומית כי החוק נראה לי קצת פרווה מבחינת יכולת הפיקוח והאכיפה.

עמרם מצנע: לצערי הרב אנחנו די משופעים בחוקים כאלה שרצים לחוקק אותם והרבה פעמים מרדדים אותם תוך כדי החקיקה והם הופכים להיות חוק בספר החוקים אבל הם לא מביאים לשינוי המתבקש והנדרש.

עמרם מצנע: אנחנו לא נגיע היום לסיכום החוק כי יש עוד כמה שאלות פתוחות, כך הבנתי מהדיווח שקיבלתי, אבל כן ניגע בדברים שהצלחתם להתקדם אתם בתיאומים.

עמרם מצנע: אולי מירב, את תציגי את זה.

<מירב ישראלי: היו כמה סוגיות שהתבקשנו בישיבה הקודמת לראות איך אפשר לקדם אותן ולהכניס תיקונים להצעת החוק ואני אסקור אותם לפי הסדר.

<מירב ישראלי: הדבר הראשון היה האחריות של רשויות מקומיות בנושא הזה וכאן משרדי הממשלה הגיעו עם איזשהו רעיון – זה עוד לא משהו סגור - ליצור באיזשהו אופן זיקה בין החוק הזה לחוק רישוי עסקים, בעצם דיני רישוי עסקים.

<מירב ישראלי: כלומר, העסקים שמספקים את המזון בבתי הספר, בין אם זאת מסעדה או מזנון ובין אם זה ספק ארוחות חמות שמביא את הארוחות החמות מבחוץ, הם נדרשים לרישוי עסק לפי חוק רישוי עסקים.

<מירב ישראלי: כאמור, לגבי המזנונים והמסעדות בתוך מוסד החינוך וספקי מזון חיצוניים, נאמר שייבדק – ועוד לא קיבלנו תשובות סופיות לעניין הזה – על ידי משרדי הבריאות והפנים, וכאן נכנס גם מרכז שלטון מקומי בהקשר של האחריות של הרשויות המקומיות, תיבדק האפשרות הזאת וזה יהווה עוד מנגנון פיקוחי שנכנס לעניין הזה והוא כבר מתבסס על מנגנון קיים.

עמרם מצנע: יש כאן מישהו ממרכז השלטון המקומי?

<מירב ישראלי: כן.

<מירב ישראלי: רות.

<רות דיין מדר: גם דוקטור רפאלוביץ.

<מירב ישראלי: מה שצריך יהיה לעשות זה בעצם להרחיב את הדברים שבודקים מדברים שהם תברואתיים בבסיסם, גם לנושאים של ערך תזונתי.

עמרם מצנע: השאלה אם במסגרת החוק הזאת תהיה הפניה.

<מירב ישראלי: לא.

<מירב ישראלי: בעיקרון אין צורך לתת הפניה בחוק הזה.

<מירב ישראלי: אפשר, אם רוצים אבל אין צורך.

עמרם מצנע: אני חושב שיש חשיבות כי בסופו של דבר מישהו ברשות המקומית ייקח את החוק וילמד אותו, הוא צריך לראות שהתייחסו לזה.

<מירב ישראלי: צריך לראות איך לעשות את זה, אבל בעיקרון התיקון אמור להיות בדיני רישוי עסקים.

<מירב ישראלי: בדקנו גם שאלה משפטית האם דיני רישוי עסקים בנוסח כפי שקיים היום יכולים להחיל את הדבר הזה והתשובה היא כן, כך שלא צריך לעשות תיקון במטרות חוק רישוי עסקים.

<מירב ישראלי: בעצם אפשר להזכיר את זה בחוק אבל גם אם לא נעשה את זה, בעצם היכולת של הממשלה לעשות את זה - - -

עמרם מצנע: אני חושב שחשוב שיוזכר בחוק אלא אם כן מישהו חושב אחרת והוא יכול להביע את דעתו.

עמרם מצנע: שוב, חלק מזה זה הניסיון לחולל איזשהו שינוי.

עמרם מצנע: חוק רישוי עסקים קיים מאז שיש רשויות מקומיות ועדיין חלק מהרשויות המקומיות תופסות את עצמן רק – ואני מכיר את זה כי באתי משם – כרמזור בדרך כי החותמת של רישוי העסק היא אחרי שהרשות מחויבת לפנות למשרד א' ולמשרד ב' וכשהיא מקבלת טופס טיולים כזה, מקבלים את כל האישורים, אז בלי בדיקה נוספת שמים את החותמת.

<קריאה: זה המצב היום.

<אשר גרנר: ברשותך, אני רוצה להעיר.

<אשר גרנר: אני מנהל אגף רישוי עסקים.

<אשר גרנר: זה היה לפני הרפורמה.

<אשר גרנר: ברפורמה החדשה ברישוי עסקים עשינו שינויים והורדנו הרבה סמכויות לרמת הרשות המקומית, כך שלא צריך להגיע למשרדי הממשלה לקבל חותמת כי הרשות המקומית הופכת להיות החותמת.

<אשר גרנר: לכן זה הרבה יותר בעייתי אם אנחנו מתכוונים לעשות הפניה.

עמרם מצנע: למה זאת בעיה?

<אשר גרנר: אני אסביר, ברשותך.

<אשר גרנר: ראשית, ברמת הרשות, הרשות מקבלת בקשה והיא כבר לא מעבירה לאותו משרד אלא היא מסתכלת מה התנאים ועל סמך זה היא מגישה אבל מישהו צריך לבדוק את זה.

<אשר גרנר: המשמעות היא עומס נוסף על הרשות.

<אשר גרנר: לכן אמרנו שנבחן את הנושא הזה עם מרכז השלטון המקומי ונראה מה המשמעויות התקציביות.

<אשר גרנר: בעיקרון אנחנו אומרים שאם משרדי הממשלה המקצועיים בעד, אנחנו לא אומרים לא.

עמרם מצנע: אתה בעצם מחזק את הטיעון שלי.

עמרם מצנע: אם אתה אומר לי שהרשות המקומית צריכה לעשות את זה.

עמרם מצנע: היא אחראית על חוק רישוי עסקים.

<אשר גרנר: לא את הבדיקה התזונתית.

עמרם מצנע: לא אמרתי בדיקה תזונתית.

עמרם מצנע: אני ביקשתי, ואני חושב שזה נכון, שבחוק שאנחנו עכשיו עסוקים בחקיקתו תהיה הפניה ויהיה כתוב איפה חובת הרשות המקומית, תהיה הפניה לחוק רישוי עסקים.

<אשר גרנר: ברגע שנסכם את ההיבט השני.

<אשר גרנר: זה מה שאני אומר.

<אשר גרנר: אני לא יכול לומר כאשר לא סוכם הנושא איך הוא נעשה ומה המשמעויות.

עמרם מצנע: הבנתי.

<מירב ישראלי: אנחנו נבדוק אחרי כן את העניין של איך לנסח את זה מבחינה חקיקתית, אם בהפניה או אם בתיקון עקיף.

עמרם מצנע: אני מבין את הדברים שהוא אומר.

<מירב ישראלי: קודם הוא צריך לומר כן על עצם העניין.

<מירב ישראלי: זה לגבי רישוי עסקים.

<מירב ישראלי: לגבי מכונות אוטומטיות, למעט כאלה שמוצבות ברחוב ממש.

עמרם מצנע: אנחנו עוסקים בכלל בכל מה שקשור בחצר בית הספר.

<מירב ישראלי: יש המשך למשפט.

<מירב ישראלי: למעט אלה שמוצבות ברחוב ולכן חלים עליהם דיני תכנון ובנייה, על מכונות אוטומטיות אחרות אין רישוי ולכן זה לא ייכנס לעניין הזה של רישוי עסק אלא זה יהיה בנפרד לפי החוק הזה.

<מירב ישראלי: זה אמור לגבי מכונות אוטומטיות בלבד.

עמרם מצנע: שבתוך בית הספר?

<מירב ישראלי: כן.

עמרם מצנע: תסבירי שוב.

<מירב ישראלי: מה שאמרתי לגבי רישוי עסקים, לא חל על מכונות אוטומטיות.

עמרם מצנע: הבנתי.

עמרם מצנע: צריכה להיות התייחסות מיוחדת לזה.

<מירב ישראלי: על זה יחול פיקוח רק לפי החוק הזה אבל עוד תיקון שתוך כדי הדיונים עלה וכל הגורמים חשבו שהוא נכון היה להכניס חובת דיווח של מנהל בית הספר ואחריות של הבעלות, לאו דווקא רשות מקומית אלא כל בעלות, ולפקח שמנהל בית הספר אכן דיווח איך מסופק המזון אצלו בבית הספר, כך שאם זאת מסעדה, אם זה מזנון, אם זה קיוסק, אם זה ספק מזון או אם אלה מכונות אוטומטיות, משרד החינוך ידע בדיוק מה יש בכל בית ספר ואז המפקחים של משרד החינוך ידעו בדיוק היכן מוצבות המכונות.

<מירב ישראלי: לגבי אחריות מנהל מוסד חינוך.

<מירב ישראלי: הוסכם שאכן נכון להכניס איזשהו אזכור של אחריות המנהל בדומה למה שיש לנו למשל בחוק איסור פרסומת מסחרית בבתי ספר.

<מירב ישראלי: באחריות המנהל ייאמרו שני דברים: האחד, הוא לא יכניס לבית הספר משהו בניגוד להוראות חוק זה, והדבר השני, חובת הדיווח עליה דיברתי.

<מירב ישראלי: אנחנו צריכים עוד לבדוק מבחינת הבעלות את הזיקה לחוק פיקוח על בתי ספר, האם יש צורך או לא, אבל בגדול הרעיון הוא שלבעלות תהיה גם חובת פיקוח על המנהל שאכן הוא דיווח.

<מירב ישראלי: סוגיה נוספת, אולי אני ארצה שמשרד החינוך יסביר.

<מירב ישראלי: סוגיית הצהרונים.

<מירב ישראלי: הייתי רוצה שמשרד החינוך יסביר את עניין הצהרונים והיחס לחוק הזה ואחר כך נסביר גם את הזיקה של משרד הכלכלה לעניין.

עמרם מצנע: בסדר.

עמרם מצנע: נשמע את משרדי הממשלה שמיוצגים כאן ואחר כך כמובן נקיים דיון פתוח.

עמרם מצנע: משרד החינוך.

<לירן שפיגל: אתם רוצים שנתייחס לעניין הצהרונים?

עמרם מצנע: גם.

<מירב ישראלי: אם אתם יכולים להסביר את הבעייתיות עליה דיברנו.

<לירן שפיגל: צהרונים לא מפוקחים על ידי משרד החינוך.

<לירן שפיגל: אין לנו סמכות.

<מירב ישראלי: לפי החוק.

<לירן שפיגל: אין לנו סמכות חוקית לפקח על הצהרונים.

<לירן שפיגל: לגבי פעילויות שהמשרד מפעיל בעצמו, כמו ציל"ה, במסגרת המכרז אנחנו נחיל את אותם כללים לפי החוק.

<לירן שפיגל: מי שיפעיל את אותה מסגרת אחר הצהרים, יצטרך לעמוד בכל הדרישות שייקבעו לפי החוק או בהיבט של אספקת מזון לאותה מסגרת.

עמרם מצנע: אתה אומר שלגבי ציל"ה, המשרד עצמו ממכרז?

<לירן שפיגל: כן.

<לירן שפיגל: כבר היום במסגרת מכרזים של הזנה שהמשרד מפרסם ומקיים, יש פיקוח גם על איכות המזון ועומדים בדרישות שנקבעו בתיאום עם משרד הבריאות.

<לירן שפיגל: זה קורה גם היום, כך שזה יקרה גם בעתיד לפי ההוראות שייקבעו בחוק הזה.

עמרם מצנע: אתם פעם אחת במכרז קובעים את ההנחיות וההוראות שהזכיין צריך לעמוד בהן כשהוא מפעיל את הצהרון ואחר כך גם מפקחים על זה.

<לירן שפיגל: גם מפקחים על זה.

<לירן שפיגל: כן.

עמרם מצנע: אתה רוצה לומר שאין צורך בהפניה כלשהי בחוק?

<קריאה: זה רק על ציל"ה.

<לירן שפיגל: לגבי פעילות שהמדינה מקיימת בעצמה, אני לא צריך הפניה בעניין הזה בחוק.

<לירן שפיגל: לגבי צהרונים שלא נמצאים בפיקוח שלנו כי הם לא תוצאה של מכרז אלא כל צהרון פרטי שנפתח, הוא לא מפוקח על ידי כל גורם.

עמרם מצנע: יש למשל צהרונים שהרשויות המקומיות מפעילות.

<לירן שפיגל: אנחנו לא מפקחים עליהם.

<לירן שפיגל: זאת יוזמה של הרשויות המקומיות והם לא מפוקחים על ידינו.

<לירן שפיגל: פנינו למשרד הכלכלה בעניין הזה אבל עדיין לא קיבלתי תשובה.

עמרם מצנע: זה לאו דווקא משרד הכלכלה.

<מירב ישראלי: למשרד הכלכלה, זה סוג נוסף של המסובסדים.

<לירן שפיגל: המשרד תומך במסגרות מסוימות.

<לירן שפיגל: פנינו ושאלנו האם במסגרת מבחני התמיכה שלהם הם ידרשו את העמידה בזה.

עמרם מצנע: אתה מדבר על המעונות?

<לירן שפיגל: לא.

<לירן שפיגל: צהרונים.

עמרם מצנע: צהרונים שמשרד הכלכלה מפעיל?

<קריאה: תומך בוואוצ'רים.

<מירב ישראלי: הוא בעצם מסבסד.

עמרם מצנע: מסבסד את הילדים.

<מירב ישראלי: כן.

<רות דיין מדר: יש עוד הזנה שמתקיימת בבתי הספר והיא מופעלת או על ידי ועדי ההורים שמפעילים את ההזנה או על ידי הרשות המקומית והשאלה איך משרד החינוך מתכוון לקח על זה כי זה במהלך שעות הלימודים.

<לירן שפיגל: אני לא מדבר על שעות הלימודים

עמרם מצנע: בואו נפריד.

עמרם מצנע: שעות הלימודים, אלה בתי ספר.

<לירן שפיגל: שעות לימודים, זה החוק.

<לירן שפיגל: החוק מדבר כרגע על שעות הלימודים.

<לירן שפיגל: אנחנו מדברים על צהרונים.

<לירן שפיגל: צהרונים יכולים לפעול בכל מיני מקומות, הם יכולים לפעול במתנ"ס והם יכולים לפעול באיזשהו מבנה אחר.

עמרם מצנע: זה לא כל כך משנה היכן הם פועלים.

עמרם מצנע: השאלה תחת מי הם פועלים.

עמרם מצנע: יש צהרונים שאתם עושים את המכרזים ועל כן אתם מכניסים פנימה את הנהלים ויש צהרונים שמפעילות הרשויות המקומיות וכן צריך לכוון לכך שגם הן יעשו את אותם נהלים ואותו פיקוח.

עמרם מצנע: רשויות מקומיות הן חלק מהשלטון.

עמרם מצנע: אמנם זאת לא הממשלה אלא השלטון המקומי.

עמרם מצנע: יש צהרונים פרטים.

<קריאה: יש צהרונים פרטיים ויש צהרונים שהורים מפעילים.

<עירית ליבנה: הורים שמתארגנים ומתקשרים עם ספק.

עמרם מצנע: באיזה מתקנים?

<עירית ליבנה: בתוך בתי הספר.

עמרם מצנע: ההורים מפעילים?

<עירית ליבנה: ההורים מתקשרים עם ספק ועל זה אין פיקוח.

עמרם מצנע: מה אחריות הרשות המקומית שם?

<רות דיין מדר: לא נמצאת.

<רות דיין מדר: למשל אצלי, אני בלב השרון, בית ספר בכר רוסו, ועד ההורים בחר ספק, הוא מלווה, הוא גובה את הכסף, הוא מפעיל את זה.

<רות דיין מדר: זה מתקיים במסגרת יום לימודים ארוך מכוח חוק של משרד החינוך אבל ההזנה לא מתוקצבת לא על ידי הרשות המקומית ולא על ידי משרד החינוך אלא רק על ידי ההורים.

עמרם מצנע: את מדברת על דבר אחד.

עמרם מצנע: את אומרת שאת ההזנה ההורים חתמו.

<רות דיין מדר: נכון.

עמרם מצנע: אבל הילדים שוהים במסגרת בית הספר.

<רות דיין מדר: יום לימודים ארוך רגיל, עד שעה 3:30.

עמרם מצנע: אז זה כן תחת משרד החינוך.

<רות דיין מדר: אבל לא ההזנה.

<קריאה: לא משרד החינוך מזמין את המזון.

עמרם מצנע: זה לא משנה.

עמרם מצנע: ההורים צריכים להיות מחויבים באותם נהלים.

<לירן שפיגל: החוק יכול עליהם כי מי שמספק מזון באופן מאורגן ומרוכז, לפי ההגדרה בחוק, נכנס תחת החוק ויצטרך לעמוד בתנאים האלה.

<לירן שפיגל: זה נכנס תחת החוק.

<לירן שפיגל: אם בבית הספר יש יום לימודים ארוך מכוח חוק, עדיין זאת מסגרת של בית ספר וזה נכנס תחת החוק.

<לירן שפיגל: זה לא צהרון.

עמרם מצנע: זאת נקודה מאוד חשובה כי אני מבין שזה לא ברור עד לרגע זה.

עמרם מצנע: זאת אומרת, גם אם יום לימודים ארוך שאין בו הזנה ממסדית אלא ההורים רוצים וחותמים, הם חייבים לעמוד בנהלים כפי שהחוק יקבע והרשות המקומית צריכה לפקח על זה בהתאמה.

עמרם מצנע: לזה נגיע תכף.

יפעת קריב: למרות שזה קצת מוזר.

יפעת קריב: אם הם לא יעמדו בנהלים, מה נעשה להם?

עמרם מצנע: הספק לא יוכל לספק.

יפעת קריב: הספק יכול להמשיך לספק תמורת כסף.

<עירית ליבנה: בחוק יש עיצומים כספיים.

עמרם מצנע: זה כל העניין.

עמרם מצנע: גם בתוך בית הספר, אם מישהו יעבור על החוק, לא מכניסים אותו לבית סוהר ולא מדיחים את המנהל בגלל זה.

יפעת קריב: אבל קוראים לדין משמעתי.

עמרם מצנע: כן.

עמרם מצנע: דין משמעתי.

עמרם מצנע: ודאי.

<לירן שפיגל: כשזה מגיע לבתי ספר, הפיקוח הוא של משרד החינוך.

<לירן שפיגל: לגבי צהרונים, כשאלה צהרונים של משרד החינוך שהוא מפעיל במסגרת מחווה, יחולו אותם כללים.

<לירן שפיגל: לגבי משרד הכלכלה, אני עוד צריך לבדוק מה הם השיבו לעניין הזה.

<לירן שפיגל: לגבי צהרונים אחרים, הם לא בפיקוח של הממשלה ולכן אנחנו לא נוכל לפקח עליהם במסגרת החוק הזה.

עמרם מצנע: משרד הכלכלה מפעיל צהרונים?

עמרם מצנע: משרד הכלכלה מסבסד.

<מירב ישראלי: הוא מסבסד.

<לירן שפיגל: במסגרת הדרישות, משרד הכלכלה כאשר הוא תומך באיזושהי פעילות, יש לו רשימה של תנאים לתמיכה הזאת.

<לירן שפיגל: לדוגמה, אני מניח שיש דרישות בתחום בטיחות וכולי.

<מירב ישראלי: אם הסבסוד קיים, והם אמרו לי שזה קיים, זה כמו במעונות.

<מירב ישראלי: אם יש סבסוד, משרד הכלכלה דורש תמורת הסבסוד הזה לעמוד בהרבה מאוד תנאים.

<מירב ישראלי: צריך פשוט לוודא שבמסגרת התנאים האלה יש גם את העניין של הרכב המזון.

<יפעת שמר: אבל כרגע אין את עניין הרכב המזון.

עמרם מצנע: תכף נגיע לזה.

<מירב ישראלי: כאשר יהיה חוק, הם צריכים לעמוד בדרישות החוק.

עמרם מצנע: משרד החינוך, עוד משהו?

<לירן שפיגל: בהיבט הזה, לא.

<לירן שפיגל: לגבי הנושא של אחריות המנהל.

<לירן שפיגל: אנחנו בהחלט תומכים ברעיון שזה יהיה דומה לנוסח שקיים היום בחוק לאיסור פרסומת מסחרית.

<לירן שפיגל: אנחנו חושבים שגם צריך להחיל את אותה חובה של לדוגמה איסור אספקת מזון שלא עומדת בדרישות.

<לירן שפיגל: כמו שהאיסור הזה חל על המנהל, האיסור הזה צריך לחול גם על הבעלים על בית הספר – שזאת יכולה להיות הרשות המקומית, יכול להיות תאגיד פרטי ואז זה יחול גם לגביהם והם יצטרכו לוודא שאכן האספקה שמגיעה לבית הספר עומדת באותה שורה של תנאים שהחוק מבקש.

עמרם מצנע: זה חל גם על מוכר שאינו רשמי?

<לירן שפיגל: בהחלט.

<לירן שפיגל: ההגדרה של מוסד חינוך.

עמרם מצנע: כל מי שקיבל רישיון.

<לירן שפיגל: לא, הגדרה הרבה יותר רחבה.

<לירן שפיגל: ההגדרה בהצעת החוק מדברת על מוסד חינוך כהגדרתו בחוק לימוד חובה שלומדים בו יותר מעשרה תלמידים.

<לירן שפיגל: ההגדרה בחוק לימוד חובה היא הגדרה מאוד רחבה ולמעשה נכנסים פנימה הרבה מאוד מוסדות חינוך, גם ללא קשר אם יש להם רישיון או אין להם רישיון.

<לירן שפיגל: ברגע שאנחנו מכניסים פנימה בעלים על מוסד חינוך, בעלים על מוסד חינוך אלה גם תאגידים וגם אנשים פרטיים שמבקשים, בדרך כלל אלה גני ילדים שגם הם יצטרכו לעמוד באותה שורה של תנאים ואם הם מספקים מזון בצורה מאורגנת ומרוכזת, הם יצטרכו לעמוד באותה רשימה של דרישות שהחוק יכתיב.

עמרם מצנע: כשאומרים מאורגנת ומסודרת, זה כדי להבדיל מזה שהילד מביא סנדביץ'.

<לירן שפיגל: בדיוק.

<לירן שפיגל: אנחנו לא מתכוונים להחיל את זה על ההורים או אם יש התארגנות חד פעמית של הורים.

<עירית ליבנה: אבל ההנחיות בחוזר מנכ"ל יבהירו את החלק הזה שלא מכוסה.

<לירן שפיגל: כמובן שהמטרה הנוספת של החוק היא להסב את תשומת לב כולם מהו האוכל, נקרא לו, בריא, מתוך תקווה שכאשר הורים ישלחו את ילדיהם עם מזון או יארגנו איזושהי פעילות, הם ידאגו לכך שהאוכל שמגיע יהיה מזון בריא.

<לירן שפיגל: אני יודע שיש לדוגמה בתי ספר שכאשר הם באים ואומרים שיש איזה יום בו כל ההורים צריכים להביא אוכל, הם כבר מיוזמתם מכתיבים מה יהיה אוכל בריא שיגיע לאותה פעילות.

<לירן שפיגל: זה חלק מההיבט הפדגוגי של החוק.

<מירב ישראלי: החל משנה הבאה זה מגיל שלוש.

עמרם מצנע: הצטרפו אלינו חברת הכנסת יפעת קריב וחברת הכנסת חנין זועבי.

עמרם מצנע: את רוצה לדבר?

חנין זועבי: יש לי שאלה.

חנין זועבי: גילוי נאות, לא קראתי את החוק , לא הצלחתי להגיע בזמן ואני לא יודעת אם השאלה שלי רלוונטית לחוק אבל בכל זאת אני אשאל אותה.

חנין זועבי: בנגב וגם בישובים רבים בצפון לא אוכלים את המזון ולא בגלל הערך התזונתי כפי שאמרת עכשיו אלא בגלל שהוא לא טעים.

חנין זועבי: הילדים רוצים את האוכל של אימא.

חנין זועבי: בנגב יש אבטלה גדולה ויש אימהות רבות שיכולות לבשל אבל הן לא עומדות בסטנדרטים של המכרז של משרד החינוך.

חנין זועבי: אימהות רבות יושבות בבית והן יכולות לבשל לילדים שלהן, אבל הן לא יכולות לעשות זאת בגלל תנאי המכרז.

עמרם מצנע: הן יכולות לתת לילד שלהן את הסנדביץ', אבל את רוצה שהן יספקו את המזון לכל הילדים באותו בית ספר.

חנין זועבי: כן.

חנין זועבי: אני נכנסתי לבתי ספר באום אל פאחם וראיתי את הקופסאות, נכנסתי לבתי ספר בסחנין וראיתי את הקופסאות נשארות בחוץ, וכך גם ראיתי ברהט.

חנין זועבי: אני יכולה לציין לכם שמונה ערים שהקופסאות נשארות בחצר.

חנין זועבי: אני שאלתי את התלמידים למה זה קורה ואמרו לי שזה לא טעים והם רוצים אוכל כמו האוכל של אימא.

עמרם מצנע: הנקודה מוכרת לי אבל היא לא קשורה באופן ישיר לחוק הזה.

חנין זועבי: היא קשורה.

<דורית אדלר: אם מותר לי.

<דורית אדלר: אני באה מתחום התזונה, גם מהדסה, מחלקת תזונה ודיאטה.

<דורית אדלר: בחוק הזה יש כמה סוגיות.

<דורית אדלר: מה שחברת הכנסת חנין זועבי מעלה הוא נושא מאוד משמעותי.

<דורית אדלר: יש כאן כמה שאלות כאשר הראשונה היא על מה אנחנו מפקחים.

<דורית אדלר: יש כאן חוק שלם שלא ברור על מה אנחנו מפקחים.

<דורית אדלר: כאשר כל הנכבדים מדברים על הרכב תזונתי, מנהל בית ספר, ראש עיר וכל חבר אחר, לא יכול לפקח על המזון.

<דורית אדלר: הבן אדם היחיד שיכול לפקח על המזון זה מי שנמצא על רצפת הייצור.

<דורית אדלר: אנחנו צריכים קודם כל להבין שאנחנו מדברים כאן על מזון מתועש שהילדים מקבלים.

<דורית אדלר: הנושאים האלה של חברות הקייטרינג, הם בעצם סוג של תאגידי מזון מאוד גדולים.

<דורית אדלר: האם זה המזון אליו אנחנו רוצים להרגיל את הילדים שלנו?

<דורית אדלר: התשובה שלי היא לפחות כמי שעסוקה בבריאות הציבור כבר הרבה מאוד שנים, התשובה היא חד משמעית לא.

<דורית אדלר: זה מתקשר להרבה דברים.

עמרם מצנע: תסברי את אוזנינו, עכשיו נציב אותך בכיסא מנכ"ל עירייה או מנכ"ל משרד החינוך שצריך לספק מזון לבתי ספר.

עמרם מצנע: מעניין אותי איזה רעיון יצירתי יש לך.

<דורית אדלר: קודם כל, רוב הרעיוניות היצירתיים, לא נעים לומר אבל אנחנו בעצם חוזרים אחורה.

עמרם מצנע: למטבח ולחדר האוכל.

<דורית אדלר: זה לא דבר של מה בכך.

עמרם מצנע: לא אמרתי שזה דבר של מה בכך.

<דורית אדלר: תרשו לי שלוש דקות כי הדברים כאן מדברים בסופו של דבר בדיני נפשות ולא רק בטעם של האוכל.

<דורית אדלר: יש כבר מיזם בח'ורה של נשים שלמעשה מספקות בין 5,000 ל-7,000 מנות.

עמרם מצנע: הן הפכו להיות תעשייתיות.

<דורית אדלר: נכון.

<דורית אדלר: חצי.

עמרם מצנע: זה בדרך.

<דורית אדלר: אבל החצי הזה הוא הרבה יותר טוב כי התפריט הוא הרבה יותר קרוב להרגלי התזונה שלהם.

עמרם מצנע: אחד מבתי הספר היחידים בארץ שיש בו מסעדה, חדר אוכל, הוא בירוחם.

עמרם מצנע: הכנסנו את זה לשם.

עמרם מצנע: זה גם שיפר את טיב האוכל כי האוכל מגיע בתפזורת והילד יכול לבחור ולא לקבל את החמגשית, וזה גם חינוכי.

<דורית אדלר: נכון.

עמרם מצנע: לאכול בכיתת הלימוד, זה דבר לא חינוכי.

<דורית אדלר: בדיוק.

אורי מקלב: מה שאומרת חברת הכנסת חנין זועבי זה שגם אם האימא לא תוכל לעמוד בתנאי המכרז, אפשר לחייב את החברה שזוכה במכרז להעסיק אימהות מאותו מגזר, להעסיק אנשים שבוודאי ייתנו את התפריט המתאים.

עמרם מצנע: אמרתי שזה לא בדיוק בעניין הזה, כי זה חוזר בחזרה לאופן שבו עושים את המכרזים לחברות מספקות את האוכל, שזה משרד החינוך או הרשות המקומית.

עמרם מצנע: דבר בעייתי.

עמרם מצנע: אני לא אומר שהוא פשוט אבל אנחנו מנסים עכשיו לטפל בהרכב המזון מבחינה זאת שיהיה מזון יותר בריא, נקרא לזה כך.

עמרם מצנע: את צודקת שמי שלא מפקח ברצפת הייצור, אבל עדיין החוק הזה מנסה להביא למודעות, לתודעה, להקפדה.

עמרם מצנע: דרך אגב, הפירוט של המאפיינים יהיה בתקנות ולא בחוק.

עמרם מצנע: זה נכון שספק שלא יהיה לו פיקוח שלו על תהליך הייצור, הוא לא יעמוד בתנאים להם הוא נדרש.

עמרם מצנע: זה כמו ספק שבונה – להבדיל אלף הבדלות – איזשהו מוצר שהוא מספק, זה יכול להיות מחשב, זה יכול להיות ארון, אנחנו לא נמצאים ברצפת הייצור שלו אבל אנחנו מפקחים על המוצר שמתקבל באופן זה או אחר.

<דורית אדלר: אם מותר לי עוד שתי דקות כי הנושאים האלה באמת בנפשי.

<דורית אדלר: היום יש דבר שנקרא GMP.

<דורית אדלר: ראינו את זה בנושא רמדיה.

<דורית אדלר: לא ניתן לפקח על התזונה מבחוץ.

<דורית אדלר: אם החוק רוצה שיהיה לו משהו, צריך להכניס מונח של הכשר תזונתי.

<דורית אדלר: הדבר הזה יחייב כל מי שבאמת רוצה להיות ספק של קייטרינג, להעסיק דיאטנית על רצפת הייצור.

<דורית אדלר: כל הפיקוח שאתם מטילים, אתם מטילים עוול על מי שאמור לפקח כי אין לו את הכלים ואת היכולת.

<דורית אדלר: תזונה זה אלפי רכיבים תזונתיים.

<דורית אדלר: רוב המחלות ורוב התחלואים היום הם תולדה של הדבר הזה.

<דורית אדלר: אנחנו חיים במגפה של אי ביטחון תזונתי.

<דורית אדלר: הכול מתקשר אחד לשני, דרך אגב.

<דורית אדלר: מאחר שאנחנו במגפה של ביטחון תזונתי, המזון הזה הרי אמור להגיע לילדים האלה ולכן זה חשוב שבעתיים כי אנחנו מדברים על מיצוי הפוטנציאל שלהם.

<דורית אדלר: אנחנו לא מדברים כאן על איזה משהו קטן אלא אנחנו מדברים על דברים דרמטיים.

<דורית אדלר: גם התקנות, כדאי שבחוק יופיע שהוועדה תובל על ידי מומחי תזונה ומזון כי אחרת עוד פעם, כל אחד יכול להתקין תקנות ולא עשינו בזה שום דבר.

עמרם מצנע: תודה.

חנין זועבי: מי קובע את תנאי המכרז של ספקי המזון?

חנין זועבי: משרד החינוך?

<מירב ישראלי: או גוף פרטי.

עמרם מצנע: אני לא כל כך בקי בזה כי היו כל מיני שינויים.

עמרם מצנע: הייתה קרן רש"י באמצעות.

<עירית ליבנה: משרד החינוך, כאשר הוא מפרסם, הוא מפרסם, אבל בפרסום עצמו, ההנחיות, גם התברואתיות וגם התזונתיות, מפנה להנחיות של משרד הבריאות, גם של המחלקה לבריאות הסביבה ועכשיו תתווסף גם המחלקה לתזונה מבחינת ההרכב.

חנין זועבי: אם אני רוצה לפנות, למי אני אפנה בנקודה הזאת?

חנין זועבי: זורקים את האוכל בבתי הספר.

<עירית ליבנה: את מדברת על טעם.

חנין זועבי: כן.

חנין זועבי: זה לא רק טעם.

אורי מקלב: אדוני היושב ראש, לא צריך לנסוע לסחנין ולאום אל פאחם אלא להישאר בירושלים.

עמרם מצנע: אני מסכים אתך.

עמרם מצנע: אני עברתי את זה.

אורי מקלב: אני לא מדבר על כך שאוכל מזרחי לא דומה לאוכל אחר אלא אני מדבר על מה שקורה באוכל אשכנזי.

אורי מקלב: גם אם זה מאוד טעים וגם אם זה מאוד תזונתי, זה לא אוכל שילדים אוכלים.

עמרם מצנע: אנחנו יכולים להיגרר לעניין הזה שהוא חשוב, אבל אני לא רוצה בכך.

חנין זועבי: אני מדברת על העסקת נשים ערביות.

חנין זועבי: זאת אפשרות להעסיק את הנשים האלה.

אורי מקלב: בעברי הפעלתי מחנות קיץ ופנימיות.

אורי מקלב: היה לנו ויכוח.

אורי מקלב: אנחנו הבאנו ילדים וראינו פערים בתפריט.

אורי מקלב: אני רוצה להגיד לך שכשבילי האוכל היה מצוין, גם היה מזין וגם נראה טוב אבל הילדים לא נגעו בו.

אורי מקלב: נכדי שהוא בן שלוש וחצי, גם הוא מקבל אוכל תחת מכרז ושם זה הרבה יותר אקוטי מאשר בבית הספר.

אורי מקלב: הילדים לא נוגעים באוכל.

עמרם מצנע: אני רוצה שנסגור את הסיפור הזה כי אחרת לא נתקדם.

עמרם מצנע: זה נכון גם באוכל של חברה כזאת או חברה אחרת.

עמרם מצנע: זה נכון בפנים.

עמרם מצנע: אני ראיתי את זה גם בירוחם וגם בחיפה.

עמרם מצנע: זה לא משנה אם זה בא מהמזרח או מהמערב או דתיים או חילוניים או ערבים או יהודים אבל זה לא הנושא שלנו.

חנין זועבי: זה אוכל שלא נאכל.

עמרם מצנע: יכול להיות שנצטרך לנסות לטפל בזה.

חנין זועבי: זה חלק מאיכות המזון.

עמרם מצנע: אנחנו כרגע עוסקים בערך התזונתי והבריאותי של המזון.

עמרם מצנע: הנושא שאת מעלה הוא נושא בפני עצמו ויכול להיות שנצטרך להידרש אליו.

<דורית אדלר: זה גם תלוי בחינוך איך מגישים לילדים, איך מסבירים להם.

<דורית אדלר: זה לא רק כדי להשביע את הבטן והתהליך צריך להיות משולב וזה מה שאנחנו עכשיו עושים.

אורי מקלב: אנחנו יוצאים במכרז, אנחנו מחוקקים חוק, והילדים לא אוכלים.

יפעת קריב: אני מתנצלת, אני חייבת לעזוב אבל אני רוצה לשאול שאלה.

יפעת קריב: קודם כל, הנושא הזה חשוב ביותר והוא חשוב מאין כמותו.

יפעת קריב: אני חושבת שזאת הצעת חוק טובה.

עמרם מצנע: אנחנו בוועדה הזאת עוסקים רק בדברים חשובים.

יפעת קריב: זאת הצעת חוק חשובה מאוד.

יפעת קריב: קיוויתי שאני אהיה יותר בדיון אבל הדיון נגרר ואני חייבת לצאת.

יפעת קריב: שאלה ותגידו לי אם זה מופיע בחוק או לא מופיע בחוק, ואם כן, צריך דבר תיקון לחוק שעדיין לא נכתב.

יפעת קריב: בנושא של מכונות מזון.

יפעת קריב: האם רשום מחוץ למכונת מזון - זאת אומרת כשאנחנו רואים מכונת מזון ויש בה את המוצרים - האם רשום מה מוצר המזון מכיל?

<מירב ישראלי: זה יהיה בתקנות.

יפעת קריב: אני מדברת על הילדים הסוכרתיים.

עמרם מצנע: זה יהיה בתקנות.

<לירן שפיגל: מכונות מזון נכללות בתוך החוק.

<לירן שפיגל: במסגרת החוק יהיו גם הוראות לגבי פרסום מה כולל המזון.

<לירן שפיגל: יכול להיות שזה משהו שאנחנו נחדד במסגרת סעיף 3 שמדבר על הפרסום: "האופן שבו יפורסם מזון ייקבע בתקנות".

<לירן שפיגל: אז בהתאמה זה גם יפורסם.

<לירן שפיגל: אנחנו כנראה נבהיר כבר בחוק שהתקנות יתייחסו לסוגים שונים של אופנים של אספקת מזון.

<לירן שפיגל: כלומר, אופן שבו ספק מזון יצטרך לפרסם את המזון שהוא מספק, יכול להיות שיהיה שונה מהאופן בו זה יפורסם על גבי מכונה או בקיוסק בבית הספר, אבל זה כן יהיה בחוק.

<לירן שפיגל: זה כן נובע מהחוק ויהיה במסגרת התקנות.

<קריאה: את שאלת יותר דווקא לגבי ילדים שיכולים להיות רגישים.

<קריאה: הם לא יודעים מה המוצר מכיל ומה יש בכריך כדי לא להיחשף למוצרי חלב או משהו אחר.

יפעת קריב: מאוד חשוב לי שזה יהיה בפנים.

<זאב פיש: אני רוצה להתייחס לדברי חברת הכנסת זועבי וזה מתקשר לדברי התזונאית מבית החולים הדסה.

<זאב פיש: אני לא מתווכח כאן כי האוכל של אימא הוא תמיד הכי טעים וכמובן כולנו בעד זה, אבל משרד החינוך שמפקח על אספקת המזון במסגרת הפרויקט, המזון שמתקבל חייב – ואני מדגיש, חייב והוא עושה את זה - להיות ממקור מאושר ומפוקח.

<זאב פיש: זה לא שכל אחת עם הרצון הכי טוב לעשות לילדים את הכי טעים וכל אחד בצורה פרטיזנית יספק מזון כי אז זה אסון.

<זאב פיש: זה ממש אסור לעשות את הדבר הזה ואני מבקש שזה יירשם בפרוטוקול.

<זאב פיש: אתה התייחסת לזה ואני רוצה לחזק את הדברים.

<זאב פיש: אסור שזה ייעשה בשום מוסד חינוכי במדינת ישראל.

<זאב פיש: מזון חייב להיות מבוקר ומפוקח משלב הייצור עבור דרך ההגעה ועבור דרך ההגשה, רק על ידי אנשים מוסמכים וממקור מוסמך ומאושר הן ברישיון עסק והן ברישיון יצרן וכל מה שצריך.

<זאב פיש: הצעת החוק מדברת על הערך התזונתי שזה דבר נוסף, חשוב וראוי ואני מתחבר לכל מה שנאמר בנושא הזה.

עמרם מצנע: חנין, אם אני מבין נכון בדרום יש קבוצת נשים שעמדה בקריטריונים האלה.

חנין זועבי: אני מכירה.

<זאב פיש: אם הם קיבלו את רישיון העסק, זה בסדר.

<זאב פיש: אבל אם לא קיבלו, בשום אופן לא.

<דורית אדלר: הבקשה היא לפטור מחובת מכרזים ולא לפטור מפיקוח.

<דורית אדלר: הנושא שחברת הכנסת חנין זועבי מדברת עליו הוא נושא שמנסים להוביל חוק כזה והוא יכול להוות פתח לתעסוקה גם לנשים.

עמרם מצנע: את מדברת על דבר אחר שהוא בהחלט נקודה נכונה.

עמרם מצנע: דרך אגב, אם יש התארגנות כזאת יישובית או מרחבית, והיא עומדת בפיקוח ובתקנות, נדמה לי שיש לזה כלים, שהם לא צריכים לעמוד במכרז.

<אשר גרנר: אני אזכיר לך שכאשר היינו בירוחם, אירחת אותנו אצל אישה מבשלת בבית.

עמרם מצנע: זאת לא אספקת מזון סדירה.

<אשר גרנר: זאת דוגמה שחברת הכנסת זועבי מזכירה.

עמרם מצנע: היה בירוחם פרויקט מבשלות שמי שעוד לא טעם ממנו, מוזמן כי האוכל טעים מאוד.

עמרם מצנע: הוצאנו גם ספר יפה על כך.

עמרם מצנע: שמענו את משרד החינוך.

אורי מקלב: אדוני היושב ראש, עברתי ברפרוף על הצעת החוק ואמנם לא עברתי באופן עמוק, אבל אני מבין שהצעת החוק הזאת לא תגביל את הרצון להתאים את התפריט בלי לפגוע בערך התזונתי שלו למגזרים השונים.

עמרם מצנע: בוודאי שלא.

אורי מקלב: אני כן חושב שצריך בסופו של דבר להגיע לתכלית כי אנחנו מדברים על בריאות הילדים ויש ילד שלא אוכל שום דבר עד שהוא חוזר הביתה בשעה 4:00 אחר הצהרים, בגלל שהאוכל לא טעים לו.

אורי מקלב: אנחנו כן מצפים ממשרד החינוך שידע להתאים את אותו מפעל או את אותו ספק שיעסיק טבח ושיאמץ את תרבות האוכל.

<דורית אדלר: התאמה תרבותית.

אורי מקלב: יכול להיות שאתם דורשים בתזונה ערכים תזונתיים מאוד מאוד גבוהים ולכן הוא צריך פעמיים בשבוע לתת בשר ויכול להיות שבשר כבשר לא צריך להיות בתפריט אלא דווקא צריך לתת קציצות או סויה או דברים אחרים שהילדים כן אוהבים לאכול וכך הם משביעים את רעבונם.

עמרם מצנע: אם אני זוכר טוב, יש גם מקום בדרך כלל לוועד ההורים באישור התפריט.

עמרם מצנע: הספק צריך אחר כך לבוא בדברים עם ועד ההורים.

עמרם מצנע: נדמה לי שמבחינה פרקטית זה מתקיים.

<מירב ישראלי: זה בדיעבד.

עמרם מצנע: החוק לא קשור לזה.

<צור טהון: ברמת היידוע.

<צור טהון: זה רטרואקטיבי ולא לפני זה אלא אחרי.

עמרם מצנע: הספק נבחר אבל כשהוא בא, לפני שהוא מתחיל לספק את המזון, עד כמה שאני זוכר, לפחות במקומות שאני הייתי מעורב בהם, הייתה הזדמנות לוועד ההורים להיות מעורב בתפריט.

עמרם מצנע: שוב, לא ברוחב גזרה טוטלי אבל במשהו.

עמרם מצנע: הכיוון הוא שצריכים להיות חללים מוקצים לחדר אוכל, דבר שהוא די קשה היום ברוב בתי הספר שסובלים מחוסר מקום ואז אתה יכול גם לתת מה שנקרא – הקיבוצניקים בינינו זוכרים – את ה-במקום ולא משנה מה זה ה-במקום.

עמרם מצנע: אני רוצה את ה-במקום.

עמרם מצנע: זה חלק מהעניין.

עמרם מצנע: זה נכון שיש בעיה גדולה מאוד עם חלק גדול מהמזון שלא מגיע בסוף לילד כי הילד לא רוצה לאכול אותו אבל החוק הזה לא עוסק בזה באופן ישיר.

אורי מקלב: לפי מה שאתה אומר הספק כבר נכנס אחרי שהוא מביא תפריט.

<דורית אדלר: הספק מקבל את ההנחיות על פי משרד הבריאות.

עמרם מצנע: המכרז הוא לא על תפריט.

<דורית אדלר: על ההרכב.

עמרם מצנע: על ההרכב והוא נדרש לעמוד בו ולספק את המזון ולהוביל אותו.

עמרם מצנע: זאת הובלה לא פשוטה.

אורי מקלב: התפריט גמיש.

עמרם מצנע: בתפריט יש גמישות.

עמרם מצנע: שוב, מאחר והוא זוכה בשקלים פר מנה ועל זה הוא מתחרה, זה לא רוחב גזרה אבל זה עדיין מאפשר לדעתי גמישות מסוימת.

עמרם מצנע: משרד החינוך, עוד משהו?

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: משרד הבריאות, אמרתם את שלכם?

<זאב פיש: כן.

עמרם מצנע: יש לנו עוד משרד ממשלתי חשוב כאן?

<זאב פיש: אולי משרד האוצר.

<זאב פיש: לדעתי הוא חייב להיות כאן.

<רות דיין מדר: החוק הזה מתוקצב?

<רות דיין מדר: יש לו תקצוב?

עמרם מצנע: למה הוא צריך להיות מתוקצב?

<מירב ישראלי: ועדת שרים לענייני חקיקה אישרה אותו.

<אשר גרנר: ברשותכם, ועדת השרים אישרה את הנוסח הזה אבל אני חוזר ואומר שברגע שמוכנס הנוסח עליו אנחנו מדברים בהיבט של רישוי עסקים, כאן אנחנו צריכים לבחון עלויות.

<אשר גרנר: לכן אמרנו שאנחנו כמשרד הפנים וגם השלטון המקומי, מבחינתנו אנחנו מתנגדים כל עוד לא בוחנים את ההיבט התקציבי ומה מות על הרשות המקומית מבחינת העומס התקציבי.

עמרם מצנע: בסדר.

עמרם מצנע: תדונו בזה.

עמרם מצנע: לכן אמרתי שהנושא לא יסוכם היום.

עמרם מצנע: אני מבין שזה נשאר פתוח בין משרד הפנים למשרד החינוך.

עמרם מצנע: תצטרכו לדון ולהחליט מה עמדת הממשלה.

עמרם מצנע: זה חוק ממשלתי ותצטרכו להחליט בעניין הזה.

עמרם מצנע: יהיה חבל מאוד אם תהרגו את החוק הזה רק בגלל ויכוח על מי מממן את זה.

עמרם מצנע: בסוף אלה הילדים שלנו ולא הילדים של הממשלה.

<רות דיין מדר: השלטון המקומי יחוקק חוקים, אם המדינה לא שחקנית בתקצוב של זה.

עמרם מצנע: המדינה קובעת באיזה מהירות נוסעים בכביש ואיזה אוכל אוכלים.

עמרם מצנע: עינב גוטרמן.

<עינב גוטרמן: אני מארגון כולנו משפחה ומפורום שהקמנו, פורום ילדי ישראל אוכלים בריא.

<עינב גוטרמן: חבריי יתייחסו גם הם.

<עינב גוטרמן: יש לי שאלה שאני רוצה להפנות למשרד החינוך בהקשר של צהרונים.

<עינב גוטרמן: זה שמשרד החינוך לא מוסמך ולכן הוא לא יפקח על הצהרונים, זה בסדר, זה שנגיד ציל"ה כן תיכנס וצהרונים כן מפוקחים במסגרת יום לימודים ארוך, בסדר, אבל מה לגבי המסה הקריטית של צהרונים של ילדים, של מאות אלפי ילדים, שלא יזכו לפיקוח?

עמרם מצנע: מי אלה מאות אלפי הילדים האלה?

<עינב גוטרמן: הם בצהרונים.

עמרם מצנע: איזה צהרונים?

<עינב גוטרמן: כל הצהרונים שמניתם – מתנ"סים, של הרשויות המקומיות.

<עינב גוטרמן: מי ידאג לילדים האלה?

עמרם מצנע: הרשויות המקומיות לדעתי צריכות להיכנס לפיקוח הזה.

<עינב גוטרמן: הם טוענים לא.

<עינב גוטרמן: מי יפקח על הצהרונים האלה?

<עינב גוטרמן: אם משרד החינוך לא מפקח עליהם, מי יפקח עליהם?

עמרם מצנע: קודם כל השאלה היא על מי החוק יחול ואחר כך זאת שאלת הפיקוח.

<עינב גוטרמן: זאת שאלה.

<עינב גוטרמן: האם זה יחול עליהם או לא.

<עינב גוטרמן: אני אומרת את הדברים כי בסופו של דבר זה מגיע באמת לילדים.

<עינב גוטרמן: כשמדברים על אחד מתוך חמישה ילדים מכיתה א' שסובל מהשמנה, זה מתחיל בגני הילדים.

<עינב גוטרמן: זה יפה שדואגים לבתי הספר וצריך לדאוג להם אבל צריך לדאוג גם לגני הילדים.

<עינב גוטרמן: צריך להתחיל את הפיקוח בגני הילדים גם על ההרכב, על האוכל ועל איך מייצרים אותו.

<עינב גוטרמן: כאן יש תחום שלם שנשאר פרוץ.

אורי מקלב: את מדברת על הצהרונים של משרד הכלכלה?

<עינב גוטרמן: לא רק.

<עינב גוטרמן: הבעיה היא שמשרד החינוך לא מוסמך לטפל בכל הסוגיות האלה כי הוא באמת אחראי רק עד השעה 1:00 או 2:00.

<עינב גוטרמן: יש את משרד הכלכלה, יש את ציל"ה, יש את הרשות המקומית, יש פרטיים ויש בליל שלם של צהרונים.

עמרם מצנע: בהחלט יכול להיות שבסוף החוק באמת לא יכיל את כולם אבל אני מניח שגם אתם תסכימו אתי שעדיף חוק שמחיל כך וכך מאשר בגלל שאי אפשר להחיל את זה על כולם או לא מוצאים לזה פתרון, לא מחילים את זה על אף אחד.

<עינב גוטרמן: השאלה מה עושים אתם.

עמרם מצנע: מה שעשו אתם עד היום.

עמרם מצנע: זה חוק חדש שמנסה להיכנס לתחום שלא נכנסנו אליו עד היום.

עמרם מצנע: אני לא אמרתי שלא אבל אני אומר שנתקלים בבעיה בצוות הבין-משרדי שמנסה להגיע להסכמות.

<עינב גוטרמן: מה עם גורמים כמו משרד הבריאות?

עמרם מצנע: הם עסקו בזה וישבו על זה.

עמרם מצנע: אני לא מביא את החוק היום להצבעה כי עדיין יש כמה דברים שצריכים לסגור אותם וזה אחד הדברים שאנחנו מנסים למצוא לו את הפתרונות המתאימים.

עמרם מצנע: אני חוזר ואומר שאם לא יימצאו לזה הפתרונות המתאימים, אנחנו לא נדחה את החלתו של החוק.

עמרם מצנע: נחיל את החוק, נראה איך הוא עובד ונצטרך למצוא פתרונות גם לדברים שהחוק אולי לא יחול עליהם.

<עינב גוטרמן: יש כאן פספוס וחבל.

<עינב גוטרמן: אני מסכימה אתך אבל יש כאן פספוס כי עד שכבר יש חוק.

עמרם מצנע: בסדר.

<משה רפאלוביץ: אני רוצה לומר משפט אחד כי אני צריך לעזוב.

<משה רפאלוביץ: אני יושב ראש ארגון הרופאים הווטרינריים ברשויות המקומיות.

<משה רפאלוביץ: דיברנו היום על זכויות בעלי חיים אבל יש לנו כובע שני שהוא בתחום המזון.

<משה רפאלוביץ: אני חושב שהילדים שאוכלים בצהרונים הם אותם ילדים שאחרי כן הולכים לגנים ולבתי הספר אלא שזה מתחיל בשלב אחד קודם וחשוב לפקח גם על זה.

<משה רפאלוביץ: גם היום הפרקטיקה היא שרופאים וטרינריים ברשויות המקומיות מפקחים על המזון הזה, יושבים משלב המכרז ומאשרים את הספקים כדי לראות שבכלל הם עומדים בתנאים ההיגייניים וכולי של משרד הבריאות.

<עינב גוטרמן: זה תברואתי במיוחד ולא תזונתי.

<משה רפאלוביץ: נכון.

<משה רפאלוביץ: יש לזה שני היבטים שהם שונים.

<משה רפאלוביץ: הם גם בודקים את המזון הזה ברמה היומית שלו.

<משה רפאלוביץ: אפשר לשלב את הדברים ואנחנו מציעים את העזרה שלנו בעניין הזה.

<משה רפאלוביץ: אני חושב שכדאי להכניס את זה לחוק כך שיהיה פיקוח על כל מוסדות החינוך, גם אלה שהם לא מפוקחים על ידי משרד החינוך.

<משה רפאלוביץ: אני חושב שיהיה נכון להכניס את כולם פנימה ואנחנו מציעים את העזרה שלנו.

<מירב ישראלי: איך תדע עליהם?

<משה רפאלוביץ: אם ייכתב בחוק שהם לא יכולים להתקשר וזה יופיע בחוזר מנכ"ל משרד החינוך שלבעלות על מוסד חינוכי אסור להתקשר עם ספק מזון.

<מירב ישראלי: צהרון הוא לא מוסד חינוכי.

<משה רפאלוביץ: גם על צהרון.

<משה רפאלוביץ: אפשר להגיד שהוא לא יוכל להתקשר עם ספק מזון בלי אישור של הווטרינר העירוני.

<משה רפאלוביץ: הווטרינר העירוני יבדוק שהכללים של החוק הזה חלים שם.

<משה רפאלוביץ: במקרה כזה יש לנו התחלה של פיקוח שם.

<מירב ישראלי: שוב, החוק הזה חל על רק מה שמוגדר כמוסד חינוך.

<מירב ישראלי: צהרון לא מוגדר כמוסד חינוך.

<משה רפאלוביץ: אפשר להרחיב את זה בהגדרות.

<מירב ישראלי: אפשר אבל אין שם מערך פיקוח קיים.

עמרם מצנע: גם לא פיקוח על דברים אחרים.

<מירב ישראלי: אין מערך פיקוח.

עמרם מצנע: כל הילדים עד גיל שלוש לא מפוקחים.

עמרם מצנע: אנחנו מדברים עם משרד הכלכלה על פיקוח על המוסדות הפרטיים.

עמרם מצנע: ההערה שלך ברורה.

עמרם מצנע: אני מבקש, יש את משרד הפנים אליו אתם שייכים, תעשו את הוויכוח הזה קודם כל בתוך משרד הפנים, כיצד צריך להיות הפיקוח.

עמרם מצנע: מה שאני אמרתי בישיבה הקודמת הוא שלא יתכן חוק שבו אין את המעורבות של הרשות המקומית ודיברנו על המנהל והבעיה של המנהל נפתרה.

עמרם מצנע: אני חושב שהבעיה צריכה להיפתר גם במחויבותה של הרשות המקומית, אם זה הווטרינר, אם אלה מפקחי התברואה שיש בכל רשות מקומית או דברים אחרים.

עמרם מצנע: את זה אתם צריכים לפתור במשרד הפנים ולהביא אלינו.

<אשר גרנר: דוקטור רפאלוביץ מדבר כיושב ראש איגוד הווטרינרים ולא במסגרת השלטון המקומי.

עמרם מצנע: אני רוצה להמשיך.

עמרם מצנע: עינב, את סיימת?

<עינב גוטרמן: כן.

<קריאה: מה עם מעונות היום של ויצ"ו?

עמרם מצנע: רגע.

עמרם מצנע: יש עוד מישהו מהצוות שרוצה להתייחס?

<צור טהון: כן.

<צור טהון: אני אחראי על כל נושא ההזנה מטעם ארגון ההורים הארצי וגם אחראי על כל הנושא הזה בעיר גבעתיים בה אני מתגורר.

עמרם מצנע: דיברת גם בישיבה הקודמת.

<צור טהון: כן.

<צור טהון: דיברתי בכל הישיבות כאשר ניתנה לי הזכות.

<צור טהון: קודם כל, אני מנצל את ההזדמנות עוד פעם לברך על החקיקה.

<צור טהון: למרות מגבלות החוק ויש לנו ההורים השגות עליו, אני שמח שהוא קיים ואני שמח שדנים בנושא הזה שהוזנח במשך הרבה שנים.

<צור טהון: הפורום הפיץ לכל היושבים בחדר נייר עמדה.

עמרם מצנע: קיבלתי אותו.

<צור טהון: מי שלא קיבל אותו, נשמח לתת לו אותו.

<צור טהון: בעיני החקיקה כאן לא רק כוללת שינויים משפטיים כאלה ואחרים אלא שינוי תפיסתי, שינוי בחשיבה.

<צור טהון: , ומטריד אותי שאנחנו לא מדברים על זה מספיק.

<צור טהון: מבחינתי זה אומר שמעבר להטלת סנקציות ומסגרות שונות והחלטה מי אחראי על מה, ברגע שאותם גורמים אחראים עושים מה שהם עושים היום רק בניואנסים כאלה ואחרים, שום דבר אמיתי בעינינו לא ישתנה.

<צור טהון: אנחנו בעד הקצאת משאבים לרשות מקומית שיש לה תפקיד מרכזי בתהליך הזה למען חינוך והדרכה של הצוות שמגיש את האוכל.

<צור טהון: חבר הכנסת מקלב הזכיר את זה קודם, לפחות רמז על זה.

<צור טהון: חשוב מאוד לא רק מה אוכלים אלא איך אוכלים.

<צור טהון: גם אתה כבוד היושב ראש הזכרת קודם את עצם זה שאוכלים באותם חדרים בהם לומדים, שזה כבר לרועץ וזה עוד לפני שניגשנו בכלל להרכבים התזונתיים.

<צור טהון: במקום כמו גבעתיים ממנו אני בא אין אפשרות להקים חדר אוכל.

<צור טהון: פשוט אין את המקום.

<צור טהון: צריך להקצות משאבים כדי להדריך את הצוות כיצד להגיש את האוכל וכיצד להסביר.

<צור טהון: ברגע שהצוות שמגיש את האוכל לילדים, וכאן תחנת הקצה, לא מאמין בעצמו, הוא לא מאמין שהאוכל טעים או שהאוכל הוא אטרקטיבי, הילדים ילכו באותו קו, וזה אבסורד.

<צור טהון: צריך לחשוב גם על השינוי התפיסתי הזה ולפי דעתי אנחנו לא מדברים על זה מספיק.

<צור טהון: אני מאוד מפחד מסחבת בעניין הזה.

<צור טהון: זאת אומרת, אני שמח שמדברים על זה אבל ברגע שיוצאים מישיבה כזאת וההחלטה היא שלא מחליטים והמשרדים הממשלתיים צריכים לדון בינם לבין עצמם, אני חושש ממצב כזה.

<צור טהון: הייתי שמח אם תוכל לתת מסגרות זמן ולחייב אותם להחליט ולסכם.

עמרם מצנע: כן.

עמרם מצנע: אנחנו נכניס את זה למסגרת זמן אבל אתם צריכים להבין – ואני לומד את זה בדרך הקשה – שתהליך החקיקה מחייב תיאום בין משרדי ולכן זה נעשה כך וזה נעשה בצדק כך כי בסוף גם צריך לבצע.

עמרם מצנע: בהחלט ניכנס למסגרת זמן.

עמרם מצנע: אני מסכים אתך בעניין שהחוק הזה אחת המטרות, אולי המרכזית שבו, הוא שינוי התפיסה והחשיבה, ואני חושב שהוא גם יביא לזה כי לא כל חוק הוא רק חוק דרקוני כזה שנכפה על הציבור ומשתמשים בכלי פיקוח, המרצה ואכיפה.

עמרם מצנע: אני מקווה מאוד שהוא באמת יביא גם לשינוי תפיסתי.

<צור טהון: ברשותך, עוד שני דברים קצרים.

<צור טהון: אני מאוד חושש ממצב, כמו שלפי דעתי קורה בימים אלה, להבדיל, עם החוק לאיסור עישון במקומות בילוי.

<צור טהון: החקיקה קיימת והיא נובעת ממאבק של הרבה שנים אבל לא אוכפים אותה בשטח כי הרבה בעלים של מקומות בילוי מעוניינים שיעשנו שם.

<צור טהון: זאת אומרת, אני אומר שאם יינתנו בידי משרד הבריאות, שהוא הגורם המקצועי, האפשרויות לנהל את הפיקוח ואת האכיפה אבל לא יהיו לו את התקנים לעשות את זה, לא עשינו כאן כלום.

<צור טהון: זה מצב שהוא מאוד מדאיג אותי ולפי דעתי גם אותם.

<צור טהון: הוזכרה כאן קודם מסגרת של הורים, מסגרת פרטית של הורים שמנהלים צהרונים.

<צור טהון: אני עומד בראש גוף כזה בגבעתיים אבל שלא יובן אחרת, ברגע שהילדים שלנו אוכלים במסגרות חינוכיות, במתקנים של בית ספר, אנחנו כפופים לכל חוק לכל דבר ועניין.

<צור טהון: עצם זה שאנחנו מנהלים את התקציב ומעורבים בתפריט, זה לא אומר שום דבר.

<צור טהון: אנחנו לא גורמי מקצוע ואסור שיהיה כך.

<צור טהון: עם כל הכבוד להורים שאותם אני מייצג, צריך לתת את הסמכות לגורם המקצועי האמיתי וזה משרד הבריאות.

עמרם מצנע: מי עוד רוצה להתייחס?

<יפעת שמר: אני רוצה לשתף בניסיון שלי בנתניה.

<יפעת שמר: דיברתי עליו בישיבה הקודמת.

<יפעת שמר: מאז הדיון הקודם ועד היום הקמנו את ועד צהרוני נתניה, בדיוק כדי לפעול בנושא הזה מאחר וזאת קבוצת הילדים שכל כך מוזנחת ואין נהלים ברורים לגביה.

<יפעת שמר: אצלנו רוב הצהרונים מופעלים על ידי המתנ"סים.

<יפעת שמר: התחלנו לקיים פגישות עם מנהלות מתנ"סים, עם מחזיק תיק המתנ"סים אצלנו בעיר, עם גורמים מהאגף ואני יכולה לומר שבחלק מהמקרים יש הבנה והיענות כי כל אחד בא עם החוויות האישיות שלו מהבית וחלקם עשו שינוי תזונתי בבית והם מבינים את המשמעות ואת החשיבות.

<יפעת שמר: בחלק מהמקרים אין הבנה.

<יפעת שמר: אנחנו נפגשים גם עם אנשים שבכלל לא מבינים וכאן אנחנו מדברים על כך שיש קשר ישיר בין התזונה לתחלואה.

<יפעת שמר: אני פוגשת אנשים שהקשר הזה לא ברור להם.

<יפעת שמר: כשאני אומרת את זה, כשאני אומרת שעכשיו יש יותר ויותר ילדים שחולים במחלות של מבוגרים, צוחקים עלי ואומרים לי שאני מפחידה, שאני מנסה להפחיד, שאני מנסה לאיים, כאילו זה לא נכון ולא מגובה במחקרים.

<יפעת שמר: כדי לחזק אותנו ההורים, את כל התארגנויות ההורים שיש בכל רחבי הארץ, יהיה מאוד טוב אם תוכלו לחזק אותנו בדרך כזאת.

<יפעת שמר: דבר ראשון, להעביר הדרכות והכשרות לרשות המקומית.

<יפעת שמר: רשות מקומית אחראית כאן על תזונה של ילדים אבל אין תזונאית בלשכת ראש העיר.

<יפעת שמר: במנגנון העירוני אין לך תזונאית שתאמר מה כן ומה לא, שתכוון ותדריך.

<יפעת שמר: אין דבר כזה ואני חושבת שצריכה להיות תזונאית כזאת ממש כמו שיש יועצת למעמד האישה מתוקף החוק.

<יפעת שמר: צריכה להיות גם תזונאית והיא לא תפקח רק על התזונה של הילדים.

<יפעת שמר: אני כאן ולא נמצאת עכשיו עם הילדים שלי – השתתפתי בשאר הדיונים ואני אשתתף גם בדיונים הבאים – מתוך החשש שבעוד עשרים שנים אנחנו נתעורר ונגלה שידענו, עצמנו עיניים, לא עשינו והייתה בירוקרטיה ואז זה יעלה לנו הרבה יותר ולא נוכל לתקן ולהחזיר את הבריאות של הילדים שלנו.

<יפעת שמר: אני רוצה בעוד עשרים שנים שהילדים שלי יהיו בריאים, הם יהיו בוגרים, הם יוכלו לשרת את עצמם ולכלכל את עצמם ולא יהיו תלויים במסגרות רפואיות כאלה ואחרות.

<יפעת שמר: זה החשש שלי.

<יפעת שמר: יש התארגנויות של הורים בכל רחבי הארץ אבל אנחנו כהורים צריכים חיזוק.

<יפעת שמר: כשאני באה ומצליחה לגרום לעניין לצוף ומצליחה לגרום להם להקשיב ולקבוע אתי פגישה בשיא הרצינות, עם הגורמים הרלוונטיים ביותר, הם לא יודעים מספיק ומישהו צריך ללמד אותם קצת יותר.

<יפעת שמר: אני לא יכולה לבוא וללמד אותם את הכול.

<יפעת שמר: אין להם משאבים.

<יפעת שמר: גם כשאני פוגשת אנשים שכן רוצים לעשות את השינוי, הם לא יודעים איך.

<יפעת שמר: הם צריכים להבין, הם צריכים איזושהי ערכת התחלה, איזושהי הכוונה מהרשויות וזה עוד לפני החוק ובלי קשר לחוק כי חלק מהשינויים יכולים להיעשות לפני החוק.

עמרם מצנע: חלק מהחוק יהיה נהלים שירדו למוסדות החינוך.

עמרם מצנע: כאשר דורשים ממנהל בית ספר להיות מעורב, הוא יקבל גם הנחיות וכללים איך להתנהג.

עמרם מצנע: התקנות מפרטות.

עמרם מצנע: הבעיה שעד לרגע זה לא הצליחו לפתור היא איך בעצם מכניסים תחת כנפי החוק, שזה גם מה מותר ומה אסור וגם הפיקוח על זה, את אותם צהרונים שהם לא באחריות המדינה.

<יפעת שמר: הם באחריות הרשות המקומית.

עמרם מצנע: זה נכון שהם באחריות הרשות המקומית וגם לרשות המקומית יש מרחב פעילות של אחריות וסמכות.

עמרם מצנע: לא הצליחו למצוא כרגע פתרון לשלב הזה לבעיה של הצהרונים שהם לא תחת המדינה.

עמרם מצנע: המדינה יכולה לכפות על מי שנכנס תחת חוק חינוך חובה, כפי שנמסר לנו כאן ואלה לא רק מוסדות שהם ממלכתיים אלא גם ממלכתיים שאינם רשמיים.

עמרם מצנע: בעצם כל מוסד שמלמד.

עמרם מצנע: הצהרון לא מוגדר ככזה.

עמרם מצנע: יכול להיות שצריך לנסות למצוא לזה פתרון.

<יפעת שמר: גם קייטנה לא מוגדרת ככזאת אבל לקייטנה כן יש תהליך רישוי יותר מעמיק.

עמרם מצנע: נכון.

עמרם מצנע: לקייטנה באמת יש תהליך.

<יפעת שמר: וקייטנה מתקיימת חודש אחד בשנה.

עמרם מצנע: לקייטנה יש באמת תהליך והרשות המקומית מרשה את הקייטנה, לא המדינה, ויש אחריות לרשות המקומית.

עמרם מצנע: המדינה עכשיו נכנסת לזה קצת עם העניין של החופש המשמעותי.

<יפעת שמר: זה סוג של כיוון.

<יפעת שמר: זה אבסורד.

עמרם מצנע: בסדר, אני מסכים אתך לאבסורד אבל אנחנו כאן כדי לצאת בסוף בעוד תקופה סבירה עם חוק, כדי שלפחות נעשה צעד אחד או שניים קדימה ונזכור שיש לנו עוד כמה צעדים לעשות.

עמרם מצנע: זאת אומרת, אני לא מתכוון לעכב את החוק הזה רק כי לא נצליח להביא תשובות לכל הניואנסים ולכל הבעיות כי אז נימצא דנים בזה עד סוף הקדנציה.

<יפעת שמר: השאלה לכמה אחוזים מהילדים החוק הזה כן נותן מענה.

עמרם מצנע: לאחוז גבוה מאוד כי נכנסת פנימה כל מערכת החינוך הפורמלית.

עמרם מצנע: כל התיכוניים, כל חטיבות הביניים, כל היסודיים, אלה שאוכלים שם.

עמרם מצנע: אלה שלא אוכלים, זה לא תופס לגביהם אבל זה תופס גם לגבי מכונות וגם לגבי המזנונים שנפתחים בעיקר בתיכוניים.

עמרם מצנע: זה כולל הרבה מאוד קבוצות.

עמרם מצנע: אם את רוצה, אני יכול לתת לך עצה בחינם.

עמרם מצנע: אם אתם הקמתם בנתניה למשל גוף שמייצג את כל הצהרונים, תפנו לראשת העיר שלכם שאני מכיר אותה והיא ראשת עיר טובה, ולמנכ"ל שאני מכיר אותו עוד יותר טוב כי הוא היה אצלי ראש מינהל בחיפה, ואין בעיה לראש העיר לומר ולקבוע שהכללים שייקבעו בחוק הזה מבחינת הערכים התזונתיים יחולו גם על המתנ"סים.

עמרם מצנע: זה הלא לא מחייב שום דבר חוץ מאשר העירייה תחליט לגבי הצהרונים במתנ"סים.

עמרם מצנע: המתנ"סים הם חלק מהמערך העירוני וכפי שאת בטח יודעת למתנ"סים יש גם הנהלה ציבורית שלהם.

עמרם מצנע: זה חלק מהדרכים.

עמרם מצנע: אנחנו בחוק נקבע את הכללים לגבי המוסדות שנמצאים תחת חוק חינוך חובה, נקבע לזה כללים ונאפשר לכל גוף שרוצה לאמץ את הכללים האלה ולבצע אותם, לפחות כצעד ראשון.

אורי מקלב: אני מתחבר לדברי ההורים.

עמרם מצנע: הפתרון הוא לא לכל העיריות, אבל אני אומר שבידיכם ההורים יש כוח לא קטן.

<יפעת שמר: כאשר עשינו את הניסיון זה נחשב לחוסר הצלחה.

<יפעת שמר: אני מקווה שבדיון הבא אני אוכל לספר על הצלחה.

אורי מקלב: צריך לשמוע מה אומר העם.

אורי מקלב: לא סתם הגוף הזה של ההורים התארגן כהורים לילדים בצהרונים.

אורי מקלב: באותה מידה למה לא התארגנות של הורים לילדים בבתי ספר?

אורי מקלב: הבעיה האקוטית היום היא יותר מתמיד, יותר מהתקופה בה אנחנו היינו ברשות מקומית, גם עת אתה היית ראש עיר וגם עת אני הייתי חבר מועצה וסגן ראש עיר, מפני שבשנתיים האחרונות כל נושא של לימודי החובה גלש לגיל הצעיר יותר.

אורי מקלב: יחד עם זאת אחרי דוח ועדת טרכטנברג המדינה נתנה מיליארד שקלים עבור צהרונים.

עמרם מצנע: 1,6 מיליארד.

אורי מקלב: משרד החינוך נותן את הכסף.

עמרם מצנע: עם אלה אין בעיה.

אורי מקלב: מי שמפעיל את הצהרון במתנ"ס, הוא זכיין שעובד תחת המסגרת של משרד החינוך.

אורי מקלב: אני מכיר קצת את הנושא הזה אליו התוודעתי בכנסת.

עמרם מצנע: במקרים של גופים שפועלים תחת המדינה או תחת מכרזי המדינה, הבעיה לפחות של החלת החוק עליהם, אין בעיה.

עמרם מצנע: יש לנו בעיה עם הפיקוח שאני מקווה שיימצא לה פתרון אבל אין בעיה של החלת החוק.

אורי מקלב: בסופו של דבר זה בידי משרד החינוך.

אורי מקלב: עובדה שהוא מממן את זה.

עמרם מצנע: לא, לא את המתנ"ס עליו היא מדברת.

עמרם מצנע: לא את הצהרון עליו היא מדברת.

אורי מקלב: כן.

עמרם מצנע: בסדר.

עמרם מצנע: חברים, אני רוצה להתקדם.

<מירב ישראלי: הם התחייבו לפרוטוקול שהם יחילו את זה.

עמרם מצנע: חברים, צריך בסוף להבין את תהליך החקיקה ביוזמת המדינה.

עמרם מצנע: גם החקיקות הפרטיות לא מגיעות להשלמה אם אין את ההסכמה ואת המטריה של המדינה ולא במקרה זה כך.

עמרם מצנע: לא שאני מבקר את זה שהכנסת יכולה לחוקק חוקים כמה שהיא רוצה מבלי להתחשב ברשות המבצעת.

עמרם מצנע: יש כאן בעיה.

עמרם מצנע: אפשר להתעלם ממנה.

עמרם מצנע: אנחנו יכולים סביב השולחן הזה ליצור מציאות וירטואלית חדשה ולברוא את המדינה מחדש ותאמינו לי שיש הרבה מאוד מה שאנחנו קראנו פעם מחדלי הייסוד וההקמה, בין השאר זה שהחינוך אצלנו מפוצל בפיצולי פיצולים וזה חלק מהבעיה שלנו.

עמרם מצנע: אנחנו לא מדינה שיש לה מכנה משותף של חינוך לכל במסגרות ממלכתיות וכשאתה מוריד מלמעלה הנחיה אחת, היא יורדת לכל המערכת.

עמרם מצנע: כולנו חיים במציאות הזאת.

עמרם מצנע: אני רוצה שוב לומר שהחוק גם כפי שהוא כרגע יחול על רוב ילדי ישראל.

עמרם מצנע: איך שלא מסתכלים על זה, זה המצב.

עמרם מצנע: אני מסכים שצריך להחיל את זה על כולם.

עמרם מצנע: אנחנו היום חיים בנקודת זמן שזה לא מוחל על אף אחד ואני רוצה שנגיע לסיום החקיקה הטובה ביותר שנוכל להוציא תחת ידינו בעת הזאת ובנסיבות האלה עם המגבלות הקיימות.

עמרם מצנע: בסופו של דבר אני מאוד רוצה שהרשויות המקומיות תהיינה מעורבות ככל שאפשר.

עמרם מצנע: מאחר ואני גם בא משם, אני יודע מה הן המגבלות, מה הן היתרונות ובסופו של דבר הרשות המקומית היא הקרובה ביותר לאזרח, לילד, להורים, והדו שיח שאמור להתקיים בין ראש הרשות והנהגת הרשות לבין הציבור האזרחי באותו ישוב זה התווך היעיל ביותר, נקרא לזה כך.

עמרם מצנע: האם יש עוד מישהו שרוצה להתייחס ולומר עוד משהו שלא נאמר?

<הדס יריב: כן.

<הדס יריב: אני מחברת פרוסול – חברה שבאה מתחום המזון והתזונה - ואני טכנולוגית מזון.

<הדס יריב: אני רוצה לחדד את עניין הפיקוח.

<הדס יריב: דיברו כאן על וטרינרים ודיברו כאן על עניין תזונתי.

<הדס יריב: הפיקוח צריך להיות כולל על ידי גורמים מקצועיים.

<הדס יריב: אני לא יודעת מי עושה היום את הפיקוח אבל צריך לשלב את כל הדברים שהוזכרו כאן, גם איזשהו תו תזונתי שיהיה ביטחון תזונתי וגם תו תברואתי כי ההרכב התזונתי יכול להיות מצוין אבל עד שהאוכל מגיע לבית הספר, יש כאן פגם תברואתי.

<הדס יריב: כמו כן צריך להיות תו קולינרי כדי שהילדים יאכלו את האוכל הזה.

עמרם מצנע: במפעל בו את עובדת, יש פיקוח שלכם על ההרכב?

<הדס יריב: אנחנו עובדים כחברת יועצים.

<הדס יריב: אני נותנת ייעוץ למפעלים אבל זה צריך לצאת מרצפת הייצור.

עמרם מצנע: למה המפעלים לוקחים ייעוץ?

<הדס יריב: כי יש כאלה שכן רוצים לעשות הרכב תזונתי יותר בריא או לשפר דברים כאלה ואחרים.

<אשר גרנר: או משרד הבריאות מבקש.

<הדס יריב: או שיש דרישה.

עמרם מצנע: ראשית, יש דרישה, ושנית, כאשר יהיה החוק הזה, המפעלים יצטרכו לעמוד בכללים ולקחת אנשי מקצוע שיפקחו פיקוח פנימי על קו הייצור.

<בני פרץ: הייתי אומר שאת החוק אפשר להחיל על כולם, כולל על צהרונים.

<בני פרץ: אם המדינה מפעילה את החוק על הכלל, אפשר להחיל את זה על חברות הקייטרינג לפני שהן יוצאות.

<בני פרץ: כל מה שרוצים, תזונה וכולי, עליהן בלבד, על מי שיספק מזון לכל ילד.

<בני פרץ: כשאתה אומר לכל ילד, זה חל גם על הצהרונים וזה מחייב אותם בקריטריון.

<סמדר עובדיה: אני תזונאית ואני מייצגת את ארגון לקט ישראל.

<סמדר עובדיה: למי שלא מכיר, ארגון לקט ישראל הוא ארגון שעוסק בהצלה של עודפי מזון והעברתם לנזקקים באמצעות 180 עמותות.

<סמדר עובדיה: זה למעשה ארגון גג, ארגון ללא מטרות רווח.

<סמדר עובדיה: אחד הפרויקטים של הארגון שלנו הוא פרויקט כריכים בו אנחנו מכינים כריכים באמצעות מתנדבים ו/או שולחים פרודוקטים לבתי הספר להכנה עצמית של כריכים בבתי הספר.

<סמדר עובדיה: הפרויקט הזה הוא פרויקט שמספק כיום כ-7,000 כריכים לבתי ספר ברחבי הארץ, ב-35 רשויות מקומיות.

<סמדר עובדיה: למעשה דובר כאן על חשיבות אנשי מקצוע ברצפת ייצור ואני רוצה לומר שהארגון מחזיק דיאטנית במשרה מלאה, שזאת אני, ולמעשה התפקיד שלי הוא לדאוג לכל מה שקשור בערכים התזונתיים של הכריכים שאנחנו מספקים, להתאים את הכריכים ואת הממרחים לאוכלוסיות כאשר למשל אוכלוסיית האתיופים לא אוהבים את אותם ממרחים שאוהבים אוכלוסיות אחרות ולפקח על כל הנושא של בטיחות מזון.

<סמדר עובדיה: זאת אומרת, בעצם להיות אחראים על הביטחון של המזון עד שהוא מגיע לילדים בבתי הספר, אם הוא מוכן בנקודות אחרות.

<סמדר עובדיה: אנחנו שמים חשיבות מאוד רבה על הנושא של בטיחות מזון ועל הנושא של איכות המזון והכול נעשה בצורה עצמאית.

עמרם מצנע: תצטרכו להיכנס תחת תחולת החוק.

<זאב פיש: האם משרד החינוך מכיר אותם?

<סמדר עובדיה: משרד הבריאות מכיר אותנו.

<סמדר עובדיה: אנחנו בדיאלוג עם משרד הבריאות עם אלי גורדון.

<זאב פיש: אלי גורדון אישר אתכם?

<סמדר עובדיה: לא אישר אבל אלי גורדון בדיאלוג אתנו.

<זאב פיש: גם משרד החינוך לא אישר לה את זה.

עמרם מצנע: שלא תצטערי על כך שדיברת.

<סמדר עובדיה: אני לא חושבת שיש מה להצטער מאחר והדברים נעשים לפי נהלים.

<סמדר עובדיה: אם נצטרך רישיון, יהיה לנו רישיון.

עמרם מצנע: חברים, בואו לא נתגולל עליה.

עמרם מצנע: בסך הכול זה ארגון נכון וטוב.

עמרם מצנע: אני רוצה לסיים את השלב הזה.

עמרם מצנע: הכנסת מסיימת את הכינוס הזה בעוד שלושה שבועות, חודש, ולכן הפגישה הבאה שלנו – והיא תהיה פגישה לצורך השלמת החקיקה – תתקיים בתחילת הכינוס הבא, אחרי חג העצמאות.

עמרם מצנע: זה נותן לכם הרבה זמן.

<מירב ישראלי: אנחנו ננסח ונכניס את התיקונים.

עמרם מצנע: זה מותיר הרבה זמן למשרדי הממשלה.

עמרם מצנע: אני מבקש שתנסו באמת בכל זאת להתמודד עם השאלה של הצהרונים וכמובן עם שאלת הפיקוח שעלתה כאן על ידי אנשי משרד הפנים והשלטון המקומי.

עמרם מצנע: תודה רבה לכם.