ועדת הכספים, כנסת 19, פרוטוקול מספר 293, 2014-02-18 11:50

ניסן סלומינסקי: צהרים טובים.

ניסן סלומינסקי: אנחנו ממשיכים בסדר היום.

ניסן סלומינסקי: היום הכנסת מציינת את יום הבריאות ועל סדר היום בריאות ומניעה תחילה, כוח האדם הרפואי בפריפריה.

<לאוניד אידלמן: תודה רבה.

<לאוניד אידלמן: הבוקר אנחנו מדברים על נושא הבריאות ובמשך כל היום הזה אנחנו בכנסת כדי לקדם את נושא הבריאות וכדי לאפשר לחברי הכנסת להיבדק.

<לאוניד אידלמן: אני רוצה להזכיר שמשעה 12:00 יש תחנות בדיקה בקומה ראשונה בבניין הישן והרופאים כבר נמצאים במקום.

<לאוניד אידלמן: מטבע הדברים אחרי ועדת הבריאות ואחרי הוועדה לזכויות הילד, אנחנו מגיעים גם לוועדת הכספים ואנחנו רוצים להציג את המצגת שלנו.

ניסן סלומינסקי: אם זאת המצגת, תמיד החכמה היא לא לחפש את התרופה למחלה, שגם את זה צריך כי אנשים חולים, אבל החכמה היותר גדולה היא מה עושים כדי לא להיות חולים.

ניסן סלומינסקי: למה אנחנו צריכים להיות חולים ואחר כך לחפש את התרופות?

ניסן סלומינסקי: בואו נחשוב קודם כל על מה צריך לעשות כדי שלא נהיה חולים.

ניסן סלומינסקי: זה אמור גם לגבי נושאים רבים אחרים שבמקום להיכנס לביצה ואחר כך לחשוב איך יוצאים ממנה – ואני לא רוצה לתת דוגמאות חיות, לא בתחום הבריאות ולא בתחומים אחרים – החכמה היא מה עושים כדי לא להיכנס בכלל לביצה.

<לאוניד אידלמן: על כך דיברנו בהרחבה בוועדת העבודה לגבי רפואה מונעת, שזה שמו של יום הבריאות.

<לאוניד אידלמן: דיברנו על מניעת המחלות ואורח חיים בריא, תזונה, הימנעות מעישון.

<לאוניד אידלמן: מבחינה זאת הכנסת יכולה לקדם דברים רבים.

<לאוניד אידלמן: בין היתר, כאשר אנחנו מדברים על תזונה בריאה, היום תזונה בריאה היא יותר יקרה מתזונה לא בריאה.

<לאוניד אידלמן: הנכד שלי מספר לי שבגן נותנים להם מיץ, במבה וכולי וכשהם מתחילים לאכול את זה, הם לא יכולים להפסיק.

<לאוניד אידלמן: למוצרים האלה בכוונה מוסיפים תוספות כמו סוכר ומלח, כך שהם לא יכולים להפסיק לאכול אותם.

<לאוניד אידלמן: הטבע ברא את האדם בצורה שכל מה שמתוק ומלוח, הוא יותר טעים והוא בא כדי לאגור את הדברים לעת צרה, אבל היום, בעולם החדש, כאשר מקבלים את כל זה בעודף, מתרגלים לאכול אוכל לא בריא.

<לאוניד אידלמן: אני מקווה שנגיע למצב שהכנסת תחוקק חוקים כך שהאוכל הבריא יהיה זול יותר והילדים יתחילו ללמד את ההורים שלהם מה זה אוכל בריא.

<לאוניד אידלמן: אני מבקש כבוד היושב ראש לדבר במשך כמה דקות על הנושא אותו ביקשנו להציג בוועדת הכספים והוא משיכת כוח אדם רפואי לפריפריה.

<לאוניד אידלמן: כמשל אני רוצה לתת דוגמה של הסכם שחתמנו עליו באוגוסט 2011.

<לאוניד אידלמן: אני אדבר בקצרה על פערי בריאות ניכרים הקיימים בין המרכז לפריפריה, ביזור לא שוויוני של רופאים וקושי במשיכת מתמחים לבתי חולים פריפריאליים.

<לאוניד אידלמן: כאשר אנחנו מדברים על בתי חולים, ניתן לרופא קהילה לדבר בהרחבה על נושא הקהילה כי זה נושא מאוד חשוב, נושא מרכזי ומבחינתנו אני גם אזכיר אותו בהמשך.

<לאוניד אידלמן: קל מאוד למדוד עת רואים שיש משרות - בדרך כלל המלחמה היא על תקנים ועל המשרות – שמחכות לרופאים ורופאים לא מגיעים.

<לאוניד אידלמן: אנחנו יודעים שלמשל בדרום יותר מחמישים אחוזים מהרופאים יפרשו לגמלאות בשנים הקרובות ובינתיים אנחנו במצב שרק מבשר רעות לגבי עתיד השירות בפריפריה, בקהילה.

<לאוניד אידלמן: לגבי בתי חולים, אני אביא דוגמאות של ההסכם.

<לאוניד אידלמן: תוחלת החיים בישובים נבחרים.

<לאוניד אידלמן: אתם רואים בצד שמאל של השקופית את רעננה עם 85.5 שנים.

<לאוניד אידלמן: בצד ימין אתם רואים את רהט עם 77.3 שנים.

<לאוניד אידלמן: אנחנו רואים שבתוחלת החיים הממוצעת במדינת ישראל – ואנחנו מצטיינים במספרים – בתוך המספרים הממוצעים יש הבדלים גדולים מאוד.

<לאוניד אידלמן: מדובר ביותר משבע שנים הבדל בתוחלת החיים במדינה אחת במרחק של מאתיים קילומטרים בין מקום למקום.

<לאוניד אידלמן: בשקופית הזאת אתם רואים התייחסות לתמותת תינוקות.

<לאוניד אידלמן: ברהט המספרים הם גדולים.

<לאוניד אידלמן: מצד שמאל אנחנו רואים שאנחנו מצטיינים באותם מקומות בהם המצב הסוציו אקונומי טוב יותר.

<לאוניד אידלמן: שיעור רופאים לאלף נפשות.

<לאוניד אידלמן: הממוצע במדינת ישראל ירד מתחת לשלושה רופאים לאלף נפשות.

<לאוניד אידלמן: מדינת ישראל היא המדינה היחידה בין המדינות המתועשות שמספר הרופאים לאלף נפשות נמצא בירידה.

<לאוניד אידלמן: בכל המדינות האחרות המספר נמצא בעלייה.

<לאוניד אידלמן: בתוך המספרים הממוצעים האלה, שימו לב שאם במרכז, בתל אביב, הממוצע הוא 4.5 רופאים לאלף נפשות, בצפון הוא 1.7, בדרום הוא 2.8, ואלה הרופאים שרשומים והם עם רישיון לעיסוק ברפואה כאשר בפועל חלק מהרופאים האלה לא עובדים ברפואה כך שהמספרים הם אפילו יותר נמוכים.

<לאוניד אידלמן: מספר מתמחים חדשים בכל שנה בישראל.

<לאוניד אידלמן: המספר הזה היה גבוה בתחילת שנות ה-90 עם העלייה הגדולה אבל הוא ירד ורק עכשיו, בשנים האחרונות, מתחיל לעלות.

<לאוניד אידלמן: המגמות במספר מתמחים במחוזות השונים לפני הסכם 2011.

<לאוניד אידלמן: אנחנו רואים ירידה מתמדת בצפון, ירידה מתמדת בדרום ובמספר מקומות כמו חיפה וירושלים הייתה דווקא עלייה ב-2010.

ניסן סלומינסקי: אתה מדבר על מקום המגורים שלהם או על בתי החולים שם הם עובדים?

<לאוניד אידלמן: תודה על השאלה.

<לאוניד אידלמן: אלה מקומות עבודה.

<לאוניד אידלמן: במועצה המדעית של ההסתדרות הרפואית אנחנו אוספים נתונים כי אנחנו אלה שמנהלים את ההתמחות של המתמחים.

<לאוניד אידלמן: בהסכם 2011 יש תוספת מיידית וקבענו שתמיד רמת השתכרות של הרופא בפריפריה תהיה בעשרים אחוזים גבוהה יותר בהשוואה לרופא במרכז שעושה את אותה עבודה.

<לאוניד אידלמן: תוספת מענקים.

<לאוניד אידלמן: מי שעובר לפריפריה מקבל 300 אלף שקלים ואם הוא עובר לפריפריה למקצוע במצוקה שמתקשה לגייס מתמחים בדרך קבע, המענק מגיע ל-500 אלף שקלים.

<לאוניד אידלמן: לדוגמה, אם למשל רופאה פנימאית עוברת לפריפריה לעשות התמחות שם, היא מקבלת 500 אלף שקלים.

<לאוניד אידלמן: אם בן הזוג שלה, כירורג, עובר לפריפריה, גם הוא מקבל 500 אלף שקלים.

<לאוניד אידלמן: משפחה שמגיעה עם מיליון שקלים מענק בהחלט יכולה להתחיל ברגל ימין את החיים בפריפריה.

חנין זועבי: אני לא מבינה.

חנין זועבי: אחרי הסכם התוספת הייתה ירידה במספר המתמחים?

<לאוניד אידלמן: לא.

<לאוניד אידלמן: דיברתי על 2010 שזה לפני ההסכם.

<לאוניד אידלמן: ההסכם הוא מ-2011.

<לאוניד אידלמן: לפני ההסכם הייתה ירידה.

<לאוניד אידלמן: אני אראה עכשיו מה קרה בעקבות ההסכם.

<לאוניד אידלמן: מ-2010 עד 2012, אתם רואים שיש עלייה.

<לאוניד אידלמן: מעניין שבמרכז גם הייתה עלייה כי מדובר במקצועות במצוקה.

<לאוניד אידלמן: רוב הרופאים שעובדים במקצועות במצוקה נמצאים במרכז אבל יש גם מקצועות במצוקה בפריפריה ואתם תראו ששם יש עלייה משמעותית.

<קריאה: מה זה צפון א' וצפון ב'?

<לאוניד אידלמן: א' זה הצפון הרחוק כמו עפולה, צפת, פוריה.

<לאוניד אידלמן: ב' זה הלל יפה שלפי ההגדרות גם הוא נחשב פריפריה.

<לאוניד אידלמן: אתם רואים שמ-2010 עד 2012 יש עלייה משמעותית לעומת המצב הקודם.

<לאוניד אידלמן: מ-2000 עד 2010 הייתה ירידה.

<לאוניד אידלמן: אחרי ההסכם הייתה עלייה משמעותית במספר מתמחים בפריפריה.

<לאוניד אידלמן: הגיעו כחמישים אחוזים יותר מתמחים בפריפריה.

<לאוניד אידלמן: בנוסף לכך, כמו שאמרתי, אם ניקח למשל כירורגיה כללית, המצוקה הייתה קשה מאוד ולא היו מתמחים אבל היום מדובר במתמחים איכותיים מאוד שבאים לשם וכמעט התמלאו כל המקומות במחלקות כירורגיות, גם בפריפריה ובמידה מסוימת גם במרכז.

ניסן סלומינסקי: רק בירושלים יש תהליך הפוך.

<לאוניד אידלמן: תודה רבה על השאלה.

<לאוניד אידלמן: אכן ניסינו לבדוק למה זה קרה.

<לאוניד אידלמן: בירושלים, כמו שאתם יודעים, בשנים האחרונות היו שינויים שעלו גם על שולחן הדיונים של הוועדה הזאת.

<לאוניד אידלמן: קודם כל, בית החולים ביקור חולים שבחלקו נסגר ובחלקו עבר לשערי צדק.

<לאוניד אידלמן: בעקבות כך שערי צדק קלט לא מעט רופאים ולכן קיבל פחות מתמחים.

<לאוניד אידלמן: הם קלטו בבית החולים הרבה רופאים בכירים.

<לאוניד אידלמן: בנוסף לכך יש עכשיו את המשבר של הדסה כך שפחות מתמחים באים.

<לאוניד אידלמן: אין צל של ספק שירושלים היום מהווה את מרכז המשבר ומרכז המצוקה.

<לאוניד אידלמן: בשקופית הזאת אנחנו רואים את שיעור המתמחים החדשים ביחס לאוכלוסייה.

<לאוניד אידלמן: נסתכל יחד המתמחים למאה אלף נפשות באותו מקום.

<לאוניד אידלמן: בשנת 2010, לפני חתימת ההסכם, בצפון מספר המתמחים החדשים היה 4.9 והיום המספר הוא 7.7.

<לאוניד אידלמן: בדרום מספר המתמחים החדשים עמד ב-2010 על 4.8 ובשנת 2012 הוא עמד על 7.4.

<לאוניד אידלמן: השינוי הוא דרמטי ושינוי כזה לא תואר בספרות המדעית הרפואית.

<לאוניד אידלמן: אתם הראשונים שרואים את המספרים האלה אותם אנחנו עכשיו מעבדים.

<לאוניד אידלמן: שיעור מתמחים חדשים במקצועות במצוקה ביחס לאוכלוסייה.

<לאוניד אידלמן: כאן אתם רואים שגם במרכז יש עלייה.

<לאוניד אידלמן: תסתכלו באמצע השקופית, מרכז כולל תל אביב, ותראו שיש עלייה מ-3.8 ל-4.3 אבל השינוי הגדול ביותר הוא בפריפריה.

<לאוניד אידלמן: בצפון 1.9 שעלה ל-3.8 ובדרום 1.9 שעלה ל-3.1.

<לאוניד אידלמן: המספרים האלה בצפון ובדרום אף פעם לא היו בהיסטוריה.

<לאוניד אידלמן: עלייה במספר כולל של המתמחים.

<לאוניד אידלמן: הרבה אנשים התחילו התמחות, החליטו להתחיל התמחות בגלל כל ההטבות שהזכרתי קודם לכן עליהן נקבע בהסכם.

<לאוניד אידלמן: אנחנו רואים שיש היפוך מגמה לאחר חתימת ההסכם כאשר מספר המתמחים בפריפריה עלה לראשונה, לאחר ירידה מתמשכת שהייתה, ויש צמצום פערים משמעותי בין מרכז לפריפריה, לגבי כל המתמחים וספציפית לגבי מקצועות במצוקה.

<לאוניד אידלמן: יש זינוק במספר הכולל של מתמחים חדשים.

<לאוניד אידלמן: יתכן שמדובר בשינוי שדווקא יימשך כי עכשיו יש יותר אנשים שמקבלים רישיון לעיסוק ברפואה.

<לאוניד אידלמן: המסקנות.

<לאוניד אידלמן: הסכם הרופאים שיפר את האיזון הגיאוגרפי.

<לאוניד אידלמן: זה תלוי בהשקעה ממשלתית ואנחנו מאוד חרדים שברגע שההשקעה הזאת תיפסק, המצב יתחיל שוב להידרדר והראשונה להינזק תהיה הפריפריה.

<לאוניד אידלמן: סיימנו את המצגת.

<לאוניד אידלמן: אני רוצה להוסיף ולומר שאמנם דיברנו על מתמחים כי יש לנו הרבה מקצועות, הרבה התמחויות וכולם נמצאים בבתי החולים, אבל יש מקצוע שהוא רפואת המשפחה והיום דווקא התברכנו בהרבה רופאי משפחה שבאו ליום הבריאות בכנסת והייתי מבקש מכבוד היושב ראש לאפשר לדוקטור מיכל שני לספר על הקהילה ועל רפואת המשפחה כאשר מדובר באלפי רופאים שעובדים בקהילה.

<לאוניד אידלמן: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: בבקשה.

<מיכל שני: שלום לכולם.

<מיכל שני: כמו שכבר הציגו אותי, אני דוקטור שני.

<מיכל שני: אני מזכירת איגוד רופאי המשפחה.

<מיכל שני: אני בעצמי רופאת משפחה ועובדת כל חיי בפריפריה החברתית של מדינת ישראל.

<מיכל שני: אני רוצה להתחיל ולומר שרפואה בפריפריה היא קודם כל רפואת משפחה.

<מיכל שני: אני לא יודעת איך זה נראה בעיניים של אחרים, אבל בית החולים הוא בדרך כלל רחוק ולא נגיש.

<מיכל שני: בפריפריה הרופא שנמצא הוא קודם כל רופא המשפחה.

<מיכל שני: זה הרופא שקיים ואם אתה צריך לנסוע שלושת-רבעי שעה לבית החולים הקרוב, הוא לא נגיש.

<מיכל שני: רופא המשפחה הוא הרופא שנמצא במקום ובפריפריה, דווקא בגלל זה, זה הופך את רופא המשפחה להיות רופא שהדרישות ממנו הן הרבה יותר גבוהות.

<מיכל שני: הוא זה שצריך לטפל בכל במקום או כמעט בכל במקום.

ניסן סלומינסקי: הוא צריך ללמוד גם פסיכולוגיה.

<מיכל שני: נכון.

<מיכל שני: זה חלק מההכשרה שלנו.

<מיכל שני: אנחנו כרופאי משפחה הרבה מאוד פסיכולוגיה בהכשרה שלנו.

<מיכל שני: רפא המשפחה הוא הכתובת הראשונה והוא צריך להיות מסוגל לטפל כמעט בכל, מאוזניים, אורתופדיה, לב, לב שבור ובכל נושא.

<מיכל שני: אנחנו נמצאים במצב מאוד קשה.

<מיכל שני: יש מחסור גדול ברופאי משפחה וזה מחסור שלא רואים אותו.

<מיכל שני: זה כמו יתר לחץ דם – תנו לי לדבר מהתחום שלי – שאנחנו קוראים לו הרוצח השקט.

<מיכל שני: זה בדיוק אותו הדבר.

<מיכל שני: אני עובדת היום בבית שמש ובית שמש, למרות שהיא כביכול במרכז הארץ, היא אי מנותק מכל דבר והיא פריפריה בהרבה מובנים.

<מיכל שני: כשהתחלתי לעבוד לפני שנתיים, היו לי 6.5 משרות במרפאה שלי על האוכלוסייה בה אני מטפלת והיום יצאו שני רופאים לגמלאות, עשו כל מיני שיפטינג אבל היום יש לי 4.5 משרות לאותה אוכלוסייה.

<מיכל שני: כל הרופאים שלי פשוט יותר עמוסים ויש להם יותר חולים לכל רופא.

<מיכל שני: בשלב ראשון אפשר לספוג את זה, יש איזושהי כמות שאפשר לספוג אותה, אבל אני מזכירה לכם שאם יש 4.5 משרות במקום 6.5 משרות, זאת עלייה של חמישים אחוזים במספר המטופלים שיש לכל רופא.

<מיכל שני: זה אומר שיש לו פחות זמן, זה אומר שהוא פחות נגיש, זה אומר שהתור אליו יותר ארוך, והסבלנות שלו יותר קטנה מפני שהוא עמוס וקשה לו יותר.

ניסן סלומינסקי: זה על כל בית שמש?

<מיכל שני: זה במרפאה שלי בבית שמש.

<מיכל שני: זאת דוגמה.

ניסן סלומינסקי: כי בית שמש גדלה.

<מיכל שני: נכון, היא גדלה.

<אמנון להד: גם אני רופא משפחה.

<אמנון להד: כמי שעובד במרפאה אחרת בבית שמש, המחסור קיים בכל בית שמש.

<מיכל שני: מה שקרה זה שהמתמחים באים לבתי החולים – ואני האחרונה שאומר משהו נגד זה כי ברור שצריך אותם – אבל אצלנו יש מחסור ענק ואנחנו צריכים 350 רופאים בשנה רק כדי לשמור על המאזן הקיים של רופאי משפחה.

<מיכל שני: זאת אומרת, זה לא שיהיה פחות עומס על רופאי המשפחה אלא זה רק כדי לשמור על הקיים.

<מיכל שני: בפועל יש לנו פחות ממאה מתמחים בשנה.

<מיכל שני: זה אומר שאין לנו מספיק אנשים, זה אומר שחסרים 250 אנשים בשנה כדי לתת את אותו שירות שאנחנו נותנים היום ולא פחות.

ניסן סלומינסקי: זאת בעיה פנימית?

ניסן סלומינסקי: נניח יש רופאים אבל הם צריכים להחליט אם הם רוצים ללכת לבית חולים או לעסוק ברפואת משפחה.

<מיכל שני: נכון.

ניסן סלומינסקי: רופא משפחה, כנראה במחשבה הפסיכולוגית, כאילו הוא דרגה שנייה ולא דרג א'.

ניסן סלומינסקי: כאן צריך לעשות את המהפך.

<מיכל שני: האמת היא שהשינוי הזה היה שינוי לאורך הזמן הייתה עלייה במספר המתמחים.

<מיכל שני: מאז יש מענקי פריפריה ומענקים של מקצועות מועדפים, אנחנו לא מקצוע מועדף, אנחנו רואים עלייה שבאה בצד אחד ויורדת בצד השני והירידה היא אצלנו.

<מיכל שני: אם רוצים לשמור את הרופאים הטובים בפריפריה, אין ברירה - זה המקום בו תפקידו של רופא המשפחה הוא הרבה יותר חשוב מאשר בכל מקום אחר – ואין דרך אחרת חוץ מאשר לדאוג שיכירו גם ברופאי המשפחה כמקצוע במצוקה ושידאגו להם למענקי פריפריה, אותם הם לא מקבלים היום.

<אמנון להד: רק להדגיש.

<אמנון להד: מתמחים ברפואת משפחה בפריפריה אינם מקבלים את מענקי הפריפריה כי הקופות לא קיבלו לזה את התגמול ולא מעבירות.

<אמנון להד: גם אם היינו מקצוע לא במצוקה, עדיין היה צפוי שנקבל בפריפריה את התגמול למתמחים שלנו אבל הם לא מקבלים אותו.

עפו אגבאריה: יש עוד בעיה עם ההכרה בפריפריה לגבי בתי חולים בנצרת.

עפו אגבאריה: אולי נשמע גם אותם.

ניסן סלומינסקי: נשמע.

ניסן סלומינסקי: בהחלט.

ניסן סלומינסקי: אני הולך לפי הסדר.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש את התייחסות פרופסור ארנון אפק, ראש מינהל הרפואה במשרד הבריאות.

ניסן סלומינסקי: אתה גם מייצג את שרת הבריאות.

<ארנון אפק: כן.

<ארנון אפק: ברשות

<ארנון אפק: כם אני קודם כל אתנצל בשמה.

<ארנון אפק: היא תכננה להגיע לכאן אבל נסעה להדסה.

<ארנון אפק: כולנו תקווה שהיא תסייע שם.

דב חנין: בבריאות טובה?

<ארנון אפק: בבריאות טובה, כן.

<ארנון אפק: בהחלט.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מקווים שכאשר היא תחזור משם, היא תישאר בבריאות טובה.

<ארנון אפק: זאת דוגמה קלאסית שכאשר אתה חושב על דבר אחד ואיך אפשר לעשות אינטרפרטציה לדבריך בדרך אחרת.

<ארנון אפק: היא נסעה כדי לעמוד על המצב שם ולראות מה אנחנו יכולים לעשות כדי לסייע.

דב חנין: היא נסעה כמטפלת.

עפו אגבאריה: זאת מחשבה של פוליטיקאים ולא של רופאים.

<ארנון אפק: בדיוק.

<ארנון אפק: היא נסעה כדי לראות כיצד אנחנו יכולים לסייע לקדם ובאמת לראות את המשבר בהדסה נפתר, דבר לו כולנו שואפים.

<ארנון אפק: אני אקצר.

<ארנון אפק: אני חושב שיש לפנינו דוגמה לאיזשהו שינוי מגמה, וצריך גם לברך את הסתדרות הרופאים שבהסכם הרופאים שם דגש.

<ארנון אפק: זה לא טריביאלי שאיגוד מקצועי בא ואומר שהוא מבין את המצוקות של כלל המערכת לה הוא אחראי והוא רוצה לשים בראייה לאומית את הפריפריה במרכז.

<ארנון אפק: כך נראה הסכם הרופאים.

<ארנון אפק: זה לא פשוט מבחינת הארגון אבל אני כן מברך אותו על כך ומודה להם על הדבר הזה.

<ארנון אפק: בנושא הפריפריה יש באמת מהפך.

<ארנון אפק: אני לא אחזור על הדברים אבל אתן לכם עוד כמה נקודות בנושא.

<ארנון אפק: מתוך 1,065 תקנים לרופאים שהוקצו בהסכם הרופאים, עד כה הוקצו 640 תקנים – ואנחנו בתהליך ההקצאה יחד עם ההסתדרות הרפואית – ומתוכם 40 אחוזים הלכו לפריפריה.

<ארנון אפק: האחוז של הפריפריה הוא כ-24 אחוזים מהמיטות אבל ארבעים אחוזים מהתקנים הלכו לפריפריה.

<ארנון אפק: ראינו בפריפריה גם את הפתיחה המסיבית ביותר של מחלקות חדשות.

<ארנון אפק: צריך לברך את דוקטור ברהום שהשכיל בשנתיים האחרונות לפתוח מחלקה פנימית חדשה, מחלקה כירורגית חדשה, מחלקה אורתופדית חדשה, שירות IVF, נוירו-כירורגיה חדשה בפריפריה שבאמת מעבר לסורוקה זאת באמת מהפכה.

<ארנון אפק: שירותי בריאות כללית פתחו מחדש בסורוקה מחלקה פנימית שנסגרה.

<ארנון אפק: כנ"ל בעמק, ברזילי.

<ארנון אפק: אנחנו באמת רואים שינוי.

<ארנון אפק: טכנולוגיות חדשות לפריפריה.

<ארנון אפק: MRI חדש בבתי החולים, מכון קרינה בצפת שנבנה בימים אלה.

<ארנון אפק: מענקים.

<ארנון אפק: מתוך המענקים שניתנו, 45 אחוזים הלכו לפריפריה, מה שניתן עד עתה, ואנחנו מקווים, והיה דיון אצל מנכ"ל משרד הבריאות פרופסור רוני גמזו יחד עם ההסתדרות הרפואית כדי לראות איך אנחנו יכולים לכוון את זה ולחזק את זה.

<ארנון אפק: סוגיית האקדמיה.

<ארנון אפק: ראינו בית ספר לרפואה חדש בצפת אבל לא רק ברפואה אלא גם במכללת אשקלון בתחום הסיעוד.

<ארנון אפק: קידום בריאות.

<ארנון אפק: מבחני התמיכה בקופות.

<ארנון אפק: כמעט 22 מיליון שקלים מוכוונים לחיזוק הרפואה המונעת וקידום הרפואה בפריפריה.

<ארנון אפק: מוקדים בפריפריה.

<ארנון אפק: מוקדי רפואה דחופה שנפתחו בפריפריה, רק בפריפריה, בין בצפון ובין בדרום.

<ארנון אפק: יש לי גם בשורה לחבריי רופאי המשפחה.

<ארנון אפק: נכון, ראינו בשנה שעברה איזושהי ירידה בכניסה להתמחויות חדשות ברפואת המשפחה אבל ב-2013, המספרים עוד לא סופיים כי אפשר להגיש שישים יום לאחור, נפתחו 98 פנקסי התמחות חדשות ברפואת המשפחה וזה שיא מ-2000.

<ארנון אפק: נכון, לא מספיק אבל אתם יודעים שאף פעם לא מספיק מה שאנחנו עושים.

<ארנון אפק: אני מכבד מאוד את חבריי רופאי המשפחה שהם באמת הרופאים הראשונים הטובים ביותר, אבל בראייתנו גם רופאים פנימאים וגם רופאים אחרים יכולים להיות רופאים ורופאים ראשונים מצוינים.

<ארנון אפק: אם כן, באמת יש לנו שינוי.

דב חנין: אם אפשר לשאול אותך שאלה.

דב חנין: קודם כל, אני מברך על כל הדברים היפים והטובים שאתה תיארת.

ניסן סלומינסקי: זה מהפך שאתה מבקש לשאול שאלה.

דב חנין: אני פשוט קוטע אותו באמצע הרצאה מאוד מנומקת וגם אופטימית.

דב חנין: אני קודם כל מברך על כל הדברים היפים שנאמרו כאן על ידי נציג משרד הבריאות אבל השאלה שאתם נשאלתם על ידי רופאי המשפחה היא שאלה מאוד ממוקדת והשאלה היא מה הם המנגנונים הכלכליים שאתם מציעים כדי ליצור מצב שאנשים צעירים שלומדים רפואה ילכו לעבוד ברפואת משפחה בפריפריה.

דב חנין: נוכח הדברים שלך שהם באמת חשובים על כמה רופאי משפחה חשובים וחיוניים בוודאי בפריפריה, השאלה שנותרה לנו לבירור היא רק איך עושים את זה באופן מעשי.

דב חנין: אתה גם ציינת – ואני לגמרי מצטרף לדבריך – שצריך לברך את ההסתדרות הרפואית ואת דוקטור אידלמן על המהלך המאוד מאוד מסובך והאמיץ שהם עשו לקידום הרפואה בפריפריה אבל עכשיו הכדור עובר אליכם ואת המהלך הזה אתם צריכים להשלים באמצעות עידוד לאותן חוליות שעדיין לא זכו.

דב חנין: אנחנו מסכימים לכל מה שאמרת, אבל אנחנו רק רוצים לראות איך באמת הדברים האלה מתורגמים לשינוי אופרטיבי במציאות.

חנין זועבי: יש לי עוד שאלה.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה שהוא יסיים את דבריו ואחר כך אני אתן את רשות הדיבור לחברי הכנסת.

<ארנון אפק: ברשותך, אני אשלים את דבריי ואני אענה לחבר הכנסת חנין.

<ארנון אפק: אני רוצה לומר עוד שתי מלים על נושא הרופאים.

<ארנון אפק: יש שינוי מאוד משמעותי במספרי הרופאים שמקבלים רישיון מדי שנה.

<ארנון אפק: בשנה שעברה קיבלו אישור להתמחות – רובם הגדול, המכריע, גם אחר כך מקבלים את רישיון הרפואה בישראל, וחבר הכנסת עפו אגבאריה יוכל לאשר זאת – והגענו למספר של 1,030 שזה הרבה מאוד בהשוואה למה שהיה בעבר.

<ארנון אפק: מתוכם כ-470 בוגרי הארץ והשאר בוגרי חוץ לארץ.

<ארנון אפק: רבותיי, אם 470 התחילו התמחות השנה, בלימודי שנה א' במדינת ישראל התחילו כבר 700.

<ארנון אפק: תראו את קפיצת המדרגה שאנחנו חווים בנושא הזה.

<ארנון אפק: ניר שיושב לידי יכול לומר לך שמינהל התכנון החדש שהוקם במשרד הבריאות, בהנחיית המנכ"ל, צופה שנגיע למקומות בהם נצטרך לחשוב איך פותחים עוד מקומות התמחות כי לא יהיו לנו מספיק במדינה.

<ארנון אפק: בנושא רפואת משפחה ועידודם, אני יכול להגיד לכם שיש כמה אספקטים כאשר אספקט אחד הוא כמובן האספקט של השכר.

<ארנון אפק: אני יכול לומר לכם, ויאשרו ידידיי רופאי המשפחה, שההסתדרות הרפואית דאגה לזה במסגרת ההסכמים ולכן היום בהחלט להיות רופא משפחה בתוך עולם הרפואה, זאת עבודה קשה, מספקת ובהחלט גם בצד הכלכלי יש יתרון.

<ארנון אפק: עובדתית, זה שהשנה התחילו כמעט מאה אנשים התמחות ברפואת משפחה, מה שלא ראינו משנת 2000 עד היום, אומר שהמקצוע הזה הוא לא רק יפה מקצועית אלא גם יש בו את התנאים הנדרשים ברמה הכלכלית.

סתיו שפיר: איזה תמריצים ניתנים היום או על איזה תמריצים אתם ממליצים כדי להביא את המתמחים האלה לפריפריה בדגש על מה שאמרה דוקטור שני?

<ארנון אפק: אני חושב שדוקטור אידלמן יוכל לענות יותר טוב, אבל יש תוספות שכר משמעותיות.

<ארנון אפק: דעו לכם שאם השכר של רופא בממוצע – אני נותן את המספרים הממוצעים – בעקבות ההסכם עלה ב-28 אחוזים, השכר בפריפריה עלה ב-43 אחוזים.

<ארנון אפק: זאת אומרת, היום משכורת בפריפריה היא הרבה יותר גבוהה מאשר המשכורת במרכז וטוב שכך.

סתיו שפיר: אנחנו מדברים על מתמחים או על רופאים?

<ארנון אפק: על הכלל.

ניסן סלומינסקי: דיברו למשל על המענק שרופאי המשפחה לא מקבלים ורופאים אחרים כן מקבלים.

ניסן סלומינסקי: אם דוקטור אידלמן סיכן את עצמו במלחמה הזאת ובסוף אתם לא תשלמו את מה שהוא עשה, יוצא שזה מפסיד ואלה לא מרוויחים.

ניסן סלומינסקי: הוא נלחם כל כך על הפריפריה וצריך להשלים את המהלך ולהביא לשם אנשים גם לבריאות הציבור.

סתיו שפיר: השאלה איך מביאים אותם וגם איך משאירים אותם לאורך זמן.

<ארנון אפק: זאת שאלה מאוד טובה והיא חוצה את עולם מערכת הבריאות.

<ארנון אפק: המשכורות היום משמעותית יותר טובות בפריפריה ויש לזה גם הגיון מסוים כי יכולת ההשתכרות הפרטית הרבה יותר נמוכה.

<ארנון אפק: לכן זה גם הגיוני אבל ההישארות בפריפריה – ואנחנו עושים מחקרים בנושא הזה ובודקים אצל הסטודנטים ואצל הרופאים מה ישאיר אותם בפריפריה - מעבר לכל דבר אחר זאת גם הסביבה.

<ארנון אפק: זאת לא רק רפואה אלא שיהיה מקום לבן/בת הזוג.

ניסן סלומינסקי: שיהיה חינוך, מעונות לילדים וכולי.

דב חנין: אנחנו לגמרי בעד שינוי סדר העדיפויות של הממשלה אלא שהמחלקה שלכם היא הבריאות.

סתיו שפיר: בגדול, לא הבנתי את ההמלצות שלכם ומה החשיבה ארוכת הטווח איך להביא את אותם מתמחים צעירים וגם להשאיר אותם בפריפריה לאורך שנים.

<ארנון אפק: פיתוח טכנולוגי של בתי החולים והפיכתם לבתי חולים מובילים גם מקצועית כדי שלמתמחה יהיה אופק.

<ארנון אפק: זה בדיוק המקום של מחלקה נוירו-כירורגית חדשה, אורתופדיה ומחלקות נוספות, מכון קרינה, MRI, זה הכול טכנולוגיות.

<ארנון אפק: כשרופא רואה מול עיניו שהוא יכול להגיע לפריפריה ולקבל שם הכשרה, אתה פותח בפניו את האופקים ואז יש לו גם איכות חיים של הפריפריה שלצערי אין לנו במרכז, ואני אומר זאת כמי שנוסע כל יום בפקקים.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה לתת את רשות הדיבור לדוקטור בשארה שמנהל את בית החולים הסקוטי בנצרת.

<וואסים דביני: אני אתייחס.

<וואסים דביני: אני מנהל הכספים בבית החולים הסקוטי בנצרת.

<וואסים דביני: אנחנו בית חולים שהוא לא ממשלתי ולא קופתי.

<וואסים דביני: לפני שאני ניגש לעניין, תרשו לי להציע לא להציע שתייה מוגזת ורוויית סוכר ביום הבריאות בכנסת.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה לגלות לך שאמרנו לעצמנו שנעשה מבחן.

ניסן סלומינסקי: שמנו גם את זה וגם את זה ואמרנו שאם הכול יישאר סגור וישתו רק מים, אתם צודקים.

ניסן סלומינסקי: נאה דורש נאה מקיים.

ניסן סלומינסקי: לפי הקולות ששמעתי כאן, אני מניח שהבקבוקים נפתחו ובקבוקי המים נשארו סגורים.

<פרופ' ארנון אפק: אם אלה חטאינו, תסלחו לנו.

חנין זועבי: בכנסת יש הרבה דברים שיותר מזיקים.

<וואסים דביני: נעבור לענייננו.

<וואסים דביני: קודם כל, אני באמת מברך ואנחנו עדים ורואים את העשייה שתיארו אותה פרופסור אפק ודוקטור אידלמן אלא שיש בעיה אחת והיא שאנחנו בנצרת בלשון המעטה לא מרגישים שותפים ובלשון קצת יותר חריפה – אנחנו מרגישים יתומים.

<וואסים דביני: כל מה שתואר, לצערי חל על בתי חולים ממשלתיים וקופתיים ולא נוגע אלינו.

<וואסים דביני: אדרבא, הסכמי הפריפריה דילגו עלינו ויצרו לנו בעיה רצינית ביחסי העבודה.

ניסן סלומינסקי: אתם בית חולים פרטי?

<וואסים דביני: אנחנו במעמד הדסה, לא עלינו.

<וואסים דביני: אם כן, ההסכמים יצרו לנו בעיה רצינית ביחסי עבודה וביכולת לגייס רופאים ומתמחים כי אנחנו לא מוגדרים כפריפריה לעניין השכר.

<וואסים דביני: אני רק אמחיש ואומר שארבעה בתי חולים סביב נצרת, כאלה שמרוחקים בין עשרה לארבעים קילומטרים מנצרת, כן מוגדרים כפריפריה והרופאים בהם מקבלים תוספת בסך 25 אחוזים.

<וואסים דביני: אם זה מעניין מישהו, זה בית חולים פוריה, נהריה, העמק והלל יפה.

דב חנין: למען הפרוטוקול, גיאוגרפית הם פחות מרוחקים, חלקם לפחות, ממרכז הארץ מאשר נצרת.

ניסן סלומינסקי: אני לא יודע איך הגדירו את חדרה כפריפריה.

עפו אגבאריה: ואת נצרת לא הגדירו כך.

עפו אגבאריה: עפולה פריפריה ונצרת לא פריפריה.

<וואסים דביני: הדרישה הראשונה שלנו היא כן להגדיר אותנו כפריפריה אבל זה בא עם עוד חלק או עם עוד דרישה כי כולם יודעים שאף בית חולים לא יכול לממן ממקורותיו העצמיים תשלום תוספת כזאת גדולה שיכולה להגיע לעשרה אחוזים מתקציבו.

<וואסים דביני: לכן רוב בתי החולים הפריפריאליים נמצאים בגירעונות אדירים שמכוסים על ידי משרד הבריאות.

<וואסים דביני: אני חושב שיש כאן מקום לחשיבה נוספת על אי שוויון במערכת הבריאות.

ניסן סלומינסקי: אם מגיעים להסכמים על תוספת של 25 אחוזים, משרד הבריאות או קופות החולים משלמות זאת או שזה נופל כנטל על בית החולים?

ניסן סלומינסקי: אם זה כך, מה עשינו?

<ארנון אפק: קודם כל, ההסכם המקורי הוא בין ההסתדרות הרפואית לבין המדינה והדסה ושירותי בריאות כללית.

<ארנון אפק: בתי חולים אחרים יכולים, וזה בסמכותם, לאמץ את ההסכם.

<ארנון אפק: איך מקבלים חזרה את הכסף?

<ארנון אפק: על ידי העלאת מחיר יום אשפוז.

<ארנון אפק: המודל הזה של העלאת מחיר יום אשפוז לוקח את העלויות במערכת.

<ארנון אפק: אכן יש בעיה.

ניסן סלומינסקי: מי קובע את התעריף הזה, אתם?

<ארנון אפק: יש ועדת מחירים במשרד האוצר שנעשית במשרד האוצר יחד עם משרד הבריאות.

ניסן סלומינסקי: אם יש סיכום על העלאת 25 אחוזים, האם כאשר אתם יושבים בנושא של חישוב התעריף, אתם לוקחים את זה בחשבון?

ניסן סלומינסקי: אתם מבינים שאתם או הקופות או מישהו צריך לממן את זה או שאתם משאירים את התעריף רגיל ובית החולים צריך לספוג את ההעלאה הזאת?

ניסן סלומינסקי: אין בית חולים שיכול לעשות זאת.

<ארנון אפק: זה כמובן נלקח בחשבון, אבל צריך להבין שכלל מערכת הבריאות סובלת ממחסור במשאבים ולכן כחלק מהמנגנונים, עת אנחנו נכנסים למנגנוני התשלום, האלפא והקייפ שנדונו בוועדה שלך – אתה זוכר עת דנו על הדסה – אותן בעיות חלות גם על בתי החולים.

ניסן סלומינסקי: הדיון היה ב-3:30 לפנות בוקר.

<ארנון אפק: יש כאן באמת בעיה קשה מאוד בכל בתי החולים בכלל במדינה ובדגש על בתי החולים הציבוריים-פרטיים שבאמת מתמודדים עם קשיים אדירים.

<ארנון אפק: מנכ"ל משרד הבריאות הדגיש את זה בדבריו.

<ארנון אפק: אתם צודקים שיש בעיה.

ניסן סלומינסקי: מה יהיה הפתרון?

ניסן סלומינסקי: את הבעיה אנחנו מבינים והסברת אותה יפה יותר מאתנו, אבל מה יהיה הפתרון?

<ארנון אפק: הנושא הזה כרגע נדון בוועדת השרה גרמן והוא חלק מהבעיות שנדונות היום.

<ארנון אפק: יש מחסור במשאבים במערכת הבריאות וצריך לראות את הדרך בה מתגברים.

עפו אגבאריה: מה המעמד של בית החולים לניאדו?

<ארנון אפק: כנ"ל.

<ארנון אפק: הוא יכול לאמץ את ההסכם.

עפו אגבאריה: הוא לא פריפריאלי אבל הוא גם לא ממשלתי ולא בקטגוריה של הדסה.

<ארנון אפק: הוא באותה בעיה.

<ארנון אפק: הוא כמו הדסה.

<ארנון אפק: יש כאן קבוצה של בתי חולים כמו הדסה, כולל לניאדו, כולל בתי החולים בנצרת, שיש להם בעיה אמיתית.

חנין זועבי: אבל לא מבחינים בין בתי חולים פרטיים שנמצאים בפריפריה ולכן הם מוענשים פעמיים – פעם כאשר המדינה לא נותנת את שירות הבריאות ואין פריסה של בתי חולים בצורה שוויונית, ומענישים אותם עוד פעם בכך שמגדירים אותם כפרטיים ואז מונעים מהם את כל התקציבים.

חנין זועבי: כלומר, המונח של בית חולים פרטי, אתה לא יכול להחיל על הפריפריה.

<ארנון אפק: בית חולים ציבורי פרטי.

חנין זועבי: כן, הוא ציבורי פרטי אבל כאשר אתה אומר פריפריה, אתה מגדיר אותה כתחום שיש לו צרכים מיוחדים ואתה צריך גם להחיל את התכניות האלה דווקא על בתי החולים שגם אם הם נופלים בתחום הציבורי פרטי, הם בפריפריה.

<ארנון אפק: ראשית, מה שאת אומרת הוא תמיד נכון.

<ארנון אפק: אנחנו משתדלים לסייע גם לבתי החולים הפריפריאליים ולסייע ולתמוך במכון צינתורים ובדברים נוספים שאנחנו נותנים ומכוונים ספציפית לפריפריה וגם לא רק לבתי החולים הממשלתיים אלא גם לבתי החולים הציבוריים פרטיים.

<ארנון אפק: את צודקת שהם קודם כל ציבוריים אבל גם בבעלות פרטית וצריך למצוא את הדרך לסייע גם להם.

חנין זועבי: הם קודם כל פריפריה.

חנין זועבי: הם משרתים יותר מ-300 אלף תושבים.

חנין זועבי: כמה תושבים אתם משרתים?

<וואסים דביני: 250 אלף.

ניסן סלומינסקי: אולי אני אשאל שאלה מקדימה.

ניסן סלומינסקי: מה המשמעות של בית חולים פרטי?

ניסן סלומינסקי: אם המדינה הייתה רוצה להפוך אותו לבית חולים ממשלתי או קופות החולים היו רוצות להפוך אותו לבית חולים של קופת חולים, הם היו מסכימים?

ניסן סלומינסקי: אני שואל אותם כדי להבין.

ניסן סלומינסקי: לגבי הדסה, אני יודע שנשות הדסה לא רוצות ואני גם הבנתי שהמדינה לא רוצה.

ניסן סלומינסקי: אני מנסה להבין שיש איזשהו גוף פרטי שמחזיק את בית החולים והוא רוצה להמשיך להיות הבעלים.

<וואסים דביני: ברור שהוא לא הבעלים של אסותא.

<וואסים דביני: הוא לא רוצה להרוויח ולשלם דיבידנדים.

<ארנון אפק: זה מלכ"ר.

<וואסים דביני: זה מלכ"ר שיש לו שליחות לטפל באוכלוסייה.

ניסן סלומינסקי: אני מבין, אבל הוא לא רוצה להיות לא ממשלתי ולא קופת חולים.

<וואסים דביני: זה אף פעם לא נדון.

<וואסים דביני: לדעתי אין אינטרס של המדינה כי זה רק יעלה לה יותר, אם היא תהפוך אותנו לממשלתי.

ניסן סלומינסקי: יש מישהו מקופת חולים?

ניסן סלומינסקי: לגבי הדסה, ישב כאן מנכ"ל של אחת מקופות החולים המכובדות ואמר שהם מוכנים לקחת את בית החולים ולהפוך אותו לבית חולים של קופת חולים.

ניסן סלומינסקי: לקופת חולים כללית יש שמונה בתי חולים.

ניסן סלומינסקי: השאלה אם אפשרות כזאת קיימת.

ניסן סלומינסקי: אני סתם שואל על עיוור ולא דווקא לגבי בית חולים נצרת כי זה יהיה אותו הדבר לגבי בתי חולים פרטיים אחרים.

ניסן סלומינסקי: זאת הזדמנות לנסות להבין את זה.

<וואסים דביני: לא שאלתי את הבעלים אבל אני אומר שאם אנחנו לא נטופל או הסוגיות שלנו לא יטופלו כמו שצריך, בסופו של דבר כנראה נבוא למדינה והמדינה תצטרך לקחת את המושכות.

חנין זועבי: עד עכשיו הם חוסכים מהמדינה.

<ארנון אפק: ברמה ההיסטורית, טרם קום המדינה, בהחלט היו הרבה מקומות בהם המיסיון וגופים דתיים תמכו והקימו בתי חולים לרווחת האוכלוסייה ועשו עבודה מאוד ראויה ונכונה.

ניסן סלומינסקי: בירושלים אין בית חולים של המדינה והיא לא השקיעה כלום.

ניסן סלומינסקי: כל ארבעת בתי החולים שהיו בירושלים, והיום יש שלושה, הם פרטיים.

חנין זועבי: כמעט כל בתי הספר לרפואה.

<ארנון אפק: עדיין המדינה תומכת גם בפיתוח שלהם.

<ארנון אפק: לגבי סוגיית הבעלות בין קופות חולים ובתי חולים, צריך לומר את האמת.

<ארנון אפק: יש על זה ויכוח רב שנים בין משרד הבריאות לבין משרד האוצר ויש יתרונות לכאן ולכאן.

<ארנון אפק: אין ספק שכללית מנהלת מאוד יפה את בתי החולים שלה אבל צריך לזכור שאינטגרציה אנכית ובעלות של קופת חולים על בתי חולים מקטינה את יכולת המטופל לבחור כי הוא מראש מופנה לאותם מוסדות.

<ארנון אפק: בעמדתי המקצועית - ואני כרגע מביע אותה - אני אינני תומך בדבר הזה.

<ארנון אפק: אני באמת מאמין בתחרות ובזכות האזרח לבחור באיזה בית חולים הוא יוכל לקבל טיפול.

<ארנון אפק: גם את זה צריך לשים על השולחן.

<ארנון אפק: בעלות אינטגרציה אנכית, יש לה יתרונות אבל יש לה גם חסרונות.

ניסן סלומינסקי: הוא יוכל לבחור באיזה בית חולים וגם באיזה רופא?

<ארנון אפק: בתוך בית חולים אין איסור על בחירת רופא אבל אני יכול להגיד לכם שבמערכת הממשלתית ושל קופת חולים, הרופאים שמטפלים הם רופאים מצוינים, טובים מאוד, ולא צריך לשלם לרופא ולא צריך שר"פ כדי לקבל טיפול רפואי במדינת ישראל.

ניסן סלומינסקי: לא שר"פ.

ניסן סלומינסקי: שאלתי על בחירה לא בשר"פ.

<ארנון אפק: אין אפשרות בחירת רופא אבל ברגע שאתה נרשם או לוקח תור במרפאת כתף, ברור לך שיטפלו בך המומחים לכתף.

<ארנון אפק: אין בבתי חולים יותר מדי כך שההתאמה היא בין סוג הטיפול ובמקצועיות של אותו רופא לבין זה.

<ארנון אפק: אני חושב שאנשים מקבלים טיפול מצוין ולצערי השר"פ הפך פתאום להיות חזות הכול ואנחנו לומדים על כל הקשיים והחסרונות שלו במה שקורה כרגע.

<ארנון אפק: אני מאוד מקווה שאנשים יוכלו לקבל את הרופא שהם רוצים בלי לשלם.

<ארנון אפק: זה לדעתי המודל היותר נכון.

<וואסים דביני: כדי לסיים בנימה אופטימית, אני רוצה להודות כי בנושא המענקים לפריפריה, אחרי משא ומתן ענף, בסוף בתי החולים בנצרת כן קיבלו והמתמחים מקבלים את המענק החד פעמי שמגיע לרופאי הפריפריה.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: יושב ראש חטיבת רופאי בתי חולים כללית, דוקטור ישראל אייליג.

<ישראל אייליג: כבר לא.

<ישראל אייליג: אני סגן יושב ראש ההסתדרות הרפואית, אבל אני יושב ראש ועד הרופאים של בית חולים סורוקה.

ניסן סלומינסקי: משום מה רשמו אותך כיו"ר חטיבת רופאי בתי חולים כללית.

<ישראל אייליג: אני לא רואה את זה כפחיתות כבוד חס וחלילה.

<שלמה פשקוס: היושב ראש, אני רק רוצה לציין שנציג האוצר נמצא ומתנצל על ההגעה באיחור.

ניסן סלומינסקי: את החשבון נגיש לך בכל מקרה.

<שלמה פשקוס: עקב יום הבריאות התקיימו במקביל ישיבות של שלוש ועדות שדנו בנושא הבריאות.

<ישראל אייליג: במקרה במקצוע שלי אני רופא מרדים, מה שהיה עד לא מזמן מקצוע בהכחדה, לא במצוקה, וההסכם הזה עשה לו משהו.

<ישראל אייליג: אני גם רופא פריפריה.

<ישראל אייליג: אני רופא בבאר שבע.

<ישראל אייליג: אני אתן לכם מעט נתונים כי כאשר מדברים על משמעויות, לא תמיד מבינים.

<ישראל אייליג: בית חולים סורוקה היה בית חולים שבו סגרו מחלקות, משך ההמתנה בחדרי מיון היה שעות, למכונים ולחדרי ניתוח משך ההמתנה היה חודשים עד שנים.

<ישראל אייליג: ההסכם הביא לנו ב-2011-2013 כ-110 מתמחים חדשים.

<ישראל אייליג: לבית חולים שבמקור היה עם 500 וקצת והיום הוא 650 רופאים, זה שינוי אדיר של בית החולים.

<ישראל אייליג: בית החולים עדיין עמוס ביותר.

<ישראל אייליג: חלק בגלל – ואני אומר בזהירות – חבריי רופאי הקהילה שבגלל העומס האדיר עליהם, אין להם ברירה והם צריכים להפנות לחדר מיון מקרים שאולי לא היו מגיעים אם היו מספיק רופאים.

<ישראל אייליג: זה נכון שהם מופלים לרעה ביחס אלינו כי הם לא מקבלים וכאשר מדברים על מה יהיה לרופא כשהוא יהיה מומחה, באמת תהיינה הטבות.

דב חנין: אדוני היושב ראש, אני מקווה שנציג האוצר רשם את הנקודה הזאת כי השקעה ברפואת משפחה, כולל בפריפריה, זה גם חסכון כסף גדול.

דב חנין: אנא, תדאגו לתקציב המדינה כי אנחנו לא יכולים בלעדיכם.

<ישראל אייליג: אני מבטיח שאני לא מביא דבר שהוא חדש.

ניסן סלומינסקי: יש רשימה של דברים שאם הם יסכימו להשקיע בהם, נחסוך הרבה כי יהיו הרבה פחות חולים.

<ישראל אייליג: הבאתי נתונים מהנהלת בית החולים שלי.

<ישראל אייליג: בדרך כלל היו נקלטים בסורוקה בין 25 ל-30 רופאים חדשים בשנה, מתמחים.

<ישראל אייליג: ב-2011 – זאת השנה בה חתמנו את ההסכם – לקראת סופה, הגיעו עוד 12 מעבר למספר הרגיל.

<ישראל אייליג: זאת אומרת, התוספת הייתה 35 אחוזים.

<ישראל אייליג: בשנת 2012 התוספת עלתה לחמישים אחוזים.

<ישראל אייליג: בשנת 2013 הייתה מעט עצירה והסיבה היא מאוד פשוטה, כי בשנת 2013 לא היה ברור מה יהיה עם המענקים, האם הם יגיעו או לא יגיעו, מי יקבל ומי לא יקבל וכולי.

עפו אגבאריה: תשלום מס.

<ישראל אייליג: הבעיה קיימת אבל אני מדבר אם בכלל כולם יקבלו או לא.

<ישראל אייליג: לכן עוד פעם זה עצר אנשים מלבוא.

<ישראל אייליג: לכן שיהיה ברור שנושא המענקים והתוספות הוא חד משמעי בנפשה של מדינת ישראל.

<ישראל אייליג: דיברו על מחלקות שנפתחו.

<ישראל אייליג: שוב, האמירה מחלקה שנפתחה, זאת אומרת שמישהו לא שוכב במסדרון ליד השירותים והרופא התורן לא צריך לטפל ב-55 חולים שלחלק מהם הוא בכלל לא מגיע.

<ישראל אייליג: הרבה שנים אחורנית, במכתב סיכום היה כתוב שבשעה 6:00 בבוקר נמצא ללא רוח חיים.

<ישראל אייליג: לדעתי המטרה כאן היא לשבת ולדאוג לכך שהמענקים ימשיכו להגיע וימשיכו להגיע על פי הצורך.

<ישראל אייליג: יש לנו מאבק קבוע עם משרד האוצר.

<ישראל אייליג: משרד האוצר נתקע ב-75 מיליון, זה מה שכתוב בהסכם אבל בהסכם גם היה כתוב שאם יישאר עודף כסף, יעבירו אותו למטרות אחרות.

<ישראל אייליג: בפועל אנשים מגיעים למקצועות במצוקה, אנשים מגיעים לפנימית, לכירורגיה, לפתולוגיה, לאונקולוגיה.

<ישראל אייליג: לצערי הרב לא יעזור כמה נהיה נחמדים, כולנו נצטרך את זה.

<ישראל אייליג: ההבדל בין לחכות שבועיים או שנתיים הוא אדיר.

<ישראל אייליג: לכן הוועדה הזאת לדעתי ולטעמי צריכה לדאוג לכך שהמטרות להביא רופאים, גם סיעוד וגם אחרים, לפריפריה צריכות להיות על סדר היום ולא לרדת ממנו.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: שלמה, שמענו את הדברים.

ניסן סלומינסקי: אנחנו רוצים שיצא משהו מהדיון הזה ויכול להיות שמתוך זה גם נקיים דיון מיוחד בנושאים ספציפיים.

ניסן סלומינסקי: בוא תאמר לנו אתה מה האוצר אומר.

ניסן סלומינסקי: אני לא יודע אם שמעת את כל הדברים שהעלו כאן אבל בעיקר בולט מאוד הנושא של הפריפריה כשמצד אחד באמת זה גרם לקפיצה גדולה מאוד, כלומר, התוספות עזרו, אבל יש את רופאי המשפחה שהם בחזית הראשונה ומהווים את קו ההגנה הראשון.

ניסן סלומינסקי: דרך רופא המשפחה אנחנו מורידים עומס מבתי החולים אבל רופאי המשפחה לא מוגדרים ולא מקבלים הטבות.

ניסן סלומינסקי: תן לנו את דבר האוצר בשלב הזה ואחר כך נראה.

<שלמה פשקוס: לא הייתי בכל הדיון.

<שלמה פשקוס: אני אציין את התפיסה המשותפת למשרד הבריאות, למשרד האוצר ולהסתדרות הרפואית לגבי חיזוק הרפואה הציבורית וחיזוק הרפואה הציבורית בפריפריה.

<שלמה פשקוס: הממשלה, והאוצר שותף לכל הפעולות, עשתה ועושה הרבה מאוד דברים כדי לחזק את הפריפריה.

<שלמה פשקוס: ציינו כאן את מענקי הרופאים ואני יכול לציין שלהערכתי אנחנו עומדים בתשלומי מענקים באזור של ה-400 מיליון שקלים משנת 2011, אז נחתם ההסכם, שזה הרבה מעבר למה שתוכנן בעת חתימת ההסכם.

ניסן סלומינסקי: יש איזו מגבלה שזה ייעצר בשלב מסוים?

<שלמה פשקוס: בהסכם יש מגבלה של כסף, למיטב זיכרוני כשבעים מיליון שקלים בשנה.

<לאוניד אידלמן: 75 מיליון שקלים בשנה לתשע וחצי שנים.

ניסן סלומינסקי: אם אתם רואים שיוצא יותר כסף, זה אומר שזה מצליח ולכן אתם צריכים לעודד את זה.

ניסן סלומינסקי: אם היית אומר לי שיצאו רק מאה מיליון שקלים, אני הייתי מודאג כי זה לא הצליח, אבל אם זה מצליח וזה טוב, צריך לעודד את זה.

ניסן סלומינסקי: תמשיכו, אל תעצרו ושלא יהיה מצב שמשהו נעצר בגלל שאין כסף.

ניסן סלומינסקי: זה כסף קטן ביחס למה שחוסכים.

<שלמה פשקוס: עד היום לא עצרנו, למרות שחרגו מהכסף.

<שלמה פשקוס: הכסף הוא ברמה שנתית ולמרות שחרגו מהכסף, לא עצרנו.

<שלמה פשקוס: לגבי ההמשך.

<שלמה פשקוס: יש ועדה שאמורה לנהל את כל הנושא של המענקים והיא תתכנס בשנת 2014.

ניסן סלומינסקי: מי הוועדה?

<שלמה פשקוס: ועדה משותפת למשרד הבריאות, להסתדרות הרפואית ולאוצר.

<לאוניד אידלמן: לוועדה הזאת אין כסף נוסף.

<לאוניד אידלמן: לכן הנושא הזה חשוב מאוד ותודה לכבוד היושב ראש על שהעלית את הנושא.

<ישראל אייליג: בכל שנת 2013 לא נתנו כסף לחבר'ה של 2012.

<ישראל אייליג: ב-2013 עוד לא קיבלו את הכסף ויקבלו אותו בהמשך.

<ישראל אייליג: 12 קיבלו אותו לפני שלושה חודשים ובהסכם כתוב שצריך לשלם את הכסף תוך חודשיים מהרגע שהבן אדם התחיל לעבוד בפריפריה.

<ישראל אייליג: ב-2013 יש ירידה במספר הפונים.

ניסן סלומינסקי: זה נכון שהעיכוב מתחיל להיות כי אתם מתחילים לראות שזה רץ מהר מדי?

<שלמה פשקוס: יש בעיה עם כל סוגיית המענקים.

<שלמה פשקוס: לנושא הוגדר איזשהו תקציב והוא חורג משמעותית מהתקציב.

<שלמה פשקוס: הנושא הזה נדון בעבר.

<מיכל שני: מהו התקציב?

<שלמה פשקוס: כ-75 מיליון שקלים בשנה.

<לאוניד אידלמן: כ-75 מיליון שקלים והוא כבר הגיע ל-120 מיליון שקלים.

<לאוניד אידלמן: מבחינה זאת האוצר עשה צעד גדול כשנתן ללא הגבלה אבל עכשיו ההגבלה תהיה הגבלה כוללת.

ניסן סלומינסקי: שלמה, אכן עשיתם משהו שלא בטוח שהוא יצליח או לא.

ניסן סלומינסקי: המגמה הייתה לעזור ולהביא את הרופאים לפריפריה.

ניסן סלומינסקי: פתאום מתברר שזאת הצלחה לא רגילה.

ניסן סלומינסקי: אני אומר לכם שאני נדהם מההצלחה.

ניסן סלומינסקי: זאת הצלחה לא רגילה גם לפי המספרים שנאמרו כאן ובטח יש להם ביטוי בצד הכספי, אבל סימן שכאן עשיתם צעד שהוא צעד מצליח.

ניסן סלומינסקי: כמו שאומרים, נח"ל לא עוצר בעלייה.

ניסן סלומינסקי: כשמשהו מצליח, לא עוצרים אותו.

ניסן סלומינסקי: אם הוא לא היה מצליח, זה סיפור אחר, אבל הוא מצליח.

<שלמה פשקוס: זה לא שאנחנו מדברים על מיליונים בודדים.

<שלמה פשקוס: אנחנו מדברים על פערים משמעותיים, בכל שנה סדר גודל של חמישים מיליון שקלים.

<שלמה פשקוס: אנחנו אומרים שהוועדה צריכה להתכנס וצריך למצוא את הדרך הנכונה איך להשתמש בצורה מושכלת במשאבים כך שהם ינותבו למקומות הכי טובים ולא בהכרח להמשיך לחלק את זה רוחבית כמו שבוצע בשנים האחרונות.

<שלמה פשקוס: הנושא בדיון.

<שלמה פשקוס: לגבי שנת 2014 הוא צריך להידון.

ניסן סלומינסקי: מה לגבי 2013?

<שלמה פשקוס: לגבי 2013, כל מי שפתח פנקס התמחות בשנת 2013, יקבל מענק.

<שלמה פשקוס: יש התחייבות של שר האוצר לטובת הדבר הזה.

ניסן סלומינסקי: למה הם עדיין לא יודעים על כך?

<שלמה פשקוס: אני בדיאלוג קבוע עם נציגי ההסתדרות הרפואית.

ניסן סלומינסקי: צריך להודיע ששנת 2013 מסודרת.

<ישראל אייליג: מי שסידר את הנושא היה שר האוצר שיצא בהצהרה חד צדדית ואמר שכל מי שהתחיל, יקבל.

<ישראל אייליג: זה היה באוקטובר או בנובמבר.

ניסן סלומינסקי: 2013.

<ישראל אייליג: כן.

<ישראל אייליג: זאת אומרת שכל האנשים שהיו מה-1 לינואר 2013 וחלק לא מבוטל של 2012, עד למועד ההודעה של שר האוצר לא ראו שקל.

<ישראל אייליג: יש אנשים שלא קיבלו מענקים במשך שנה וחצי.

<ישראל אייליג: עכשיו הם מקבלים את זה אבל לגבי 2014, אין אף מילה.

ניסן סלומינסקי: תכף נראה.

ניסן סלומינסקי: מתי יושבת הוועדה כדי לגבש את העמדה לשנת 2014?

<שלמה פשקוס: הוועדה הזאת היא לא ועדה בראשות משרד האוצר.

<שלמה פשקוס: נמצאים בה נציגי משרד הבריאות, נציגי ההסתדרות הרפואית ונציגי משרד האוצר.

ניסן סלומינסקי: ידידי ארנון, אנחנו כאן בוועדה ויתרנו על התארים ולא אומרים חבר כנסת ולא פרופסור, כך שתסלחו לי שאני פונה אליכם ישירות.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מרגישים כאן כמו משפחה, וזה טוב.

ניסן סלומינסקי: מתי הוועדה מתכנסת?

<ארנון אפק: אני לא יכול לתת לך כרגע תשובה.

<ארנון אפק: אני אבדוק את הדבר הזה.

<ארנון אפק: הכוונה היא בהחלט – וזאת גם הכוונה של שרת הבריאות – לוודא שאנשים מקבלים את המענקים כמו שמגיע להם.

<ארנון אפק: כך אמר גם שר האוצר ואנחנו נעבוד יחד כדי שזה יקרה, לפחות כל עוד הסכום שהוקצה, אותם 640 מיליון שקלים, נמצאים.

<ארנון אפק: מה יהיה הלאה, אני באמת לא יודע לענות על זה.

ניסן סלומינסקי: עד עכשיו הוציאו 450 מיליון שקלים.

ניסן סלומינסקי: נכון?

<ארנון אפק: אז יש עוד כסף.

ניסן סלומינסקי: אז יש עוד כסף.

ניסן סלומינסקי: למה יש את הגמגומים?

<ארנון אפק: לא.

<ארנון אפק: אין גמגומים.

ניסן סלומינסקי: למה יש כאלה ששנה ומשהו לא קיבלו?

ניסן סלומינסקי: אם כבר עושים, בואו לא נהרוס מצד אחד ובסוף לא נרוויח כלום.

ניסן סלומינסקי: מגמה טובה, יש עוד כסף, בואו תדחפו אותה.

ניסן סלומינסקי: אל תתנו לאנשים את הסימן השאלה ואז כל אחד מהמתמחים אומר שאם כאן יש סימן שאלה ואין לו את העדיפות הזאת, הוא ילך למקום אחר.

<ארנון אפק: ברשותך, אני אסביר.

<ארנון אפק: היה ויכוח מאוד גדול.

<ארנון אפק: יש שתי תפיסות עולם ואני אתן את שתי הקיצוניות כאשר כמובן יש תמונת ביניים.

<ארנון אפק: יכולת לומר שיש לך 75 מיליון שקלים בשנה ואתה תחלק את זה בין כל או בין חלק מהאנשים הזכאים על בסיס קריטריונים או שתרדד את הסכומים, ויש אחד שאומר לא, המצוקה היא כרגע ולכן בואו ניתן לכולם לפחות עד שייגמר הכסף ואז אם יהיה כסף – ניתן, ואם לא יהיה – לא ניתן.

<ארנון אפק: בינתיים יש עלייה גדולה במספר הרופאים מקבלי הרישיון ואולי לפחות חלק מהבעיה תיפתר בצורה הזאת.

<ארנון אפק: שר האוצר הכריע.

ניסן סלומינסקי: יש עוד אפשרות.

ניסן סלומינסקי: הצגת שתי אפשרויות אבל יש אפשרות שלישית והיא להמשיך תשע וחצי שנים בלי המגבלה של הכסף.

<ארנון אפק: בהחלט.

ניסן סלומינסקי: אם זה מצליח, רוצו על זה.

<ארנון אפק: אתה צודק.

<ארנון אפק: זאת החלטה תקציבית שבוודאי אנחנו תומכים בה אבל יש לה משמעויות בראייה הלאומית וזאת החלטה ברמת הריבון, ברמת הממשלה והכנסת ולא ברמת הפקידות.

<ארנון אפק: אם זה יהיה, אני מאוד אברך עליה.

<ארנון אפק: בינתיים אפילו במצב הקיים אתה שואל את עצמך האם צריך, מה עושים.

<ארנון אפק: שר האוצר הכריע בנקודה הזאת והוא אמר שכל מי שמגיע לו, יקבל ואת הסכומים הקיימים.

<ארנון אפק: לכן שוחררה 2013 ואנחנו כרגע בתהליך הפרוססינג של הבקשות שנמצאות.

<ארנון אפק: לגבי 2014, נגמור את 2013, נשב ונמשיך במדיניות שנקבעה.

ניסן סלומינסקי: לפחות על 2014 צריך לשדר כי אם הם לא ידעו, פשוט ילכו למקומות אחרים.

ניסן סלומינסקי: צריך לומר להם שבינתיים עוד יש כסף וב-2014 מקבלים ולא יודעים מה יהיה לאחר מכן.

ניסן סלומינסקי: צריך לעשות זאת כדי שלפחות לא ילכו למקומות אחרים.

<ארנון אפק: אני מסכים אתך.

<ארנון אפק: בהחלט צריך לעשות זאת.

<ארנון אפק: אני אעלה את זה בפני הגורמים המתאימים.

<ארנון אפק: אני מסכים אתך לחלוטין.

ניסן סלומינסקי: שלמה, יש לך עוד בשורות טובות?

<שלמה פשקוס: אני לא יודע אם דיברו על תוספת מיטות.

<שלמה פשקוס: מקבלים תוספת משמעותית בפריפריה.

<שלמה פשקוס: אני לא יודע אם דיברו כאן על נוסחת הקפיטציה שנתנו משקל עודף בנוסחת הקפיטציה שהתעדכנה ב-2010.

<קריאה: למשל, עומר היא בפריפריה ורהט היא לא בפריפריה.

<קריאה: זאת נוסחה שנלקחה מהתחבורה והותאמה בצורה לא טובה.

<שלמה פשקוס: יכול להיות.

<שלמה פשקוס: אני לא אכנס עכשיו לרזולוציה הזאת.

<שלמה פשקוס: יש ועדת קפיטציה שיושבת לגבי 2015 ומעלה, אבל הייתה מטרה לחזק את הפריפריה והקצו משאבים של כמאתיים מיליון שקלים נוספים לטובת הפריפריה במסגרת נוסחת הקפיטציה.

<שלמה פשקוס: נתנו תוספות שכר דיפרנציאליות במסגרת הסכם הרופאים והגדילו את תוספות השכר הדיפרנציאליות לרופאים בפריפריה.

<שלמה פשקוס: אחות שעובדת באזור הדרום יכולה לקבל החזר שכר דירה בסכום של 1,500 שקלים לחודש לטובת עידוד אחיות בפריפריה.

<שלמה פשקוס: כמובן צריך לדבר על בית חולים אשדוד שעומד לקום עם 300 מיטות נוספות לעיר אשדוד.

<ישראל אייליג: עם שר"פ.

<ישראל אייליג: 25 אחוזים מהיקף פעילותו יהיה שר"פ.

<ישראל אייליג: פנימית היא לא שר"פ, ילדים היא לא שר"פ, פתולוגיה היא לא שר"פ.

<ישראל אייליג: כל הכירורגיה תהיה שר"פ.

<קריאה: מה לגבי בית חולים נוסף בנגב?

ניסן סלומינסקי: בית החולים באשדוד הוא פרטי?

<שלמה פשקוס: לא.

<שלמה פשקוס: של מכבי.

<שלמה פשקוס: הוא שייך למכבי.

<שלמה פשקוס: הוא במסגרת אסותא.

<שלמה פשקוס: המדינה נתנה מענק הקמה של כ-15 מיליון שקלים.

חנין זועבי: התכנית היא מאוד מבורכת והיא מאוד חיובית ואת התוצאות ראינו.

חנין זועבי: יש לי שאלה בתחום שאולי התכנית עיוורת כלפיו וזה התחום של בריאות הנפש.

חנין זועבי: כאשר אנחנו מזיזים ממרכז לפריפריה, זה לא תלוי בתרבות ובשפה כמו בתחום הבריאות הכללית.

חנין זועבי: בתחום בריאות הנפש אתם יודעים את המחסור.

חנין זועבי: שם זאת טרגדיה.

חנין זועבי: כאשר אני רואה שני אחוזים מתמחים ערבים או מומחים ערבים בתחום מכלל הרופאים למרות שהצורך הוא כפול, אני לא חושבת שיש סטטיסטיקה כזאת במדינה כלשהי בעולם.

חנין זועבי: זה פער אדיר.

חנין זועבי: הורים לא מגיעים ואין מענה כלל וכלל.

חנין זועבי: יש רק חמישה פסיכיאטרים ערבים על מיליון ומאתיים אלף אזרחים.

ניסן סלומינסקי: בריאות הנפש הייתה צריכה להיות ביחידה נפרדת.

חנין זועבי: התכנית הזאת לא תלויית תרבות והיא לא תלויית שפה והתחום של בריאות הנפש כן תלוי תרבות ותלוי שפה.

חנין זועבי: התכנית הזאת לא יכולה לענות על הצרכים ועל הדרישות בתחום הזה.

חנין זועבי: האם יש מענה אחר ספציפי לתחום של בריאות הנפש?

<ארנון אפק: כן.

<ארנון אפק: תכנית בריאות הנפש שגברתי חברת הכנסת ואדוני מדברים עליה, היא נושא נפרד.

<ארנון אפק: יש את הרפורמה שעומדת להיכנס ובמסגרת הרפורמה אנחנו שמים דגש בפערים האדירים הקיימים ויש תוספת של 185 מיטות עליה סוכם עם האוצר ותוספת תקנים שתלך לכיוון הפריפריה בעדיפות לפריפריה.

<ארנון אפק: את צודקת שאכן אלה לא רק רופאים אלא אלה גם עובדים סוציאליים ובנושא הזה חייבים לקדם גם את האוכלוסיות האחרות ואת אותם הבדלים תרבותיים.

<ארנון אפק: את צודקת.

<ארנון אפק: אולי אם תייחדו לזה דיון נפרד, אנחנו נספר לכם את כל מה שאנחנו עושים.

ניסן סלומינסקי: גם בחוק ההסדרים הדיון על הקפיטציה לגבי בריאות הנפש היה דיון נפרד מהנושא הזה.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שיש שם עוד הרב מה לעשות בנושא.

<ארנון אפק: אנחנו נציג את התכניות שלנו.

ניסן סלומינסקי: האם מערכת הרופאים הכוללת, גם היא שמחה על העדיפות של הפריפריה?

<לאוניד אידלמן: עוד מעט נדע.

ניסן סלומינסקי: בבחירות.

<לאוניד אידלמן: בעוד חודשיים נדע.

ניסן סלומינסקי: תבורכו כי מבחינת הפריפריה, זה אחד גורר את השני.

ניסן סלומינסקי: ככל שהרפואה תהיה טובה, ואני מקווה שגם מערכות החינוך והמערכות האחרון כך, יבואו הרבה יותר אנשים לפריפריה.

ניסן סלומינסקי: יגיע יום שהפריפריה תהיה המרכז והמרכז יהפוך לפריפריה.

ניסן סלומינסקי: גם זה יכול לקרות.

חנין זועבי: אז נצרת תהיה מרכז.

ניסן סלומינסקי: כן.

<עזיז דראושה: אפשר לענות לפחות חלקית על השאלה שלך ללאוניד?

<עזיז דראושה: אני מנהל המיון בבית החולים העמק ויושב ראש האיגוד הישראלי לרפואה דחופה.

<עזיז דראושה: קודם כל, שאפו לפריפריה.

<עזיז דראושה: מטפלים במיליון פניות במחלקות לרפואה דחופה ואני רוצה להתחבר לשאלה שלך.

<עזיז דראושה: הבעיה היא כן פריפריה ומרכז והיא נפתרה בהסכם אוגוסט 2011.

<עזיז דראושה: אכן הייתה נהירה לצפון ולדרום אבל השמיכה מאוד קצרה.

<עזיז דראושה: רבותיי, יש לנו 1,8 רופאים לכל אלף נפשות וזה המספר הנמוך בכל מדינות ה-OECD.

<עזיז דראושה: יש לנו מחסור של אלפי רופאים והם לא שמחים בלשון המעטה במרכז כי שם רבים על כל רופא ואפילו הוא רופא בינוני.

<עזיז דראושה: אי אפשר להתחרות בשיבא ואם שיבא רוצה רופא, הוא יקבל אותו ברפואה דחופה וקשה להתחרות.

<עזיז דראושה: פוריה לא יכול להתחרות אתו, צפת לא יכול להתחרות אתו והמחסור הוא ברופאים בכלל.

<עזיז דראושה: יש לנו מחסור של אלפי רופאים.

<עזיז דראושה: לכך יש פתרונות ויש כמה הצעות שאם תרצו אוכל לציין אותן בעשר שניות.

<עזיז דראושה: צריך להגדיל את מספר הסטודנטים, לטפל בצורה יותר יעילה בסטודנטים לרפואה שחוזרים מחוץ לארץ, להוריד את מספר הרופאים הנוהרים לחוץ לארץ, לפתור את בעיית הנושרים.

<עזיז דראושה: יש לנו אלפי רופאים שלא עוסקים במקצוע ויש לנו מאות מקרים שאנחנו מכשירים סטודנטים מחוץ לארץ.

<עזיז דראושה: צריך להגדיל את מספר הרופאים בכלל ומספר הרופאים בפריפריה בפרט.

<עזיז דראושה: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו נסכם את הדיון.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מברכים גם את דוקטור אידלמן וההסתדרות הרפואית ואת כולם על ששמו דגש - כי אנחנו היום דנים בעיקר בנושא של הפריפריה ולא ברפואה בכללותה – על נושא הפריפריה.

ניסן סלומינסקי: ההצעות שהוצעו היו בתיאוריה טובות ולשמחתנו גם בביצוע היו טובות מאוד.

ניסן סלומינסקי: לכן יישר כוח גדול.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מחזקים את ידי האוצר ומשרד הבריאות כי אם דבר מצליח, צריך להמשיך אותו ולא לעצור אותו.

ניסן סלומינסקי: מצד שני הנושא עליו אתה דיברת בסוף, המחסור הגדול ברופאים, זה פלא גדול כי פעם היה מקובל אצלנו שכל אימא הייתה חולמת שהבן יהיה רופא.

ניסן סלומינסקי: כנראה זה השתנה והיא רוצה שהוא יהיה בהיי-טק.

<ארנון אפק: לא.

<ארנון אפק: עדיין הביקוש ענק ואין מספיק מקומות.

<ארנון אפק: אנחנו רוצים להעלות את מספר הלומדים בארץ.

<ארנון אפק: ברשותך, יש כאן ספר של משרד הבריאות על אי השוויון ואיך אנחנו מתמודדים אתו.

<ארנון אפק: הבאנו מספר עותקים, ומי שרוצה יוכל לקבל אותו.

ניסן סלומינסקי: נשמח.

<אמנון להד: צריך לדאוג שבית הספר לרפואה בירושלים לא ייסגר כי הוא עומד כמעט להיסגר.

<ארנון אפק: הוא לא ייסגר.

<ארנון אפק: זה תנאי ברור של משרד הבריאות.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: הישיבה נעולה.