ועדת הכלכלה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 207, 2014-02-11 11:30

אבישי ברוורמן: רבותיי, כבוד שר הכלכלה, נפתלי בנט, עמיתי, חבר הכנסת נחמן שי, יוזם היום היפה הזה, שר התעשייה והמסחר – אז היית רק תעשייה ומסחר, בלי תעסוקה.

אבישי ברוורמן: עדיין הוא לא היה כלכלה – ידידנו רן כהן, כל מכובדיי התעשיינים, העובדים, וכל מי שהצטרף אלינו היום.

אבישי ברוורמן: אנחנו היום מצדיעים בכנסת, יום שהוא כחול לבן, ואנחנו מצדיעים לתעשייה הישראלית, ולייצור הישראלי, ולעובדים הישראלים.

אבישי ברוורמן: יחד עם זה, זה גם ימים של אתגר.

אבישי ברוורמן: לצערי, כשאני מסתכל קדימה, צופה פני עתיד, והשר כאן, אנחנו רואים שלמרות שישראל מוגדרת על ידי רבים וטובים ככלכלה מהטובות בעולם: הצמיחה שלה גבוהה מרוב ארצות אירופה, האינפלציה לא קיימת, האבטלה נמוכה, הסטרטאפים, ויושב על ידי גם כן איזה מיסטר סטרטאפ, מובילים בעולם, יחס חוב-תוצר – לא נורא, גירעון – לא מדאיג במיוחד.

אבישי ברוורמן: אבל במקביל, התעשייה הישראלית, שהיא המנוע האמיתי, בקשיים, כי בחלק השני של הווקטור ישראל היא המדינה הענייה ביותר בעולם המפותח; מהאי שוויוניות ביותר; והדבר המאתגר ביותר ש-50% מהעובדים הישראלים, חציון, 50%, שכרם פחות מ-6,000 ומשהו שקל.

אבישי ברוורמן: וזה אומר לנו שלמרות שאם נצליח בכל הסטרטאפים, וחבורה מדהימה תוציא תוכנות, ויעשו "מכות" של מאות מיליונים, רוב אזרחי מדינת ישראל, השכר הנומינלי שלהם נמוך, יוקר המחייה שלהם דומה לשווייץ בחלק מהדברים, ולכן גם כוח הקנייה שלהם הוא די נמוך; ולצערי גם בריאות, חינוך ורווחה הם כבר לא כמו שאנחנו גדלנו, אלא הם מקבלים פחות.

אבישי ברוורמן: ולכן השאלה מה המנוע שבאמת יכול להוציא את ישראל למקום אחר כדי שהילדים שלנו יהיה בהם עתיד, כי חלק גדול מהילדים שהם לא ילדים של הורים עשירים שואלים את השאלה: איך נקבל שכר הוגן?

אבישי ברוורמן: איך נקנה דירה?

אבישי ברוורמן: איך נבנה בית?

אבישי ברוורמן: ופה אני חושב, המנוע העיקרי, ובשביל זה אנחנו מצדיעים, זה התעשייה הישראלית, זה כחול לבן, ובשביל זה צריך תמיכה מאסיבית בטכנולוגיה; השקעות טכנולוגיות; מחקר ופיתוח; חינוך טכנולוגי, כמו שגדלנו, בצורה המאסיבית; והכסף, כבר אמרתי: מהפכה במערכת המיסוי על החזקים ביותר והרמאים, אבל בסופו של דבר יש פה שני אספקטים.

אבישי ברוורמן: השר נפתלי בנט, ביחד איתנו, פה, אנחנו עובדים על ועדת – עם רבים – יוקר המחייה, בראשותי, ואנחנו רוצים להביא פה לתחרותיות כדי שלא - - - פה ריכוזיות גבוהה מדי, שקבוצה קטנה לוקחת הכול.

אבישי ברוורמן: אבל מצד שני, אם רק נסתכל על יוקר המחיה, ולמשל, בואו נוריד את כל המכסים, ונבוא למצב שבו ייתכן שהתוצאה תהיה שייתכן שנביא יבוא זול, חלק מהמדינות שעושות dumping, שהיום במשבר האבטלה שלהן מנצלים את זה כדי להעלות את התעסוקה, התוצאה יכולה להיות שחלק גדול מהחברה הישראלית, שהתעשייה עוד תיחלש, ורוב העובדים, שהם לא במשחק, ייפגעו.

אבישי ברוורמן: ולכן האתגר שעומד לפנינו – ואין פה קואליציה או אופוזיציה.

אבישי ברוורמן: ויש לי שיחות עם השר נפתלי בנט.

אבישי ברוורמן: גם אנחנו מחליפים לפעמים ספרים על מנהיגות ועל דרך – איך אנחנו מובילים צמיחה בת קיימא שרוב העובדים נהנים ממנה, והמנוע הוא אך ורק התעשייה הישראלית שהיום נמצאת במצוקה.

אבישי ברוורמן: ולכן אני פותח פה את הדיון.

אבישי ברוורמן: קודם כל, זה דיון של הצדעה.

אבישי ברוורמן: כי בסופו של דבר בנינו פה תעשייה מפוארת.

אבישי ברוורמן: היא מצטמצמת.

אבישי ברוורמן: יש לה המון קשיים.

אבישי ברוורמן: אבל בלי תעשייה ישראלית עם עובדים בשכר הוגן שהפריון, הפריון, התפוקה לעובד, יהיה גבוה, והפריון, התפוקה לעובד היום, הוא נמוך מאוד בקנה מידה של עולם מפותח, אנחנו נתעורר פה בעוד עשר שנים לחברה דואלית כמו ברזיל וכמו ארגנטינה, שכבר היום יש לנו חלק מהבעייתיות - - -.

אבישי ברוורמן: ולכן הדיון הזה הוא דיון של הצדעה אבל גם דיון של התרעה והתוויית דרך, שאני כיושב ראש ועדת הכלכלה אפעל מה שאני יכול עם השר ועם שרים אחרים.

אבישי ברוורמן: ואני מודה לך, אדוני.

אבישי ברוורמן: כבוד השר.

נפתלי בנט: צהריים טובים.

נפתלי בנט: תודה ליושב ראש ועדת הכלכלה, אבישי ברוורמן, שמנצח פה על המלאכה ביד רמה.

נפתלי בנט: אני רוצה לברך את חבר הכנסת נחמן שי שיזם את היום הזה; את השר לשעבר, שר התעשייה והמסחר לשעבר, רן כהן; את מנכ"ל התאחדות התעשיינים, ידידי, אמיר חייק; את מר ינון אלרואי, המשנה אצלי במשרד, שהוא ממש האנרג'ייזר שדוחף כל ימות השנה את כחול לבן.

נפתלי בנט: הוא עומד בראש מטה כחול לבן.

נפתלי בנט: אני רוצה לומר לכם על מר ינון אלרואי שהוא שחקן נשמה ופועל מכל הלב ובמקצועיות.

אבישי ברוורמן: מר ינון אלרואי, אתה יודע, עם מחמאות כאלה כבר, איך אומרים, יש לך הרבה מאוד משימות.

נפתלי בנט: נכון, יש, והוא עומד בזה יפה.

רן כהן: ואני מעיד שהוא עושה את זה לפחות 15 שנה, אדוני.

נפתלי בנט: אתם יודעים, יומיום במשרד, אתה מגלה עוד מישהו ועוד מישהו.

נפתלי בנט: פשוט שחקני נשמה שאכפת להם מאוד-מאוד מהתעשייה הישראלית, מהתעסוקה בישראל, וזה כיף גדול לעבוד במשרד כזה.

נפתלי בנט: אני רוצה לספר סיפור שישקף את התקופה שאנחנו נמצאים, את האתגרים, אבל גם מה צריך לעשות בתעשייה.

נפתלי בנט: כל היום מדברים על חדשנות ועל סטרטאפים, אבל חדשנות היא לא נחלתם של סטרטאפים בטכנולוגיה אלא בכלל של כל חברה.

נפתלי בנט: חברת "עלית" – כולנו גדלנו על מסטיק "עלמה", זוכרים?

נפתלי בנט: מסטיק "עלמה", אני אפילו מצליח לזכור את הטעם בפה.

נפתלי בנט: יום בהיר אחד הגיעה לישראל חברת "ריגלי" עם מסטיק "אורביט" ודרסה פה את מסטיק "עלמה" מהשוק, כי הם באו עם מוצר, מותג, מיתגו את זה בתור מוצר חצי בריאותי, ופה, ו-p.h., ולא יודע מה, והיו שני אפיקי פעולה אפשריים להתמודד עם זה: היה אפשר להגיד: לא.

נפתלי בנט: ועכשיו בואו נטיל מכס של 400% על מסטיקים מחוץ לארץ, ונגן על המסטיקים המקומיים.

נפתלי בנט: אבל מה ש"עלית" עשו, הם עשו דבר אחר: הם פשוט חידשו.

נפתלי בנט: הם חידשו, הם יזמו, והם יצאו עם מסטיק must שמיוצר בנצרת עילית - - -

<יוסף לוי: הם הגישו תביעת dumping - - -

נפתלי בנט: בסדר - - -

<יוסף לוי: לא הכנסת את זה לתוך - - -

נפתלי בנט: יכול להיות.

נפתלי בנט: ובסופו של דבר לא - - -

<יוסף לוי: זה לא - - - שעזר להם, על ההתחלה.

<יוסף לוי: אבל לא נורא, זה בסדר לתיאוריה, זה לא - - -

נפתלי בנט: אנחנו דיברנו, שיחה עם מנכ"ל "עלית".

נפתלי בנט: ומי שחושב שרק על ידי יצירת חומות זה הפתרון לעתיד התעשייה, זו כמובן לא הדרך - - -

<יוסף לוי: בתנאי שפותחים את החומות במקום אחר - - -

נפתלי בנט: והיום בנצרת עילית יש 800 עובדים שפועלים שם.

נפתלי בנט: ושוב, לא על ידי חומות, אלא על ידי יצירתיות, מיתוג חדש, מוצר שונה.

נפתלי בנט: כי אנחנו מסתכלים על התעשייה הישראלית, אני מסתכל עליכם ואני רוצה שהדור הבא ייקח דוגמה מכם.

נפתלי בנט: מטרת יום כחול לבן זה בעיקר לנוער, לצעירים, להבהיר שעתיד מדינת ישראל תלוי בזה שיותר צעירים יבחרו בדרך של יזמות.

נפתלי בנט: יזמות כלשהי, אגב.

נפתלי בנט: יזמות גם בשירותים, יזמות בתעשייה, - -

אבישי ברוורמן: בחקלאות.

נפתלי בנט: - - יזמות בחקלאות, בכל.

נפתלי בנט: יזמות חברתית.

נפתלי בנט: אבל אנחנו צריכים לדעת שהעולם השתנה, ואם לפני 50 שנה צעיר או צעירה בני 22 יכלו להיכנס לאיזו חברת ענק ולדעת שאם הם יעשו את הכול נכון הם יגיעו לגיל פנסיה, גיל 67 או 63, והכול יהיה בסדר, זה כבר לא תקף.

נפתלי בנט: נרצה או לא נרצה, בכל העולם המודל הזה כבר לא תקף, ועתיד מדינת ישראל תלוי בזה שיותר צעירים וצעירות יבחרו בדרך של יזמות ולא רק בדרך של השתכרות.

נפתלי בנט: זה קריטי.

נפתלי בנט: לכן, אנחנו, הקו הכללי שלנו הוא לפעול לצמצום הדברים שמכים בכם, התעשיינים, בתחום הרגולציה.

נפתלי בנט: אני מחזיק קלסר, שלצערי כל יום מתווסף, אבל זה קלסר של רגולציה - - -

נחמן שי: זה הקלסר שהבאת - - -

נפתלי בנט: זה הקלסר שהבאתי למליאה.

נחמן שי: חשבתי שהוא ריק.

נפתלי בנט: מה?

נחמן שי: אמרו לי שהוא ריק.

נפתלי בנט: איזה ריק, הוא מלא מאוד וכבד מאוד.

נפתלי בנט: יש לכם פה?

<קריאה: - - -

נפתלי בנט: תביאו, תביאו, נראה את זה.

נפתלי בנט: יש לנו קלסר של כל הרגולציה שחברי כנסת נמרצים וטובי לב מביאים כדי להשית עליכם, התעשיינים, ואנחנו מיירטים את זה.

נפתלי בנט: למרות שכל דבר לגופו נראה טוב, וזה איכות סביבה, וזה כשרות, וזה בריאות, וזה פה, וזה שם, כי בסוף - - -

אבישי ברוורמן: רגע, רגע, כשרות?

נפתלי בנט: כשרות זה חשוב, ובכל זאת כשבאים.

נפתלי בנט: הנה, אני אתן לכם דוגמה, דוגמה אמיתית: הרבנות מסיבה טובה הגדירה שבורקס מבשרים יהיו בצורה אחרת מלא בשרים, כדי לא להטעות את הציבור - - -

<אמיר חייק: החלבי משולש - - -

נפתלי בנט: כן.

נפתלי בנט: זה ראוי מאוד.

נפתלי בנט: אני שר הדתות, אני חושב שזה ראוי מאוד, אבל התעשיינים התקשרו והסבירו שהדבר הזה כרוך בהרבה עלויות, ויירטנו את הדבר הזה, וזו דוגמה אחת מיני, להערכתי מעל 100 רגולציות.

נפתלי בנט: ואני אמשיך להיות לעזרכם, לא רק ליירט רגולציה עתידית, אלא גם לסרוק, ואנחנו סורקים.

נפתלי בנט: וביקשתי מצביקה וממר אמיר חייק - - -

אבישי ברוורמן: יש לי הצעת חוק שנעביר ביחד: להוריד את עודף החקיקה בכנסת.

אבישי ברוורמן: מדינת ישראל, יש לה הכי הרבה חוקים לחבר כנסת כבר, אני חושב, בעולם.

אבישי ברוורמן: בבריטניה מגישים ארבעה חוקים.

אבישי ברוורמן: ככל שיהיו פחות חוקים, אבל חוקים אפקטיביים.

אבישי ברוורמן: טקיטוס, הפילוסוף וההיסטוריון הרומי אומר: ככל שיש יותר חוקים, המדינה יותר מושחתת.

אבישי ברוורמן: צריך חוקים ברורים, עם אכיפה.

אבישי ברוורמן: בוא נגיש את הצעת החוק הזו.

אבישי ברוורמן: אם אתה משתלט על הסיעה שלך ואנחנו על שלנו, יבוא לציון גואל.

נפתלי בנט: אני בפנים, אבל אני גם מאתגר אתכם, ידידיי, ומבקש מכם, ואמרתי: הדלת תמיד פתוחה - - -

נחמן שי: אני לא מציע להתחייב - - -

אבישי ברוורמן: - - - חוקים.

אבישי ברוורמן: אני לא יכול להשתלט - - -

נחמן שי: אני לא הייתי לוקח - - - ואני בטח אתנגד לזה.

אבישי ברוורמן: אני יודע.

נחמן שי: ואני בטח אתנגד לזה.

אבישי ברוורמן: אני יודע.

נחמן שי: אוקיי.

נפתלי בנט: נכון, חבר הכנסת נחמן שי, ידידי הטוב, הוא היה לפעמים בצד השני שלי בדברים האלה, וזה בסדר.

נפתלי בנט: מותר לנו גם לא להסכים לעיתים.

נפתלי בנט: בשנה האחרונה אנחנו פועלים באגרסיביות לחיזוק הייצוא דרך פתיחה מזרחה, חיזוק כלים לייצוא בקרן הודו סין.

נפתלי בנט: אנחנו פעלנו הרבה בתחום המכללות הטכנולוגיות, הגדלנו בצורה משמעותית את התקציב כדי לייצר לכם כוח עבודה מתאים של הנדסאים וטכנאים.

נפתלי בנט: הגדלנו את התקציב ב-110 מיליון שקלים על פני חמש השנים הקרובות לבסיס התקציב, אבל תמורת דרישת תפוקות.

נפתלי בנט: פרסנו ברחבי הארץ מרכזי תעסוקה לערבים, לחרדים וגם לציבור הישראלי בכלל.

נפתלי בנט: הרחבנו את מסלולי התעסוקה.

נפתלי בנט: אנחנו מכניסים פנימה, לראשונה, את מרכיב החדשנות כפרמטר משמעותי במרכז ההשקעות.

נפתלי בנט: דבר אחרון שאני רוצה ליידע את כולם זו קרן בערבות מדינה.

נפתלי בנט: יש קרן בערבות מדינה, שהקרן לא הייתה מספיק מוכרת, היא הייתה גם קשה להוציא ממנה הלוואות.

נפתלי בנט: עסק – בעיקר העסקים הקטנים והבינוניים – שחפץ בהלוואה בערבות מדינה, אם זה עסק קיים הוא יכול לקבל מאיתנו ערבות על 75% מגובה ההלוואה.

נפתלי בנט: אם זה עסק חדש – על 85% מגובה הלוואה.

נפתלי בנט: אחוז התשובות החיוביות הוא מאוד גבוה – 50% מהפונים מקבלים תשובה חיובית.

נפתלי בנט: ופה יש רגולציה מיותרת שיירטנו.

נפתלי בנט: חבר הכנסת נחמן שי, - -

נחמן שי: כן.

נפתלי בנט: - - זו רגולציה אמיתית.

נפתלי בנט: זה דברים אמיתיים.

נפתלי בנט: לצערי, זה הולך ונערם.

נפתלי בנט: אנחנו נמשיך לעמוד על המשמר.

<אמיר חייק: אדוני השר, אצלנו יש חדר מלא כזה.

נפתלי בנט: בדיוק.

נפתלי בנט: אז אני רוצה לומר משפט אחרון: נכון, יש לנו מחלוקות מעת לעת.

נפתלי בנט: בסופו של דבר, דבר אחד אני יכול להגיד בוודאות עליכם, ואני חושב שגם עלינו: אנחנו פועלים למען מדינת ישראל, נטולי מניעים זרים, אנחנו מנסים לשקלל את הכול, אבל כשיש ביקורת נקבל את הביקורת באהבה גדולה.

נפתלי בנט: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: אני מודה לך, אדוני השר.

אבישי ברוורמן: מילות פתיחה קצרות של חבר הכנסת נחמן שי, ולאחר מכן, יש לי רשימה כבר, עד עכשיו של 12 דוברים.

אבישי ברוורמן: אני אבקש שכל אחד ידבר לא יותר משתיים-שלוש דקות, יתחשב באחרים, כדי שתהיה פה שיחה.

אבישי ברוורמן: הלוא כולם כבר פה בקיאים בדברים, נקודות ברורות, שאלות, ביקורות, אתגרים.

אבישי ברוורמן: בבקשה, חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

נחמן שי: שלום לשר הכלכלה.

נחמן שי: אני מאוד שמח על המפגש הזה, אני מקווה שחברי כנסת יצטרפו אלינו.

נחמן שי: גם הם צריכים לשמוע אתכם, לא רק אנחנו.

נחמן שי: והישיבה הזאת נועדה, קודם כל, באמת לתת לכם במה.

נחמן שי: אני שמח על היום הזה כולו שממקד שימת לב ציבורית ופרלמנטרית בכחול לבן ובייצור המקומי.

נחמן שי: דבר אחד אני רוצה לומר לך, השר, ואני אומר לך את זה גם בהזדמנויות נוספות היום: אנחנו נריב או נתווכח בינינו על חוקים, אבל יש חוקים שאני חושב שאתה תהיה חייב להסכים עליהם, וזה לעודד את הרכש הממשלתי הציבורי מהתעשייה המקומית.

נחמן שי: יש חקיקה בתחום הזה, אבל צריך לחזק אותה ולהוסיף עליה.

נחמן שי: כי כמו תמיד יש מי שמנסה לחמוק ממנה ולא לקיים אותה, ובעניין הזה חייב להיות שיתוף פעולה בינינו.

נחמן שי: פעלנו כך בעבר.

נחמן שי: משרד האוצר הקים איזו ועדה, אבל תכליתן של הוועדות הוא להרוג את היוזמה, וכאן אנחנו זקוקים למעורבות שלך כדי שלפחות במהלך השנה הקרובה, עד יום כחול לבן הבא, נרחיב את מעגל הגופים הציבוריים, אני מדגיש, שמחויבים בחוק המכרזים, ושממילא נותנים עדיפות מסוימת, בתנאים מסוימים, לכחול לבן.

נחמן שי: עד כאן - - -

אבישי ברוורמן: אני מודה לך, חבר הכנסת נחמן שי.

אבישי ברוורמן: אני פותח את הדיון, ואני מבין שכל אחד יתחשב בחברו כי אנחנו רוצים פה שיח ברור.

אבישי ברוורמן: דוקטור רון תומר, יושב ראש מטה כחול לבן, התאחדות התעשיינים.

אבישי ברוורמן: בקצרה, לא מצגות ולא כלום.

<רון תומר: לא מצגות, אוקיי.

<רון תומר: אז נדבר בלי מצגת.

אבישי ברוורמן: אתה יודע, אנחנו כולם פה כבר בקיאים בנושא.

<רון תומר: אין בעיה, אין בעיה, - - - את התוכן בנושא.

אבישי ברוורמן: בבקשה.

<רון תומר: אז כבוד השר נפתלי בנט, כבוד היושב ראש אבישי ברוורמן, ידידי חבר הכנסת נחמן שי.

<רון תומר: קודם כל, אני מברך על היום הזה.

<רון תומר: אני חושב שהיום הזה חשוב.

<רון תומר: אני תעשיין.

<רון תומר: אני בעלים של חברת תרופות, ואני תעשיין גאה.

<רון תומר: אני גאה בזכות שיש לי לייצר פה, במדינה, ואני גאה בזכות שיש לי לתרום פה לכלכלה.

<רון תומר: אני גאה בזכות שיש לי להעסיק מאות עובדים ולפרנס אותם בשכר גבוה מהשכר הממוצע במשק, ואני בעיקר גאה כיוון שאני רואה בתעשייה חלק מהציונות האמיתית.

<רון תומר: אנחנו מדברים הרבה על להפריח את השממה, אנחנו מדברים הרבה על לחזק את הצבא, אבל למעשה ההוואי של מדינה, כל מדינה נורמלית, וישראל היא מדינה נורמלית, צריך להיות בכלכלה חזקה ותעסוקה בריאה שתפריח, וזה גל אמיתי שייצור פה סביבה הרבה יותר נעימה לחיות בה.

<רון תומר: והתעשייה, אם הייתי מציג את השקפים הייתי מראה לכם כמה היא מרכיב חשוב בתחום הזה.

<רון תומר: וככל שאני גאה אני גם מודאג.

<רון תומר: אני מודאג מכיוון שאנחנו היום נמצאים בסיטואציה לא פשוטה בתעשייה.

<רון תומר: אנחנו נמצאים במצב כלכלי בינלאומי קשה; אנחנו נמצאים היום תחת, מה שאני קורא לו: טרור מדיני כלכלי, שמאיימים עלינו בחרמות, שעלולים לפגוע עוד יותר בייצוא הישראלי; סביבה ישראלית לא פשוטה לעשות בה עסקים.

<רון תומר: דיברנו על רגולציה, דיברנו על נושאים אחרים.

<רון תומר: גם המחאה לא הייתה קלה לתעשייה ופגעה בה, ברובה שלא בצדק; לא לדבר על מצב ביטחוני לא פשוט.

<רון תומר: הרבה מהתעשיינים שלנו מפוזרים בפריפריה, ובחלק מהזמן עובדים תחת אש.

<רון תומר: וככל שאני מודאג אני פונה אליכם ואנחנו מצפים מכם לגב הנכון ולתמיכה המתאימה.

<רון תומר: אנחנו רואים היום יותר ויותר מפעלים שיוצאים ופותחים, מפעלים ישראלים שפותחים תעשיות בחוץ לארץ.

<רון תומר: למה?

<רון תומר: כי הם צריכים לבוא ולהתחרות במה שלא נותנים, כי מקפחים את התעשייה שנמצאת בארץ.

<רון תומר: יש לי פה שקף נפלא, שאני לא אציג, שמדבר על פרוטקציוניזם בעולם, וכמה קשה, גם בארצות הברית, והיום באירופה מגדילים רגולציה להעדיף תוצרת מקומית.

<רון תומר: ואילו פה בישראל אני מרגיש בן חורג, בן בודד.

<רון תומר: אני מרגיש שלא רק שלא מגנים עליי ולא רק שלא עוזרים לי, עוד לפעמים חובטים בי.

<רון תומר: חוק העדפת תוצרת הארץ מדבר רק על הרכש הממשלתי כי אנחנו בכנסת, הוא חוק בטל מעיקרו, ישן, לא מתאים לסביבה הנוכחית.

<רון תומר: כשבאנו בהתאחדות התעשיינים ופנינו למשרדי הכלכלה והאוצר וביקשנו לשדרג את החוק למתכונתו המקורית, שיגן על התעשייה המקומית.

<רון תומר: כמו שיש בארצות הברית - - -משרד האוצר הקים ועדה.

<רון תומר: וכמה שידוע לי, מה מסקנות הוועדה?

<רון תומר: מכיוון שהחוק עקר, מכיוון שהתעשיינים לא נהנים ממנו, אז בואו נבטל אותו.

<רון תומר: יש לנו ילד שקשרנו לו את הרגליים, הוא לא יכול לרוץ, והמנתח אומר:

<רון תומר: אז בואו נקטע לו את הרגליים במקום לחתוך את החבל.

רן כהן: דוקטור רון תומר, כי מקימים ועדה – קוברים עניין.

<רון תומר: אני יודע, אבל פה אם קוברים עניין בסוף קוברים את התעשייה, מר רן כהן.

רן כהן: נכון, ואסור לוותר.

רן כהן: - - - חברי כנסת - - -

<רון תומר: מכיוון שהתעשייה היום, והשקפים היו מראים פה כמה מפעלים חדשים נפתחים כל שנה.

<רון תומר: אני אולי המפגר היחיד שמתכנן עכשיו להשקיע מעל 150 מיליון שקל במפעל חדש, מפעל תרופות חדש שיקום בצפון ב-2015, אבל אני מהבודדים.

<רון תומר: וזה בלי מרכז ההשקעות, כי דובר כמה קשה וכמה מעט כסף יש שם, אבל אני באמת מהמשוגעים הבודדים.

<רון תומר: אני קורא לכם, רבותיי, לבוא וליצור פה את הסביבה הנכונה ולתמוך בנו, ואנחנו נתמוך בכם.

<רון תומר: לא בשבילנו, לא בשבילכם, אלא בשביל המדינה הזו, כי אנחנו העתיד.

<רון תומר: ומילה אחרונה לשר נפתלי בנט.

<רון תומר: כששינית את שם המשרד ממשרד התמ"ת – התעשייה, שהיה הראשון, מסחר ותעסוקה לכלכלה, באת ודיברת אצלנו מילים מאוד יפות.

<רון תומר: אמרת: אני אהיה השר שלכם.

<רון תומר: התרשמתי.

<רון תומר: אבל אני חייב להגיד שמשיחות עם ידידיי התעשיינים, וחלקם ידברו פה, חרף מאמצים מסוימים שהמשרד עושה, ומר ינון אלרואי פה הוא בהחלט שותף מכובד לדרך, אנחנו מרגישים שקצת איבדתם אותנו.

<רון תומר: אמנם, תפקידך לטפל בתעשייה, אני בטוח שהיום זה לא בראש סדר העדיפויות.

<רון תומר: למה אני בטוח?

<רון תומר: כי אנחנו בודקים במעשים.

<רון תומר: ובמצב של התעשייה היום אני קורא לך עוד פעם לעשות רישפל, לעצור רגע ולחשוב.

<רון תומר: אתה רוצה חדשנות, ואנחנו בתעשייה רוצים חדשנות, החדשנות תציל גם את ה-low-tech.

<רון תומר: אבל כדי לבנות חדשנות אתה חייב בסיס.

<רון תומר: אני לא יכול לפתח מו"פ חדשני אם אין לי שוק קיים.

<רון תומר: אני לא יכול לקחת עוד אשראי ולסכן את הצוואר שלי עוד יותר בלי הבסיס האיתן.

<רון תומר: תנו לנו בסיס איתן, אנחנו ניתן לכם את העתיד.

<רון תומר: תודה.

אבישי ברוורמן: דוקטור רון תומר, תודה.

אבישי ברוורמן: מר אמיר חייק, מנכ"ל התאחדות התעשיינים.

אבישי ברוורמן: לשעבר גם מנכ"ל משרד התעשייה והמסחר.

אבישי ברוורמן: כן.

<אמיר חייק: אדוני היושב ראש, אדוני השר, חבר הכנסת נחמן שי.

<אמיר חייק: אנחנו מרגישים שכולם מחבקים את התעשייה.

<אמיר חייק: עד כדי כך, שמחבקים אותה, שמוציאים לה את הנשמה, שוברים לה את הצלעות, וחונקים אותה.

<אמיר חייק: משרד הפנים עם הארנונה חובט בתעשייה ובעסקים, בארנונה חריגה מכל כיוון; מקימים לנו על הראש תאגידי מים שמוציאים לנו את הנשמה; מעלים לנו את מחירי החשמל; עלות העבודה הולכת ועולה; המעסיקים הפרטיים צריכים לשלם, אדוני השר, על הסכמים שאתה הרחבת, וזה בסדר עם זה.

<אמיר חייק: רק אני שואל את עצמי: איך זה יכול להיות שהממשלה עצמה שחתמה על הסכם לא מקיימת אותו?

<אמיר חייק: ואם מעסיק לא יעשה את זה הוא ייכנס לכלא.

<אמיר חייק: אני שואל: מי אחראי בממשלה לא לשלם לעובדי הקבלן כמו שהוא היה צריך לשלם, ולא נכנס לכלא עד היום?

<אמיר חייק: ; רגולציה שחונקת אותנו והורגת אותנו.

<אמיר חייק: אדוני השר, אתה התייחסת לזה; הגנת הסביבה, בריאות, כיבוי אש; פקידות ממשלתית ופקידות בבית הזה, של הכנסת, שיורה את החץ, מסמנת סביבו את העיגולים, ואני אכוון למרכז המחקר והמידע עם נתונים לא נכונים שמוגשים פה, לוועדות, בצורה בלתי אחראית, ואנחנו הוכחנו את זה בצורה מסודרת, ועדיין מתבצרים בעמדה שלהם רק כדי לסדר את העמדות שלהם; יבוא שאינו עומד ברגולציה שאנחנו מטילים על החברות שלנו.

<אמיר חייק: זאת אומרת, אנחנו לא יכולים לבדוק אם בסין יש שעות עבודה ומנוחה או הגנת סביבה.

<אמיר חייק: אבל כשמטילים את זה עלינו לא פייר לבדוק אותנו במחירים מול מדינה אחרת שאינה עומדת בצרכים הללו; כוח אדם מקצועי: אין לנו כוח אדם מקצועי בתעשייה.

<אמיר חייק: ידברו התעשיינים, הלב שלהם דואב.

<אמיר חייק: אין לנו כוח אדם.

<אמיר חייק: ואתם יודעים כמה עובדים זרים מאושרים היום לתעשייה לפי החלטת ממשלה?

<אמיר חייק: אפס.

<אמיר חייק: בחקלאות עשרות אלפים, בבניין עשרות אלפים.

<אמיר חייק: אנחנו מבקשים 150 לתעשייה.

<אמיר חייק: 150 מתוך 400,000 עובדים.

<אמיר חייק: עוד אין.

<אמיר חייק: 150.

<אמיר חייק: הכול עניין של מידתיות.

<אמיר חייק: אדוני השר, אתה דיברת על הדור הצעיר.

<אמיר חייק: אם אתה תשמע את הדור הצעיר אצלנו, בהתאחדות התעשיינים – מר רון גלזר, לצערי הוא בחוץ לארץ ולא הגיע.

<אמיר חייק: הוא יושב ראש דור ההמשך – הלב כואב.

<אמיר חייק: הם אומרים דבר אחד: חבר'ה, אל תיקחו אותנו for granted.

<אמיר חייק: אנחנו לא בטוחים שאנחנו פה.

<אמיר חייק: אנחנו אמנם דור המשך של המפעלים של ההורים שלנו, אבל אנחנו נעשה חושבים שוב אם אנחנו את הכסף שלנו נשקיע פה או נשקיע בנדל"ן במזרח אירופה או בברלין או בכל מקום אחר.

<אמיר חייק: וזו שאלה מאוד קשה, וזו שאלה שצריכה להטריד את הקברניטים של המשק מכיוון שבלי תעשייה לא יהיה פה כלום.

<אמיר חייק: לא כולם מסוגלים ליזמות, ולא כולם מסוגלים לעבוד בהייטק.

<אמיר חייק: יש עד היום מובטלים באופקים שהם מחכים שיביאו להם את ההייטק אחרי שחשפו את הטקסטיל לתחרות ב-1992.

<אמיר חייק: עד היום הם מחכים בשער העיר שיכשירו אותם.

אבישי ברוורמן: לסיכום, מר אמיר חייק.

<אמיר חייק: אני אעצור כאן.

<אמיר חייק: תודה.

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: כל מילה.

אבישי ברוורמן: אני אתן פה קצת כבוד לגיל.

אבישי ברוורמן: מר אברהם בר דוד, תת אלוף במילואים, יושב ראש פורום תעשיות המרכבה - - -, בבקשה.

<אברהם בר דוד: תודה רבה לכבוד היושב-ראש, תודה רבה על האפשרות להגיד.

<אברהם בר דוד: אני הייתי רוצה לציין פה שני דברים: אני מבין שחדשנות היא דבר מאוד חיוני ודבר שבלעדיו אי אפשר להתקדם הרי.

<אברהם בר דוד: ממילא, בלי חדשנות גם לא נוכל למכור שום דבר, לא בארץ ולא בחוץ לארץ.

<אברהם בר דוד: זה ברור.

<אברהם בר דוד: אבל יש בזה כמה בעיות לא פשוטות.

<אברהם בר דוד: אני מייצג, בין היתר, גם 200 מפעלים של קרוב ל-10,000 עובדים שעוסקים בתעשיית ה-low-tech תעשיית המתכת הפשוטה, הבסיסית, אבל היא בעצם הבסיס של כל מוצר אחר שמייצרים אותו.

<אברהם בר דוד: גם את המחשב הכי מתקדם שמים אותו באיזו קופסה.

<אברהם בר דוד: ובתעשיות האלה, אין להן שום העדפה ביחס למה שקורה בעולם.

<אברהם בר דוד: אני אתן דוגמה: אתם אומרים לי שאסור להגן על תעשייה מקומית?

<אברהם בר דוד: רק שלשום פורסם שבצבא בצרפת הוציאו מכרז ב-3 ביליון יורו כדי לייצר נגמש ולייצר טנק צרפתי, אבל מותר להשתתף במכרז אך ורק לחברות צרפתיות.

<אברהם בר דוד: אז אפשר גם ללמוד מהצרפתים.

אבישי ברוורמן: נכון.

<אברהם בר דוד: לא כל כך אסון לשמור על התעשייה המקומית אם אכן זה מה שיכול - - - את הקיום שלנו.

<אברהם בר דוד: והקיום פירושו של דבר שאם הם עושים את זה זה אלפי מקומות עבודה.

<אברהם בר דוד: הדבר השני שאנחנו עושים, אנחנו לא מקבלים סיוע אמריקאי.

<אברהם בר דוד: אנחנו - - - כסף אמריקאי שבעצם משרת 250,000 עובדים אמריקאים.

<אברהם בר דוד: וכשעושים הסכם עם האמריקאים וקונים מהם מוצר יש שם כביכול נכונות לקנות מאיתנו מוצרים, מה שנקרא רכישות גומלין.

<אברהם בר דוד: אבל הדבר הזה כתוב שם "לפי מיטב היכולת".

<אברהם בר דוד: אז אין יכולת.

<אברהם בר דוד: אז לכן לא קונים.

<אברהם בר דוד: אז עשו מכרז, הוציאו החוצה כלים תוצרת הארץ, הביאו אותם לעשות אותם בארצות הברית.

<אברהם בר דוד: יש תשובה שצריך לעשות, אבל הם אמרו: אי אפשר.

<אברהם בר דוד: כי אי אפשר לתת לתעשייה הישראלית, להיכנס עכשיו למוצר אמריקאי שכבר מייצרים אותו 15עכשיו למוצר אמריקאי שכבר מייצרים אותו 15 שנה, עם מפעל שנמצא 100 מטר מהם, ושאלה, פה בשדרות, יוכלו לעשות את זה יותר זול.

<אברהם בר דוד: בלתי אפשרי.

<אברהם בר דוד: אז לכן זה דיבורים בעלמא.

<אברהם בר דוד: בשורה התחתונה התעשייה הזאת הולכת ונחנקת, הולכת ונסגרת.

<אברהם בר דוד: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: מר אברהם בר דוד, המעשים שלך וחבריך בארץ עוד חקוקים בכל מקום - - - בתעשייה.

אבישי ברוורמן: אני חושב שכולנו מקשיבים.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

<אברהם בר דוד: תודה לכם.

אבישי ברוורמן: מר מנשה תמיר, מנכ"ל "עשת אילון" מיודפת.

אבישי ברוורמן: בבקשה, אדוני.

<מנשה תמיר: בוקר טוב.

<מנשה תמיר: מבחינתי, כחול לבן זה לתת פרנסה.

<מנשה תמיר: ואמרתי פה בפעם הקודמת, הבאתי מדברי הרמב"ם שאמר שהמעלה הגדולה ביותר בצדקה זה לתת פרנסה לאנשים.

<מנשה תמיר: אנחנו מפרנסים 30 משפחות באופן ישיר ועוד 1,000 משפחות באופן עקיף מסביבנו, ונאבקים בנושא של הכחול לבן כי מדינת ישראל לא עוזרת לנו.

<מנשה תמיר: מבחינתנו, כל מיליון שקל של עבודה שנכנסת למפעל זה 1,000 ימי עבודה.

<מנשה תמיר: בשלושת החודשים האחרונים 25 מיליון שקל של עבודות, של מכונות, מסוג המכונות שאנחנו מייצרים, ברחו לחוץ לארץ בעידוד המדינה.

<מנשה תמיר: משרד החקלאות ופיתוח הכפר נותן מענקים של 40% לחקלאים בודדים בשביל לרכוש מכונות מהסוג של המכונות שאנחנו עושים.

<מנשה תמיר: אין שום התניה, שום דרישה מאותם חקלאים ללכת ולהחזיר את הכסף הזה לארץ, להשתמש בכסף הזה לרכוש בארץ.

<מנשה תמיר: 25,000 ימי עבודה ברחו מפה.

<מנשה תמיר: אז אנחנו מעסיקים יהודים, ערבים, נוצרים ומוסלמים, אז אני אביא גם מדברי נאסר א-דין שרכב יום אחד על חמור בעיר והוא ישב הפוך.

<מנשה תמיר: אז אמרו לו: נאסר א-דין, למה אתה יושב הפוך על החמור?

<מנשה תמיר: הוא אמר: אני לא הפוך, החמור הפוך.

<מנשה תמיר: אז אני לא יודע אם המדיניות היא הפוכה או אני הפוך, אבל משהו פה הפוך, ואתם צריכים ליישר את הדבר הזה.

<מנשה תמיר: אז היום לובי חזק מאוד של החקלאים הגיע למשרד הכלכלה ומבקש להסב את הכובע שלו, מלהיות תחת משרד החקלאות ופיתוח הכפר, שהוא מוגבל במשאבים, להיות תחת משרד הכלכלה שהוא רב משאבים, ולהיות מוגדרים כמפעלי תעשייה, לא כמפעלי חקלאות, כדי ליהנות מחוק עידוד השקעות הון ולקבל מענקים מהמדינה.

<מנשה תמיר: אני מבקש משר הכלכלה ומחבר הכנסת נחמן שי, שאחראי על הדבר הזה: בואו נדרוש מאותם חקלאים שרוצים מענקים, תפנו את הכסף הזה לרכישה של התוצרת הזאת בארץ.

<מנשה תמיר: תודה.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: מר רן טוטנאור, מנכ"ל טוטנאור.

<רן טוטנאור: שלום לכולם.

<רן טוטנאור: כבוד השר, היושב-ראש, חבר הכנסת נחמן שי.

<רן טוטנאור: שמי רן טוטנאור, אני יושב ראש איגוד מתכת, חשמל ותשתית.

<רן טוטנאור: 500 מפעלים, בסביבות 120,000 עובדים, בהתאחדות התעשיינים.

<רן טוטנאור: חוץ מזה, אני תעשיין באזור הר-טוב, בית שמש.

<רן טוטנאור: תעשייה רפואית, 400 ומשהו עובדים בבית שמש.

<רן טוטנאור: מייצא ל-142 מדינות.

<רן טוטנאור: אני לא חושב שיש עוד תוצרת ישראלית שמייצאת לכל כך הרבה מדינות.

<רן טוטנאור: חברה עם חברות בינלאומיות מכל העולם.

<רן טוטנאור: חברה מאוד ידועה.

<רן טוטנאור: קצת מספרים, שכולם נבין על מה אנחנו מדברים: בתעשייה הישראלית עובדים 400,000 איש.

<רן טוטנאור: על כל תעשיין יש ארבעה בשירותים.

<רן טוטנאור: אנחנו מגיעים ל-1,600,000 איש.

<רן טוטנאור: אנחנו הפה של 1,600,000 איש.

<רן טוטנאור: היום הוזמנו לכחול לבן.

<רן טוטנאור: יוזמה מבורכת.

<רן טוטנאור: אבל היום הזה הוא עקר, הוא צחוק מעבודה.

<רן טוטנאור: ביטול מכסים; ביטול תקינה רשמית; היטלי סחר – אות מתה; חוק חובת המכרזים – אות מתה; השם טוב והרצון טוב, אבל אנחנו מרגישים יתומים.

<רן טוטנאור: מאותו רגע, אדוני השר, ששינית את השם של המשרד שלך, הבנו את המסר, ולצערי זה מתמשך.

<רן טוטנאור: התעשייה הישראלית בורחת מפה.

<רן טוטנאור: 30% מכל מפעלי התעשייה ברחו מפה.

<רן טוטנאור: הגשנו גם לראש הממשלה, כמובן, וגם לך את הנתונים האלה.

<רן טוטנאור: לפני כמה שנים זה היה 18%, היום זה 30% מהתעשייה הישראלית – ברחה.

<רן טוטנאור: אני אתן לך רק דוגמה קטנה.

<רן טוטנאור: אנחנו מדברים כחול לבן.

<רן טוטנאור: מדברים שרוצים לעשות משהו למדינת ישראל אבל בבוא הזמן: מהאיגוד שלי, מדוע, אדוני השר, אתה לא בולם את הרכש לקנות אוטובוסים בסין על חשבון התעשייה הישראלית?

<רן טוטנאור: מדוע אתה לא מונע רכש כבלים לחברת החשמל מחברות טורקיות?

<רן טוטנאור: מדוע אתה לא מונע רכש מכליות כיבוי אש מחוץ לארץ על חשבון התעשייה הישראלית?

<רן טוטנאור: והדוגמה האחרונה, אבל יש לי מאות כאלה: מדוע אתה לא מונע רכש של צינורות מים ל"מקורות" מתעשייה בחוץ לארץ, ואתה מבקש ואתה מונע יבוא?

<רן טוטנאור: אבל אני אומר, אתה יודע מה, אתה צודק.

<רן טוטנאור: יבוא זה טוב, זה עוזר לנו כמפעלים.

<רן טוטנאור: אבל שומו שמיים, אני מבקש הדדיות.

<רן טוטנאור: 142 מדינות אני מייצא, אתה יודע, מזיע דם, מקיא דם.

<רן טוטנאור: פתחתי חברות בכל מקום.

<רן טוטנאור: הממשל הסיני אסר עליי יבוא כי אני איימתי על השוק הסיני במוצרים שלי.

<רן טוטנאור: אני מייצר מכשירי סטריליזציה שאתה פוגש אצל רופאי שיניים, בבית חולים, you name it.

<רן טוטנאור: אמר לי: אם אתה לא מקים מפעל, אני לא נותן לך אישור יבוא.

<רן טוטנאור: הקמתי מפעל.

<רן טוטנאור: המפעל הזה מתחיל לעבוד באפריל אחרי שאנחנו נקבל את ה-S.F.D.A. הסיני.

<רן טוטנאור: מדינות חוץ לארץ הורגות אותנו, קורעות אותנו, ואנחנו באותו זמן, סליחה על הביטוי, פותחים רגליים למדינות שאין לנו הדדיות איתן.

<רן טוטנאור: מדינות כמו אינדונזיה, מלזיה, טורקיה.

<רן טוטנאור: מדינות שלא מאפשרות לנו לייצא - - -.

<רן טוטנאור: אם אתה תיכנס או תראה יומיום בחיפה או באשדוד, תראה אוניות מלאות במכולות מהמדינות האלה.

<רן טוטנאור: למה?

<רן טוטנאור: מדוע?

<רן טוטנאור: אנחנו מורידים את מכון התקנים, מורידים את כל היטלי הסחר.

<רן טוטנאור: מה אתם רוצים להשיג?

<רן טוטנאור: יוקר המחייה, בשם יוקר המחייה להרוג את התעשייה הישראלית?

<רן טוטנאור: תראה לי שקל, תוכיח לי ששקל אחד שעבר לצרכן על זה שהורדת את יוקר המחיה.

<רן טוטנאור: במה?

<רן טוטנאור: בזה שיבואן, הורדת לו 10,000 שקל מבדיקות במכון התקנים?

<רן טוטנאור: ה-10,000 שקל האלה יגיעו לאותו צרכן מסכן, לשוק הישראלי?

<רן טוטנאור: בשום פנים ואופן לא.

<רן טוטנאור: מה שאתה עשית בסך הכול, שכל יבוא זול ייכנס למדינת ישראל, הצרכן יקבל תוצרת זבל, ואנחנו ניסגר.

<רן טוטנאור: המצב הוא קשה בצורה לא רגילה, ואני רוצה עוד מילה אחת וזהו זה: כוח אדם.

<רן טוטנאור: התעשייה הישראלית מושתתת על העלייה הרוסית.

<רן טוטנאור: גם לי, מתוך 400 ומשהו עובדים בבית שמש רובם מהעלייה הרוסית.

<רן טוטנאור: החבר'ה האלה בני 55.

<רן טוטנאור: עוד עשר שנים, פלוס מינוס - - -

<קריאה: 60.

<רן טוטנאור: 60.

<רן טוטנאור: 55, 60.

<רן טוטנאור: עוד חמש שנים, שבע שנים, אין עובדים בתעשייה הישראלית.

<רן טוטנאור: איפה ההכשרה המקצועית?

<רן טוטנאור: איפה הכסף שהובטח לנו?

<רן טוטנאור: עובר מוועדה לוועדה לדיבורים, כל מה שאתם רוצים אבל בפועל כלום שום.

<רן טוטנאור: אם לא נתעורר כרגע, אם - - - לא יתעורר כרגע, לא תהיה פה תעשייה ישראלית.

<רן טוטנאור: ואנחנו יודעים שחקלאות, אנחנו יודעים בדיוק איפה היא, אף על פי.

<רן טוטנאור: אני מאוד עצוב להגיד את זה.

<רן טוטנאור: תיירות, כן או לא, לפי אינתיפאדה או לפי טיל זה או אחר.

<רן טוטנאור: מה נשאר?

<רן טוטנאור: 80 מיליארד דולר.

<רן טוטנאור: ממי?

<רן טוטנאור: מתעשייה.

<רן טוטנאור: אבל בקצב ש-30% יוצא מכאן לא יישאר הרבה, בטח לא לבן שלי שיהיה דור רביעי, אני דור שלישי.

<רן טוטנאור: תודה.

אבישי ברוורמן: מר רן טוטנאור, תודה לך.

אבישי ברוורמן: מר רן טוטנאור מדבר את האמת מדם ליבו.

אבישי ברוורמן: אני את מר רן טוטנאור מכיר מ-16 השנים שלי בבאר שבע.

אבישי ברוורמן: מר רן טוטנאור בא לשם, הקים, עבד בכל מקום.

אבישי ברוורמן: אני מכיר אותו שנים.

אבישי ברוורמן: מה שהוא מדבר זאת האמת שלו.

אבישי ברוורמן: הוא לא פוליטיקאי, הוא לא הדברים.

אבישי ברוורמן: הוא כואב את כאב התעשייה, ואני בטוח שהשר מקשיב לך.

אבישי ברוורמן: אני גם בעצמי עכשיו אמרתי שבשבילי, עוגן בישראל זו התעשייה.

אבישי ברוורמן: בגלל זה אני יושב בשקט, נפגש ומקשיב לתעשיינים.

אבישי ברוורמן: כי פה לפעמים בכנסת מדברים יותר מדי, והבעיה האמיתית, העם נמצא פה, והתעשיינים כואבים.

אבישי ברוורמן: ובלי תעשייה חזקה אין עתיד לכלכלה הוגנת ולרוב העובדים בישראל.

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: מר שמואל גנדלמן, מנכ"ל סינרג'י שבשדרות.

<שמואל גנדלמן: תיקון: סמנכ"ל.

<שמואל גנדלמן: טוב, קודם כל, כבוד היושב ראש, תודה רבה.

<שמואל גנדלמן: כבוד השר, חבר הכנסת נחמן שי.

<שמואל גנדלמן: אני מייצג פה מפעל של 250 עובדים שיושב בשדרות, בשער הנגב.

<שמואל גנדלמן: מתמחה בייצור כבלי חשמל, מתח נמוך ומתח עליון.

<שמואל גנדלמן: מחצית מהתפוקה שלנו אנחנו מייצאים לחוץ לארץ, כאשר הכול מיוצר פה, בארץ.

<שמואל גנדלמן: אנחנו לא חווים הרבה נחת מהפעילות שלנו בחוץ לארץ, ומן הסתם אנחנו גם לא נתפסים כיצרנים מקומיים שם אלא אנחנו מתחרים עם יצרנים מקומיים.

<שמואל גנדלמן: אני אמשיך מהקו של חברי, מר רן טוטנאור:

<שמואל גנדלמן: אנחנו ניגשנו למכרז בגרמניה.

<שמואל גנדלמן: זכינו יחד עם חברה פולנית נוספת, היינו הכי זולים.

<שמואל גנדלמן: ובמכתב לקוני מאוד פשוט, חברת החשמל הגרמנית ששייכת לאזור הבווארי שלחה לנו ואמרה לנו שלצערנו הרב הם פוסלים את הזכייה שלנו כי בהחלטה מקרו-כלכלית החליטו להעביר את הזכייה לשלושה יצרנים גרמניים.

<שמואל גנדלמן: זה המאבקים שאנחנו נמצאים.

<שמואל גנדלמן: לצערי הרב, המפעל הזה חייב כל פעם להוכיח אותו מחדש, את היותו ישראלי, גם מול הגורמים הממשלתיים והגופים הממשלתיים, פה, בארץ.

<שמואל גנדלמן: וזה מפעל שקיבל פגיעה ישירה של קאסם לפני שנתיים.

<שמואל גנדלמן: נזק מוערך – בין עשרה ל-15 מיליון שקל, כשאנחנו צריכים להוכיח שאנחנו ישראלים לכל דבר ועניין.

<שמואל גנדלמן: כדי להשתתף, כדי לשרוד, כדי להתקיים, אנחנו משקיעים במו"פ, אנחנו משקיעים בתהליכי יצור, יעילות, בקרה, אבטחת איכות, כל זאת כדי שאנחנו נוכל לעמוד בסטנדרטים נכונים וגבוהים כדי שנוכל להוציא את התוצרת שלנו החוצה, ומדובר על מאות מיליוני שקלים יצוא.

<שמואל גנדלמן: אה-מה-מה, אנחנו נתקלים בשוק המקומי, פה, בישראל, בתמונה אחרת לגמרי.

<שמואל גנדלמן: אנחנו פה נאבקים בעצם במוצרים בעלי איכות ירודה יותר.

<שמואל גנדלמן: אני אוכל גם לבוא ולציין שישנם יבואנים שמחזיקים תעודות הסמכה של מכון התקנים.

<שמואל גנדלמן: מטביעים תו תקן במוצר, במוצרים לא תקינים.

<שמואל גנדלמן: לא תקינים משמעותם מחירים זולים יותר, ועוד בתחום החשמל שאני אומר - - - תקני משמעותו בטיחות.

<שמואל גנדלמן: אם תבדקו בסקר של שריפות תבינו שאחוז גבוה מגורמי השריפות זה כבלים לא תקניים, לצורך העניין.

<שמואל גנדלמן: והנה, לראייה נכנסים למדינת ישראל בלי אכיפה, בלי בקרה, מוצרים לא תקניים.

<שמואל גנדלמן: ועכשיו אנחנו נכנסים לתהליך שבכלל בואו נפתח, אני אשתמש ולא אני אמרתי, מר רן טוטנאור אמר בואו נפתח רגליים וניתן לכולם להיכנס פנימה.

<שמואל גנדלמן: נתחיל לחפש במסדרונות וברחובות הצרים מי עשה מה.

<שמואל גנדלמן: האימוץ הזה של כל התקנים האירופאיים הוא חכם, הוא נכון.

<שמואל גנדלמן: כל התקנים הבינלאומיים לתפיסתי, האיחוד, יישור הקו הזה הוא נכון, אבל זה רק רובד אחד.

<שמואל גנדלמן: האירופאים יש להם עוד שורשים מאוד-מאוד ארוכים של דירקטיבות, של הנחיות, ממש עמוקים-עמוקים, שגם האכיפה שלהם באה לידי ביטוי.

<שמואל גנדלמן: פה אנחנו לא מתעסקים באכיפה.

נפתלי בנט: למה אתה מתייחס - - -

<שמואל גנדלמן: אני התייחסתי.

<שמואל גנדלמן: תיכף אני אתן דוגמה מאוד קטנה: אם יבואן יביא לגרמניה מוצר לא תקני, אתה תמצא אותו במאסר, ואתה תמצא את חשבון הבנק שלו בפחות כמה מאות מיליוני יורו.

<שמואל גנדלמן: פה זה לא קורה.

<שמואל גנדלמן: איפה האכיפה?

<שמואל גנדלמן: אז אנחנו יכולים לעשות אחד משני הדברים: או לרדת בצורה משמעותית ברמת הייצור שלנו, ולייצר מוצרים מן הסתם שיתחרו, ובמידה מסוימת גם לא תקינים.

<שמואל גנדלמן: אז אנחנו נאבד את השווקים שלנו בחוץ לארץ, וגם נאבד פה בסופו של דבר את השוק.

<שמואל גנדלמן: תחרות היא טובה אבל היא חייבת להיות תחרות הוגנת.

<שמואל גנדלמן: לא יכול להיות שמפעל שמשקיע מיליוני שקלים במעבדות, באיכות, מתמודד עם בית מלאכה טורקי שמביא כבלים לא תקניים, ואנחנו צריכים להתמודד עם זה.

<שמואל גנדלמן: התחרות חייבת להיות הוגנת.

אבישי ברוורמן: מר שמואל גנדלמן, תודה לך.

אבישי ברוורמן: מר ליאור לוי, מנכ"ל "ביסקול".

נפתלי בנט: רק בקשה מעשית: אם אפשר לרכז את המרכיבים האלה שאתה התייחסת אליהם לדברים שמחוץ.

נפתלי בנט: כי אני בעד השוואת התקנים, אני בעד יישור הקו, אבל מה שאתה אמרת עושה שכל.

נפתלי בנט: מר אמיר חייק, אם תרכזו את ההיבט הזה.

נפתלי בנט: אני לא מספיק מכיר את זה.

נפתלי בנט: זה נשמע לי מאוד נכון מה שאתה אומר.

נפתלי בנט: בסדר?

<שמואל גנדלמן: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: מר ליאור לוי, מנכ"ל "ביסקול".

אבישי ברוורמן: בבקשה, מר ליאור לוי.

<ליאור לוי: בוקר טוב.

<ליאור לוי: גם אני תעשיין דור שלישי, ומייצר סוכרזית ותמרוקים, ומייצג את התעשייה הקטנה והבינונית בהתאחדות התעשיינים.

<ליאור לוי: אני לא רוצה לחזור על כל מה שאמרו חבריי, הם בסופו של דבר צודקים, אבל אני מאמין שהרצון והכוונה טובים הם.

<ליאור לוי: זה יום חג בסופו של דבר שהכנסת מכבדת את התעשייה הישראלית, ואני רוצה להסתכל קדימה.

<ליאור לוי: אני רוצה להזכיר מה אירופה הגדירה לאחרונה.

<ליאור לוי: אירופה הגדירה את היעד שלה שאחוז התעשייה מהתוצר האירופאי לא ירד מ-20%.

<ליאור לוי: ואני קורא לכנסת, קורא לשר הכלכלה, קורא לשר האוצר, וקורא לכולם לקבוע כיעד שאחוז התעשייה, שאחוז התוצר התעשייתי מהתל"ג הישראלי יעמוד על אחוז דומה של 20%.

אבישי ברוורמן: היום כמה זה, מר אמיר חייק?

<ליאור לוי: 13.5%, אדוני.

אבישי ברוורמן: 13.5% מהתל"ג?

<ליאור לוי: 13.5%, וזה ירד מ-18%.

<ליאור לוי: זה כבר היה ב-18%.

אבישי ברוורמן: נכון.

אבישי ברוורמן: אז לפחות נגיע לגרמניה, אתה אומר.

<ליאור לוי: לפחות.

<ליאור לוי: הגשנו תכנית מפורטת למשרד הכלכלה שהתקבלה.

<ליאור לוי: אנחנו נגיש אותה גם למשרד האוצר.

<ליאור לוי: תכנית שנקראת "תחרות מבית".

<ליאור לוי: אנחנו מאמינים שבעזרתה נצליח לקדם את התעשייה הקטנה והבינונית בפרט, וכמובן את התעשייה בכלל.

<ליאור לוי: זה מה שיש לי להגיד.

אבישי ברוורמן: אני מודה לך.

אבישי ברוורמן: מר אורי לעדן מפתח תקווה.

אבישי ברוורמן: כן, בבקשה.

<אורי לעדן: סולמות "חגית".

<אורי לעדן: אני רוצה לדבר ברחל בתך הקטנה על החוויות שאני חווה בשנה האחרונה.

<אורי לעדן: אני מנהל חברה שמייצרת סולמות מאז 1967.

<אורי לעדן: חברה ותיקה.

<אורי לעדן: חברה שעושה מאמצים גדולים כדי לעמוד בתקנים של הסולמות שמתאימים לתקנים הבינלאומיים, במקרה זה אירופאיים.

<אורי לעדן: ואני רוצה להגיד שאני מרגיש זלזול באחרונה, והזלזול נובע משני דברים שאני חוויתי אותם ונראים לי מאוד קשים: אחד זה תיקון מסובך בחוק התקנים שבוועדה הזאת התקבל ואחר כך התקבל בכנסת.

<אורי לעדן: תיקון מסובך, שלמעשה מפנק את היבואנים ומרע את המצב של היצרנים המקומיים.

<אורי לעדן: אנחנו מבוססים על השוק המקומי, מייצאים רק מעט.

<אורי לעדן: המצב שנוצר זה שלמעשה מוצרים שאינם תקניים נכנסים בשפע למדינה כי האפשרות - - -

אבישי ברוורמן: מר אורי לעדן, אולי תיתן פה, כמו שהיה פה בנקודה הקודמת עם מר שמואל גנדלמן, תן את הדוגמאות בשטח שלך לגבי - - -

<אורי לעדן: כן, כן, בשטח שלי.

<אורי לעדן: סולמות לא תקניים נכנסים למדינה כי הכלל עכשיו השתנה.

<אורי לעדן: הבדיקות הן לא בכניסה, לא בשער הכניסה למדינה, הבדיקות הן כאילו צריכות להיות בשוק, ואכיפה שמובטחת שהיא עשויה להוציא את הסולמות שאינם תקניים מתוך השוק, זה למעשה לא קיים.

<אורי לעדן: אז מה שקורה זה שמוצרים זולים, סולמות זולים נכנסים לשוק.

<אורי לעדן: עכשיו הגיע המצב לידי כך שמכון התקנים איננו בודק סולמות פרקיים או מפרקיים שהם למעשה מובאים לארץ בעשרות אלפים.

<אורי לעדן: מדוע?

<אורי לעדן: משום שקרה מצב שבו האירופאיים עדכנו את התקן שלהם, ואנחנו חייבים ללכת אחרי העדכון של האירופאיים.

<אורי לעדן: העדכון האירופאי חילק את התקן לשני חלקים, עם סולמות שאינם מפרקיים וסולמות מפרקיים.

<אורי לעדן: הרשמיות הוחלה רק על הסולמות הרגילים, ועל הסולמות המפרקיים לא הוחלה.

<אורי לעדן: אנחנו כמובן פנינו - - -

אבישי ברוורמן: מר רן כהן, אתה רושם את זה?

רן כהן: אני רושם.

אבישי ברוורמן: תודה.

נפתלי בנט: לא, האמת זה לא מר רן כהן זה גרישה, כי מר רן כהן לא קובע את התקינה בפועל.

אבישי ברוורמן: לא, אני אומר למה גרישה - - -

<אורי לעדן: למה?

<אורי לעדן: הם מפחדים - - -

רן כהן: - - -

<אורי לעדן: מה שקורה שגרישה או אני לא יודע, הם מפחדים, העובדים שלו, יש איזה עובד שנקרא - - -, מפחד בכלל לגשת ולבקש מהשר - -

<קריאה: זה מגרישה.

<אורי לעדן: - - או מגרישה, מבקש להחיל את הרשמיות גם על החלק השני.

<אורי לעדן: אז מנסים לעשות כל מיני פטנטים, להחזיר למצב קודם.

<אורי לעדן: בקיצור, זה לא עובד ככה.

<אורי לעדן: זאת אומרת, אני מרגיש שנוצרה אווירה שלילית לגבינו: גם דרך העניין הזה, וגם דרך העניין של - - -.

<אורי לעדן: אבל כל דבר כזה שקורה הוא נותן רמזים ואני אתן דוגמה: חברת החשמל שאנחנו עובדים איתה כבר שנים רבות, ומייצרים לה סולמות יוצאים מן הכלל על פי דרישותיהם, עשתה לפני כמה חודשים מכרז.

<אורי לעדן: אנחנו זכינו במכרז.

<אורי לעדן: אבל חברת החשמל החליטה ש-30% ממוצר עיקרי היא קונה מיבואן שמביא את הסולמות מסין.

<אורי לעדן: למה?

<אורי לעדן: כי ככה.

<אורי לעדן: אבל כדי ליצור תחרות, מכיוון שאנחנו כבר הפכנו להיות ספק יחיד במשך השנים עם המשקאות שלנו וכולי.

<אורי לעדן: אבל זה צחוק, מה שיקרה זה דבר ברור: ככל שמייבאים אז מייבאים יחד עם הייבוא את האבטלה.

<אורי לעדן: יצור בארץ מייצר מקומות עבודה.

<אורי לעדן: לא צריך לחזור, זה - - - הרבה פעמים.

אבישי ברוורמן: מר אורי לעדן, זמנך עבר.

אבישי ברוורמן: הבנו.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: הצגת את הדברים בצורה ברורה.

אבישי ברוורמן: מר שפי עוז מחברת "לגין אריזות", קיבוץ יגור.

אבישי ברוורמן: סיפור הטונה שעבר גם אצלי בעבר, גם בוועדת הכספים כשהייתי יושב ראש, והוא עוד ממשיך הלאה.

אבישי ברוורמן: מה קורה עם הטונה ביגור?

<שפי עוז: טוב, שלום לכל מכובדיי.

<שפי עוז: אני לא פוליטיקאי, ואני לא בא לפה - - -

<קריאות: - - -

<שפי עוז: אבל אני תעשיין גאה, ואני אגיד: קודם כל, אנחנו מפעל שקיים 75 שנה, אז אנשים מכירים באריזות המזון.

<שפי עוז: אנחנו נמצאים מפעל לאריזות פח.

<שפי עוז: למעשה, אחד מהשניים היחידים בארץ, אפשר לומר המוביל, אבל לא זה הנושא.

<שפי עוז: נושא הורדת מכסים בטונה, שזה בעצם מהווה פגיעה קשה מאוד, פגיעה אנושה בתעשיית כחול לבן.

<שפי עוז: התייחסו כל הזמן ליצרניות הטונה.

<שפי עוז: יש פה תחרות מאוד חזקה, חמש יצרניות טונה, רק אגיד: "ויליגר" בקריית מלאכי, "סטארקיסט" בטירת הכרמל, "שימורי מרכז" בבקה אל-גרביה, יש לנו את "פיל טונה" בבאר שבע, ו"פרי הגליל" בחצור הגלילית.

<שפי עוז: אז מתייחסים לנושא הזה, ובעצם הורדת המכסים עשויה להביא לחיסול התעשייה הזו.

<שפי עוז: ההשפעה של מעבר, והוזכר פה ש-400,000 בתעשייה זה גם נותני שירות ומעבר, אז כל נושא של המפעל אצלנו זו פגיעה קשה מאוד.

<שפי עוז: אנחנו מדברים על 40% מהתוצרת שלנו שהולכת לתעשייה הזו.

<שפי עוז: רק כדי לדעת, אנחנו מפרנסים מאות משפחות בסביבה: מאיבטין, חוואלד, קריות, נשר, יגור ועוד.

<שפי עוז: ומאוד מאוד חשוב להבין שהפגיעה הזו שהיא כבר קורית היום.

<שפי עוז: אנחנו מדברים על יום חג לכחול לבן, הלוואי שנוכל לחגוג את זה, ואני אברך אם בעוד שנה נוכל לחגוג את זה – 400,000 איש פלוס ולא הרבה מתחת.

<שפי עוז: כי מה שדבר כזה מוביל, הוא מוביל לפגיעה אנושה בתעשייה שלנו: אם זה גם נותני שירות נוספים, אם זה קרטונים או אריזות אחרות שגם ייפגעו מזה, בו בזמן שאנחנו שומעים פה על נושא הייבוא הלא סביר, אז סתם מספרים כדי לסבר את האוזן: תאילנד שיש בה תעשיית טונה נרחבת, היא מגנה על תעשיית הטונה ב-60% מכס, לא ב-12% שרוצים להשאיר פה בעוד שנתיים.

<שפי עוז: ארצות הברית מגנה על תעשיית הטונה עם מכס של 35%.

<שפי עוז: הם מבינים את החשיבות של הגנה על התעשייה שלהם, בזמן שאצלנו אנחנו נותנים לזה ככה לעבור.

<שפי עוז: זה בנוסף לדברים שאנחנו מתמודדים איתם, אתגרים לא פשוטים: הוזכרו פה כל נושאי מים, ארנונה, בטיחות, איכות הסביבה וכל הזה.

<שפי עוז: הכול נפלא.

<שפי עוז: יש עוד דבר שאנחנו מתמודדים איתו ביומיום וזה יבוא מטורקיה.

<שפי עוז: סחורה, אני לא אגיד נחותה, סחורה פחות איכותית משלנו.

<שפי עוז: בלי חסמים.

<שפי עוז: אבל ההתמודדות של זה יחד עם ההתמודדות בהורדת המכסים עלולה להוות פגיעה אנושה ב"לגין אריזות", ואני אומר את זה גם בשם תעשיית הטונה, וזה אחרי שיחות ארוכות איתם, כולל דיונים שהיו פה בוועדה שדחו את זה, עקב כך שראו שגם חובת המדינה היא להגן בעצם על האזרחים שלה ולדאוג להם לתעסוקה ולפרנסה בכבוד.

אבישי ברוורמן: אני מודה לך.

<שפי עוז: ותודה על ההזדמנות להגיד את זה.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: אני מודה.

אבישי ברוורמן: אני חושב גם שמה שמאפיין את הישיבה הזאת זה לא רק שאני מעריך את הזמן של ההקשבה, כי אני לפעמים יושב בהרבה ישיבות שכל אחד צועק, ופה הציבור שבאמת הוא הציבור המוביל, הוא ציבור אחראי, ואני אפילו מוכן להגיד מבוגרים אחראיים, אני חושב שזה מאוד חשוב מה שקורה פה.

אבישי ברוורמן: ואני אבקש ממר ברוך שניר, שהוא הכלכלן של התאחדות המלאכה והתעשייה.

<ברוך שניר: בוקר טוב.

<ברוך שניר: אני רק רציתי לקשור בין הנושא של יזמות תעשייתית והמחסור בכוח אדם מקצועי, החינוך הטכנולוגי בקרב המפעלים הזעירים - - - אצלנו.

<ברוך שניר: כיום המצב הוא ששני שליש - - -

נפתלי בנט: עוד פעם, מה תפקידך?

<ברוך שניר: ברוך שניר, מנהל תחום כלכלה, התאחדות המלאכה והתעשייה.

<ברוך שניר: היום המצב הוא ששני שליש לערך מבעלי המפעלים שלנו הם בוגרים בנתיב המקצועי לשעבר, באותו חינוך מקצועי שהיה קיים לפני שניים-שלושה עשורים, ופשוט יש הכרח בראייה ממלכתית בין-משרדית להחזיר באיזושהי צורה את מערכת החינוך הזו, לא רק מבחינת הנושא של המענה למחסור בכוח האדם המקצועי, אלא אם אנחנו באמת רוצים לשמור על קאדר של יזמים או אותם אנשים שאכן יקימו את המפעלים הקטנים בתחום התעשייתי.

אבישי ברוורמן: תודה למר ברוך שניר.

אבישי ברוורמן: מר דוד ברזילי, מנכ"ל מ.

אבישי ברוורמן: ברזילי.

אבישי ברוורמן: ואחריו, עורך הדין יוסי לוי, יועץ משפטי למטה כחול לבן.

<דוד ברזילי: טוב, צהריים טובים לכולם.

<דוד ברזילי: שמי דודי ברזילי, אני דור שני לחברת מ.

<דוד ברזילי: ברזילי.

<דוד ברזילי: אבא שלי הקים את החברה לפני 40 שנה.

<דוד ברזילי: חברה שיושבת באשקלון, עוסקת בעיבוד שבבים וזיווד אלקטרוני.

<דוד ברזילי: עובד בעיקר מול התעשיות הביטחוניות.

נפתלי בנט: כמה עובדים יש לך?

<דוד ברזילי: 35 עובדים ישירים, כמובן, ואני מעסיק לא מעט קבלני משנה, שזה מגיע, לדעתי, ללמעלה מ-100 עובדים, אבל זה לא ה-issue.

<דוד ברזילי: אני רוצה לדבר על מספר נושאים.

<דוד ברזילי: חבריי פה דיברו מדם ליבם, גם אני אדבר כך: אחד, כל סוגיית החינוך הטכנולוגי והתעסוקה, זה משהו שדי, נמאס כבר לשמוע.

<דוד ברזילי: חבר'ה, קבלו החלטות.

<דוד ברזילי: הסתובבתי פה בין הוועדות, ההוא אומר לי משרד הכלכלה, זה אומר לי משרד החינוך.

<דוד ברזילי: עכשיו, חבר'ה, בואו, קבלו החלטה.

<דוד ברזילי: בואו, קבלו החלטות מי המשרד האחראי.

<דוד ברזילי: תעשו תכנית רב שנתית מסודרת: כמה בתי-ספר מקימים בכל שנה, איזה מגמות לומדים, איזו גאווה מקצועית יש לכל אחד.

<דוד ברזילי: אני באתי מההייטק.

<דוד ברזילי: הייתי בעברי בצבא, באגף התקשוב, וזה היה קל, יחסית.

<דוד ברזילי: עשיתי בדיוק מסלול הפוך – מהגדול לקטן, עכשיו אני קטן.

<דוד ברזילי: את לשכות התעסוקה אפשר לסגור מחר בבוקר, אני אגיד לך למה: חבל על הכסף של כל עובדי הציבור שם כי אין להם עובדים לתת לי.

<דוד ברזילי: אני הולך לחברות כוח אדם פרטיות, משלם קופון של 30% על כל עובד כי אני רוצה להשיג עבודה.

<דוד ברזילי: ותגידו לי, איך אפשר לחיות ככה?

<דוד ברזילי: יש לשכות תעסוקה שאני פתוח עם עשר משרות של כרסמים, מפעילי לייזר, מבנאים.

<דוד ברזילי: איפה יש מבנאים?

<דוד ברזילי: אני בשבוע הבא הולך להיפגש עם רח"ט תכנון מהצבא כדי לראות כמה מבנאים מחיל האוויר כדי שאני אוכל לקלוט אותם.

<דוד ברזילי: אז על כל סוגיית התעסוקה תפתחו איזשהו באמת דיון מעמיק לראות מה קורה, כי בתכל'ס זה נושא פרוץ שחברות כוח האדם גוזרות קופון גדול.

<דוד ברזילי: דבר שני, זה כל מה שקשור ליצואן העקיף.

<דוד ברזילי: לא דובר פה אבל אני עושה מאה אחוז יצוא, אבל אין לי שום הטבות.

<דוד ברזילי: אני יושב באשקלון, חטפתי הכי הרבה קסאמים ב"עמוד ענן".

<דוד ברזילי: כמובן שגויסתי למילואים כי יש לי תפקיד בכיר בצבא, אז אבא שלי נשאר לבד, אבל אין לי שום הטבות.

<דוד ברזילי: אני צריך ללכת ל"אלתא", לרדת על ארבע שיחתמו על יצואן עקיף.

<דוד ברזילי: ללכת ל"רפאל", לרדת על ארבע.

<דוד ברזילי: למה?

<דוד ברזילי: אני עושה מאה אחוז יצוא.

<דוד ברזילי: אני עושה פרויקטים מאוד מסווגים - - -

נפתלי בנט: אתה נספר כמקומי?

<אמיר חייק: כיצוא עקיף.

<דוד ברזילי: אני יצוא עקיף.

<אמיר חייק: הוא נספר כמקומי.

נפתלי בנט: ואתה כפוף לחוק עידוד השקעות הון?

<דוד ברזילי: בוודאי.

<דוד ברזילי: אם אני אביא את הנייר שכולם צריכים לחתום לי עליו, שהבירוקרטיה והרגולציה היא אלוהים ישמור.

<דוד ברזילי: הרי אני עושה מאה אחוז יצוא, אבל לא באופן ישיר אלא באופן עקיף: ל"אלתא", ל"רפאל", שאתם משמנים אותם, ואני גם מממן אותם.

<דוד ברזילי: אני אשראי, נותן להם אשראי:

<דוד ברזילי: תע"ש משלמת לי שוטף 280-190.

<דוד ברזילי: תגיד לי, איך אפשר לעבוד ככה?

<דוד ברזילי: עכשיו, אני הולך לוועדת הכלכלה, אומרים לי: תשמע, יהיה חוק.

<דוד ברזילי: חבר'ה, לא צריך חוק, תקבלו החלטה שמהראשון לפברואר "אלתא" ו"תע"ש" משלמים לי שוטף 45.

<דוד ברזילי: נגמר העניין.

<אברהם בר דוד: שוטף 30.

<אברהם בר דוד: למה - - -

<דוד ברזילי: שוטף 45, ניתן להם הנחה.

<דוד ברזילי: לפני שנתיים הם שילמו שוטף 45, אז הוציאו נייר שמהתאריך הזה והזה אתה מקבל שוטף 90.

<דוד ברזילי: חבר'ה, זה בלתי אפשרי לעבוד בדבר הזה.

<דוד ברזילי: לא רוצה קרן הלוואות מערבות מדינה.

<דוד ברזילי: אני מסתדר לבד, אני יודע לעבוד לבד.

<דוד ברזילי: תנו לי דברים של מסגרות בסיסיות.

<דוד ברזילי: זה הכול.

<דוד ברזילי: מאוד פשוט.

<דוד ברזילי: אז הסוגיה של תנאי תשלום, חייבים לטפל בה באופן חזק ומהיר.

<דוד ברזילי: מהיר.

<דוד ברזילי: שני דברים אחרונים: אחד, זה כל מה שקשור למרכז ההשקעות.

<דוד ברזילי: כבוד השר, זה חונה במגרש שלך.

<דוד ברזילי: ואני כדי לקבל היום לתעשייה המסורתית ממרכז ההשקעות איזשהו מענק צריך איזה רואה חשבון שיהיה לידי, רק שיידע למלא את הטפסים, ואיזה מאעכרים שמסתובבים ואני לא מוכן לקחת אותם.

<דוד ברזילי: תעשו את העסק פשוט.

<דוד ברזילי: את העסק פשוט, שאני יכול לבוא בעצמי ולעשות את זה.

<דוד ברזילי: לא צריך לקחת את כל היועצים האלה שימלאו לי את הטופס המקוון הזה.

<דוד ברזילי: ואם לא כתבתי בדיוק את מה שאתה התכוונת – זה לא לעניין.

<דוד ברזילי: אתה יודע, כשאני פה אין לי איזה מישהו שבולם אותי מאחורה.

<דוד ברזילי: אבא שלי, בן 75, שיהיה בריא, הוא עובד בייצור עדיין, והוא לא יצא לפנסיה עוד.

<דוד ברזילי: אז אתה יודע, הדברים האלה הם קריטיים.

<דוד ברזילי: הדבר האחרון זה כל מה שקשור לאופסט.

<דוד ברזילי: האופסט זה שערורייה שאין כדוגמתה במדינת ישראל.

אבישי ברוורמן: תסביר רק לצופים בטלוויזיה את האופסט.

<דוד ברזילי: אני אסביר.

<דוד ברזילי: זה כל מה שקשור לרכש הגומלין.

<דוד ברזילי: אנחנו, ואני אטבע את המושג הזה: אנחנו מדינת אב טיפוס.

<דוד ברזילי: אתה רוצה חדשנות?

<דוד ברזילי: הנה חדשנות.

<דוד ברזילי: רק אבי טיפוס עושים.

<דוד ברזילי: אתה בא ל"אלתא", אתה בא ל"רפאל", אומרים לך: שמע, תעשה אב טיפוס.

<דוד ברזילי: אתה מתכנן, משקיע שעות הנדסה, מייצר, לא מרוויח שקל.

<דוד ברזילי: עשית אב טיפוס, כולם מבסוטים, הולכים לידידינו הסינים וההודים ומייצרים את זה שם.

<דוד ברזילי: אני אומר להם: אוקיי, תנו לי עכשיו קצת production mass, קצת איזשהו משהו שאני אוכל לייצר פה במפעל.

<דוד ברזילי: אומרים לי: אתה יקר מדי.

<דוד ברזילי: הולכים לסין.

<דוד ברזילי: ואת כל מה שהתעשייה הזאת אמורה לכאורה לייצר פה או אני רוצה שתייצר פה, מייצרת לי שם.

<דוד ברזילי: אז אני עכשיו הולך לפתוח מפעל בהודו.

<דוד ברזילי: למה?

<דוד ברזילי: למה אני צריך לפתוח מפעל בהודו?

<דוד ברזילי: יש לי את התשתיות?

<דוד ברזילי: יש לי את האנרגיות?

<דוד ברזילי: יש לי את התקציב?

<דוד ברזילי: לא.

<דוד ברזילי: לכן, גם בסוגיית האופסט צריך לראות מה התמהיל.

<דוד ברזילי: לא יכול להיות שאנחנו, את כל האופסט של התעשיות הביטחוניות יעשו בחוץ לארץ.

אבישי ברוורמן: אתה משלים את מר אברהם בר דוד.

אבישי ברוורמן: יש ביניכם איזה 20 שנה הבדל, אבל - - - לאותה שיחה.

<אברהם בר דוד: אבל הבעיה נשארה אותו דבר.

<דוד ברזילי: לכן, אלה באמת הדברים - - -

אבישי ברוורמן: תודה, מר דוד ברזילי.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

<גבריאל גולומב: סליחה, כבוד היושב-ראש, אני מנהל את הרשות לשיתוף פעולה תעשייתי – רשפ"ת – רכש גומלין.

<גבריאל גולומב: יש פה בלבול.

<גבריאל גולומב: אולי תרשה לי - - -

אבישי ברוורמן: תיכף ניתן לך לתקן אותו.

אבישי ברוורמן: בסדר.

<גבריאל גולומב: אוקיי.

אבישי ברוורמן: מר איתן קינן.

אבישי ברוורמן: בבקשה, מר איתן קינן.

<איתן קינן: תודה על רשות הדיבור.

<איתן קינן: אני רציתי להתמקד בנושא אחד שבמובן כזה או אחר - - -

אבישי ברוורמן: מה אתה מייצר, מר איתן קינן?

<איתן קינן: אני גם כן שייך לתעשיית המתכת בתחום הביטחוני.

אבישי ברוורמן: איפה המפעל?

<איתן קינן: המפעל בחולון.

<איתן קינן: אם שואלים על כוח אדם וכדומה – המפעל, קיבלתי אותו עם 31, ירדתי ל-18.

<איתן קינן: אני מקווה להתאושש.

<איתן קינן: אבל לא זה הנושא.

<איתן קינן: אני לא רוצה להתמקד בי, אני רוצה להתמקד במה שנקרא אכיפה ומשמעת.

נפתלי בנט: יש לפעמים, בחברה שלי הייתי 70 עובדים, ירדתי ל-24, וכיום יש 400.

נפתלי בנט: אז אנחנו לפעמים - - -

<איתן קינן: אז אם זה הכיוון אני מוכן.

<איתן קינן: אבל אני באמת רוצה להתמקד במשהו מאוד צר.

<איתן קינן: אני נמצא באיזו מלחמת קיום כזו או אחרת מול מינהל הרכש, ואני הייתי רוצה לנצל את הבמה.

<איתן קינן: תראו, הנושא בפשטות זה לחייב את מינהל הרכש.

<איתן קינן: לכפות על התעשיינים שהוא רוכש מהם בשקלים לייצר בשקלים.

<איתן קינן: במילה מאוד פשוטה.

<איתן קינן: היה פעם איזה סעיף בכל חוזה של מינהל הרכש לתעשיות הביטחוניות שאמר:

<איתן קינן: רק באישור מינהל הרכש יש אישור לא לייצר בארץ או לא משנה.

<איתן קינן: זה המשמעות של כחול לבן, בסך הכול.

<איתן קינן: ובסך הכול, מה כל כך קשה ליישם דבר שכזה?

<איתן קינן: הרי התעשיות הכבדות שלנו, ארבע-חמש התעשיות הביטחוניות הכבדות שלנו, הן יכולות להרשות לעצמן לרכוש גם בחוץ לארץ.

<איתן קינן: הכוונה מאוד פשוטה: תחייבו אותן לרכוש בארץ, בחוק.

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: אתה רצית קודם להסביר.

אבישי ברוורמן: אדוני, רק לפרוטוקול.

<גבריאל גולומב: גבי גולומב, אני ממלא מקום מנכ"ל רשפ"ת – הרשות לשיתוף פעולה תעשייתי.

<גבריאל גולומב: אנחנו מופקדים על תקנות חובת שיתוף פעולה תעשייתי, מה שנקרא בז'רגון רכש גומלין.

<גבריאל גולומב: אז יש פה שני נושאים - - -

אבישי ברוורמן: אנא, תסביר לנו מה הדברים שהם אמרו, מר אברהם בר דוד, ומר דוד ברזילי, איפה הם טועים ותתקן אותם.

<גבריאל גולומב: אוקיי.

<גבריאל גולומב: אני אתחיל עם מר דוד ברזילי.

<גבריאל גולומב: מר דוד ברזילי מתייחס למימוש התחייבויות לרכש גומלין שמוטל על תעשיות ביטחוניות ישראליות בייצוא לחוץ לארץ, שבמסגרתן הן צריכות לתת עבודה לתעשיות במדינות שמחויבים בהן ברכש גומלין.

<גבריאל גולומב: והיום מרכז הכובד הוא הודו, ויש להם התחייבויות עצומות, ולכן מחפשים דרכים איך לממש את ההתחייבות האלה.

<גבריאל גולומב: כי אם לא יממשו אותן לא יקבלו היתר עבודה, ייכנסו לרשימה שחורה, יטילו עליהן גם קנסות.

<גבריאל גולומב: אנחנו גם כן משתדלים לעזור להן במימוש התחייבויות בחוץ לארץ על סמך החלטת ממשלה.

<גבריאל גולומב: כי אנחנו, התפקיד שלנו להשיג התחייבויות מאותם ספקים שמוכרים ללקוחות ממשלתיים בהיקפים גדולים: אם זה בתחום הביטחוני או בתחום האזרחי.

<גבריאל גולומב: גם משרד הביטחון, גם חברת החשמל, רכבת ישראל וכדומה.

<גבריאל גולומב: אז לפעמים יש מקרים שחברה מתקשה לממש ואנחנו יכולים לקזז התחייבות שלה כנגד התחייבות של חברה ישראלית בחוץ לארץ.

<גבריאל גולומב: אבל עיקר העבודה שלנו זה לדאוג לכך שיושגו ההתחייבויות, לא רק ברכישות - - -

אבישי ברוורמן: אבל אני שואל אותך, וגם זה - - - למר אברהם בר דוד: הנקודה העיקרית ברכישות גומלין שמה שאומרים לך, שבארץ רוכשים אבל כשרוצים ללכת למקום אחר פתאום יש את כל החסמים.

אבישי ברוורמן: הוא דיבר על מה שקרה, מר אברהם בר דוד, למשל, עם ארצות הברית.

אבישי ברוורמן: אומרים לך בסדר.

אבישי ברוורמן: אני זוכר בזמנו שהייתי אחראי גם בבנק העולמי על חלק מהנושאים ובנושא סחר חקלאי וכולי, היית מגיע ליפן, היית - - - לסין.

אבישי ברוורמן: אז שם אפשר להתחרות.

אבישי ברוורמן: אבל פתאום מעמיסים עליך כל כך הרבה קווטות, חוקים, רגולציות – אתה יכול לייבא, אבל אתה לא יכול להיכנס.

אבישי ברוורמן: זה מה שאמר לך מר אברהם בר דוד, ולכן השאלה היא שבחלק מהתנאים האלה אנחנו יוצאים נפסדים, ופה השאלה מה אפשר לעזור להם?

<גבריאל גולומב: תראה, העובדה היא שבשעה שבממוצע היקף ההתחייבויות השנתי המושג עומד על כחצי מיליארד דולר, היקף המימושים מגיע לכשניים וחצי מיליארד דולר.

<גבריאל גולומב: דהיינו, פי חמישה.

<גבריאל גולומב: זאת אומרת, מצליחים להשיג דרך רכש גומלין בערך פי חמישה יותר מהתחייבויות.

אבישי ברוורמן: יפה.

<אברהם בר דוד: - - - שאנחנו - - - בתעשיות האלה שאני מייצג, זה רק 200 מפעלים, ומתוך מה שקיבלוGeneral Dynamics - - -, והיה צריך לעשות גומלין, אז הצלחתי אחרי מאמץ של שנה וחצי לקבל מיליון דולר מתוך חברה של 150 מיליון דולר.

אבישי ברוורמן: אז רק אולי באמת תתייחס.

אבישי ברוורמן: אתה אמרת שבתחילה דיברת כללי, לנושא של התעשיות - - -

<אברהם בר דוד: האמריקאים לא מחויבים.

<אברהם בר דוד: כתוב שם: they will do the best effort.

<אברהם בר דוד: נכון?

<אברהם בר דוד: אין מחויבות.

<אברהם בר דוד: אין מחויבות אמריקאית.

<אברהם בר דוד: יש the best effort.

<אברהם בר דוד: זה הכול.

רן כהן: לאמריקאים יש מחויבות לאמריקאים.

אבישי ברוורמן: איך אמרו, עניי עירך קודמים.

אבישי ברוורמן: כן.

<גבריאל גולומב: למרות שמדובר ברכש בכספי סיוע אנחנו דורשים התחייבויות ומקבלים אותן.

<גבריאל גולומב: יש מקרים שבהם המימוש יותר קל.

<גבריאל גולומב: למשל: Lockheed Martin, על רכישת ה-F-16 מלפני 10, 12 שנה, היא התחייבה למיליארד וחצי דולר לממש תוך 12 שנה, גמרו את זה תוך ארבע שנים.

<גבריאל גולומב: עכשיו, G.D.L.S., על הנמר, הדרישה הייתה שהעבודה תלך למפגעי הנמר, ובאמת אנחנו עומדים על זה, והם כבר מסרו הזמנות ל-25 מפעלים, מתוך זה 18 מפעלים קטנים.

<גבריאל גולומב: היינו - - -

אבישי ברוורמן: אז רגע, מר גבי גולומב, מה שאתה אומר שסך הכול זה בסדר.

אבישי ברוורמן: יש אולי בעיות פה ושם אבל אתה מבסוט.

<גבריאל גולומב: כן.

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: אוקיי.

אבישי ברוורמן: אני אבקש מעורך הדין יוסי לוי, יועץ משפטי של כחול לבן.

<יוסף לוי: אני יועץ משפטי של כחול לבן בהתאחדות התעשיינים, כפי שינון תיקן אותי בוועדה.

<קריאה: מיוצר בישראל.

<יוסף לוי: כבוד השר, חבר הכנסת פרופסור אבישי ברוורמן, חבר הכנסת נחמן שי, חבר הכנסת איתן כבל.

<יוסף לוי: אני רוצה להגיד משהו כאמת כואבת: ממשלת ישראל, שהיא הרוכש הגדול ביותר במדינה כולל החברות הממשלתיות, בסופו של חשבון שונאת, ממשלת ישראל שונאת כחול לבן, וזאת העובדה המצערת.

<יוסף לוי: יותר מזה, אם בודקים את זה על בסיס בינלאומי היא למעשה מפלה לרעה תעשייה ישראלית או יצרנים ישראלים לעומת יצרנים זרים, ואני אסביר למה אני מתכוון: קודם כל, משהו היסטורי שיעניין אתכם: כשחוק חובת מכרזים נחקק בשנת 1992 שכחו את העדפת תוצרת הארץ.

<יוסף לוי: למעשה ביטלו את תוצרת הארץ במסגרת החוק.

<יוסף לוי: למה?

<יוסף לוי: משום שמי שיזם את החוק זה משרד האוצר, ומשרד האוצר לא מתעניין כל כך בהעדפה אלא בגרוש.

<יוסף לוי: התאחדות התעשיינים פנתה לראש הממשלה יצחק רבין ואמרה לו: אדוני ראש הממשלה, שכחו את ההעדפה.

<יוסף לוי: יצחק רבין המנוח אמר: לא מתקבל על דעתי.

<יוסף לוי: אני עוד זוכר את - - - כי הוא היה בארצות הברית, כמו חבר הכנסת נחמן שי שלכן הוא אולי יושב ראש השדולה, ועיכב את כניסתו של החוק במשך שלוש שנים עד שהתקנות נכנסו לתוקף; והתקנות נכנסו לתוקף, הן היו תקנות רזות יחסית בגלל מאבקים בלתי פוסקים של החשב הכללי ושל משרד האוצר.

<יוסף לוי: עכשיו, יש לנו סוף-סוף תקנות, ויש לנו תקנות רכש גומלין.

<יוסף לוי: אני אומר גם בפקפוק מסוים מה תפקידי, כי, למשל, את תקנות רכש גומלין אני בהתנדבות רבה למשרד הכלכלה או משרד התעשייה התנדבתי בעצמי, על בסיס ההשכלה האמריקאית שלי וכדומה, לנסח עבורם, ולכן אני רואה את עצמי לא רק התאחדות התעשיינים, אני רואה את עצמי מדינה.

<יוסף לוי: תסלחו לי על העובדה שאינני צנוע כי עשיתי הרבה דברים כאן בהתנדבות.

<יוסף לוי: עכשיו, מה שרציתי לומר זה כך: אז יש לנו תקנות העדפת תוצרת הארץ.

<יוסף לוי: תקנות העדפת תוצרת הארץ שנחקקו למעשה הן אות ריקה בספר החוקים.

<יוסף לוי: למה?

<יוסף לוי: משום שמדינת ישראל בתחילת שנות התשעים או למעשה באמצע שנות השמונים הצטרפה לאמנה במסגרת - - - וה-.O.T.W, שקוראים לה - - - קוד הרכישות הממשלתיות, שלמעשה מבטלת את העדפת תוצרת הארץ בכל מה שקשור לרכישות ממדינות חברות.

<יוסף לוי: עכשיו, המדינות החברות הן כל מדינות המערב, ועכשיו סין עומדת להצטרף.

<יוסף לוי: לכן, אם יבדקו מתי ניתנת העדפה לתוצרת הארץ, היא ניתנת אולי במקרים מזעריים של בין 5% ל-10%.

<יוסף לוי: שישאלו אותי: אבל בכל זאת יש העדפה, איך הגענו לאפליה?

<יוסף לוי: מדינת ישראל חתמה על האמנה הזאת לא כדי שייפתחו לה מכרזים במדינות אירופה או המדינות שחברות במערב – אני עוזב רגע את ארצות הברית – אלא היא רצתה בעצם לבטל את ההעדפה.

<יוסף לוי: אבל התעשייה הייתה זכאית להדדיות - - - במדינות אחרות.

<יוסף לוי: אבל מה שקורה בפועל, שאני אומר בצורה מפורשת: אחרי 20 שנה אף אחד לא יכול להצביע ולו על מכרז אחד בחוץ לארץ שהתעשייה הישראלית זכתה בו בגין האמנה.

<יוסף לוי: אני עוזב רגע את ארצות הברית.

<יוסף לוי: למה?

<יוסף לוי: בגלל שבאירופה לא מקיימים את האמנה הזאת באופן שהוא חוץ חקיקתי.

<יוסף לוי: הם מפלים לטובה, ובצדק, תסלחו לי, את היצרנים המקומיים על פני יצרני חוץ.

<יוסף לוי: ומה שסיפר כאן מר שמואל גנדלמן, חוטף הקטיושות הסדרתי, על מה שקרה לו בגרמניה, זה קורה כל הזמן.

<יוסף לוי: לכן אני אומר, אנחנו נמצאים לא במצב של העדפה, אנחנו נמצאים במצב של אפליה.

<יוסף לוי: כי אם אלה שמתחרים בנו יש להם אותו footing במדינת ישראל ואני לא זוכה במכרזים בצד השני, אני מופלה.

<יוסף לוי: הסיכום צריך להיות קודם כל: עקרונות העדפה הם עקרונות חינוכיים ממדרגה ראשונה.

<יוסף לוי: לכן ה-Buy American Act נשאר בארצות הברית משנות השלושים בתקופת הפרוטקציוניזם כי זה דבר חשוב חינוכי.

<יוסף לוי: אני חושב שמזמן היה צריך לעזוב את האמנה הזאת.

<יוסף לוי: יכול להיות שיש בעיות עם ה-.D.C.E.O, יכול להיות שיש בעיות אחרות, אבל צריכים לתקן את התקנות הקיימות באופן שייתנו הרבה יותר שיניים מאשר המצב הקיים היום, כי היום ממשלת ישראל, ונגיד את זה בגלוי, הקניין הגדול ביותר במשק יחד עם חברות ממשלתיות, 100 מיליארד שקל בעצם מפלה את התעשייה הישראלית לרעה אם בודקים את זה במישור הבינלאומי.

אבישי ברוורמן: מר יוסי לוי, תודה רבה לך.

אבישי ברוורמן: מר עמית שניידר מהאופנה הישראלית.

<עמית שניידר: שלום לכולם.

<עמית שניידר: אני מסתכל פה על כל הדוברים לפניי שמייצגים תעשיות אופטימיות.

<עמית שניידר: אני לצערי מייצג תעשייה שבעצם כבר הרימה ידיים, שזו תעשיית האופנה הישראלית שבשנתיים האחרונות בעצם הגיעה לקריסה מוחלטת.

<עמית שניידר: והגורם מספר אחת לקריסה של התעשייה הישראלית, של תעשיית האופנה הישראלית זה המכסים.

<עמית שניידר: ביטול המכסים לרמה מגוחכת של סחורה מוגמרת מהמזרח.

<עמית שניידר: אנחנו את כל הייצור שלנו בעצם עושים בישראל: החל מקניית בדים, עיצוב, גזירה וגם יצוא לחוץ לארץ.

<עמית שניידר: אבל מה שקרה שבעצם כל ילד או ילדה בני 22 יכולים לנסוע לתאילנד ולהביא מיליון גופיות לישראל, ואף אחד במכס לא עוצר אותו ולא בודק אותו, ואומר לו: welcome.

<עמית שניידר: זה דבר ראשון.

<עמית שניידר: דבר שני זה נושא המיסוי על העבודה.

<עמית שניידר: השר נפתלי בנט חתם על תקנה שבעצם מעלה את ההפרשות לגמל ופנסיה לעובדים כל שנה.

<עמית שניידר: לפני ארבע או חמש שנים שילמנו 2.5% הפרשות לפנסיה לעובדים.

<עמית שניידר: מי שלא יודע, ההפרשות לפנסיה עומדות להגיע ל-17%.

<עמית שניידר: זה דבר שהתעשייה הישראלית פשוט לא תוכל לעמוד בו.

<עמית שניידר: אני בן 41.

<עמית שניידר: אני בגיל שלך.

<עמית שניידר: אני מסתכל פה על כל התעשיינים שדיברו לפניי ואני מסתכל עליהם בהערצה, ואני רואה את ממוצע הגילאים.

<עמית שניידר: מלבד הבחור הצעיר שהוא בעסק משפחתי - - -

נפתלי בנט: התייחסת לצו ההרחבה לעובדי הקבלן והניקיון?

<עמית שניידר: אני לא מדבר על עובדי ניקיון.

<עמית שניידר: לדברי מנהלת החשבונות שלי - - -

נפתלי בנט: אז על איזו תקנה אתה מדבר?

<עמית שניידר: אני מדבר על הפרשות גמל לפנסיה שאנחנו צריכים להפריש לעובדים.

<עמית שניידר: שאם לפני שלוש או ארבע שנים היו 2.5%, - -

<אמיר חייק: זה מ-2009 - - -

<עמית שניידר: - - והן עולות כל שנה בקצב שאנחנו פשוט לא יכולים לעמוד בו.

<עמית שניידר: וגם אם אני משלם למוכרת בחנות שלי משכורת לא גבוהה של 6,000 שקלים, שמישהו יעשה את החישוב כמה זה 17% על 6,000 שקלים, ולהכפיל את זה בשנה.

<עמית שניידר: עכשיו, אני מסתכל על שכבת הגיל שלי, חברים שלי בני 41, פחות או יותר.

<עמית שניידר: הם אומרים לי: אתה הפסיכי היחיד בכלל שמתעסק בייצור.

<עמית שניידר: מי בכלל הולך לייצור?

<עמית שניידר: הם אומרים לי: על מה אתה מדבר איתי בכלל?

<קריאה: יבוא.

<עמית שניידר: הם אומרים לי: סגור, תהיה יבואן או שאשתך תשב - - -

<קריאות: - - -

<יוסף לוי: רציתי רק לעשות איזה תיקון קטן: בסדום, העדפת תוצרת הארץ יש קדושים מעטים.

<יוסף לוי: יש שני קדושים שעושים במצב הבלתי אפשרי הזה עבודת קודש: זה מר ינון אלרואי ומר גבריאל גולומב.

<יוסף לוי: וחייבים להגיד להם את זה כי הם עושים בתנאים הבלתי אפשריים מה שאפשר בכל זאת לעשות לכחול לבן.

<יוסף לוי: חשוב להגיד את האמת הזאת כי הם ממשלה גם.

אבישי ברוורמן: תודה.

<עמית שניידר: מילה אחרונה, ברשותך: גם חברת הענק הישראלית קסטרו, שכולנו מכירים ואוהבים, חדלה לייצר בישראל.

<עמית שניידר: היא ייצרה 20%, בערך 20% מהתוצרת שלה בישראל, שזו פשוט כמות אדירה.

<עמית שניידר: גם קסטרו לא מייצרת יותר בישראל.

<עמית שניידר: ואנחנו לא מדברים פה רק על עובדים קשי יום, אנחנו מדברים פה על מעצבים, צלמי אופנה, דוגמניות, אנשי יחסי ציבור, שכולם בשנתיים האחרונות ספגו מכה אנושה.

<עמית שניידר: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: מר יצחק תמיר.

אבישי ברוורמן: נו, יש לנו מנכ"ל קוקה קולה, הקבוצה המרכזית לייצור משקאות קלים.

אבישי ברוורמן: אתם בעלי כוח, גם לכם יש בעיות?

<יצחק תמיר: לא.

<יצחק תמיר: קודם כל, אנחנו גם כן, כמו ידידי תומר, מאמינים בתעשייה ישראלית, והקמנו מפעל, מחלבה ענקית בדרום בהשקעה של מיליארד שקל.

<יצחק תמיר: אבל אני פה כיום בתפקידי כיושב ראש איגוד תעשיות המזון ולא כמנכ"ל קוקה קולה.

<יצחק תמיר: אני אשתדל להגיד בקצרה: אני מצדיע לכנסת שמצדיעה יום שלם לתעשייה, ואני חושב שזה מבטא משהו שנאמר פה כל הזמן, גם על ידי השר וגם על ידי כולם, שמי שרוצה צמיחה צריך לדאוג לתעשייה.

<יצחק תמיר: אנחנו פה לא בשביל להתבכיין.

<יצחק תמיר: אנחנו פה לא בשביל להתבכיין.

<יצחק תמיר: התעשייה הישראלית, תעשיית המזון והתעשייה בכלל היא תעשייה מפוארת, חדשנית, שיודעת לכלכל את צעדיה.

<יצחק תמיר: ואם אנחנו מבקשים משהו זה שלושה דברים פשוטים שאני אגיד אותם בקצרה כי הזמן נגמר: דבר ראשון, אנחנו מבקשים שלא יפריעו לנו.

<יצחק תמיר: יותר מאשר יעזרו אנחנו מבקשים שלא יפריעו: לא על ידי רגולציה מטורפת, לא על ידי חסמים, לא על ידי כל מיני, כל הדברים שכבר נאמרו 100 פעם ואני לא אחזור עליהם.

<יצחק תמיר: דבר שני, אנחנו בעד תחרות אבל אנחנו חושבים שהתחרות האמיתית היא קודם כל תחרות פנימית בישראל.

<יצחק תמיר: במקום לייבא אבטלה מחוץ לארץ, צריך לעודד מפעלים קטנים בתוך ישראל שהם יהיו המתחרים למפעלים הגדולים.

<יצחק תמיר: יש לנו מפעלים קטנים מפוארים.

<יצחק תמיר: אני מסתובב הרבה בתוקף תפקידי, ויש לנו מפעלים מפוארים.

<יצחק תמיר: אם רק יעזרו להם קצת ויעודדו אותם הם יכולים להיות התחרות האמיתית והציונית שמשאירה את העבודה פה, בישראל, ולא מייבאת יבוא של אבטלה מחוץ לארץ.

<יצחק תמיר: והדבר השלישי ואולי החשוב ביותר שאנחנו צריכים זה לעודד אותנו על ידי זה שיפסיקו לפגוע בתדמית התעשייה יומיום ולילה לילה, הן בתקשורת, הן בכל מקום.

<יצחק תמיר: היום הביאו את תדמית התעשייה לשפל כזה – קשה למצוא עובדים, זה אחד הסימפטומים, אבל אתה רואה את זה יומיום איפה שאתה מסתובב.

<יצחק תמיר: יש בעיקר דברים רעים להגיד על התעשייה, וממש לא בצדק.

<יצחק תמיר: אז מי שרוצה לעזור לנו שיעודד אותנו ולא יפריע לנו.

<יצחק תמיר: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: מר יצחק תמיר, תודה רבה.

אבישי ברוורמן: מר אריה ריכטמן, מנכ"ל חברת "קליל".

אבישי ברוורמן: אחרי זה מר דורון יהודה, יושב ראש ארגון נכי הפוליו.

אבישי ברוורמן: השר לשעבר, מר רן כהן.

אבישי ברוורמן: חבר הכנסת איתן כבל, אתה רוצה להתבטא?

איתן כבל: כן.

איתן כבל: ממש בקצרה.

אבישי ברוורמן: חבר הכנסת איתן כבל.

אבישי ברוורמן: חבר הכנסת נחמן שי, אתה רוצה עוד להוסיף מילה?

נחמן שי: - - -

אבישי ברוורמן: בקצרה.

אבישי ברוורמן: השר, ואני אסכם.

אבישי ברוורמן: בבקשה.

<אריה ריכטמן: אני אריה ריכטמן, מנכ"ל "קליל", ויושב ראש ועדת תקינה בהתאחדות.

<אריה ריכטמן: אז דבר ראשון אני רוצה לומר לשר נפתלי בנט תודה, כי אני הבנתי, כשאתה שינית את השם הבנתי את העסק הזה: ביטלתי תעשייה, ביטלתי תעסוקה, הודעתי לעובדים שאנחנו עוברים לנושא של כלכלה.

<אריה ריכטמן: סגרנו.

<אריה ריכטמן: לפני כחודש סגרנו אחד מקווי הייצור שלנו.

<אריה ריכטמן: עברנו לעשות רכש בחוץ לארץ.

<אריה ריכטמן: נורא פשוט, אני חייב לומר לכם.

<אריה ריכטמן: מצד שני, אנחנו מאוד אנושיים, אז לא פיטרנו אף אחד מהעובדים.

<אריה ריכטמן: הדבר השני שעשינו, לאחד מהספקים שלנו, וסיפרתי על זה למר ינון אלרואי בכנס באילת: נתתי לו שרטוטים, שלא עשיתי את זה מעולם.

<אריה ריכטמן: נתתי לו שרטוטים, כי הוא גם חבר באיגוד שלי, ואני ביקשתי, התחננתי שרק ישווה את המחיר למחיר שאני יכול לרכוש את זה בחוץ לארץ.

<אריה ריכטמן: הוא אמר לי: תקשיב, אני נורא מצטער, אבל עם כל מה שקיים בארץ אני לא יכול.

<אריה ריכטמן: ובצער רב אני מודיע לכם כי בסוף החברה היא לא שלי, היא חברה ציבורית, להבדיל מכל הדור שלישי, רביעי וחמישי פה.

<אריה ריכטמן: אני קניתי את הסחורה הזו בחוץ לארץ, וזה בצד של העבודה, ואנחנו נסתדר.

<אריה ריכטמן: רק אני מסתכל עליכם ואני אומר לכם: אתם לא משרתי ציבור.

<אריה ריכטמן: אנחנו משרתים אתכם.

<אריה ריכטמן: וזה רע הדבר הזה.

<אריה ריכטמן: אני מעולם לא עליתי לפה, וגם לא מתכוון לעלות לפה יותר מדי, אבל אני לא יודע מה היעדים שלכם.

<אריה ריכטמן: אתם צריכים בסוף להגיע לאיזשהו תמ"ג ותל"ג או השד יודע מה, כשאנחנו שם ליד המכונות.

<אריה ריכטמן: אנחנו לא נגיע לזה.

<אריה ריכטמן: אתם לא תוכלו להעלות את המשכורות שלכם.

<אריה ריכטמן: אין לנו כסף לשלם לכם.

<אריה ריכטמן: שימו מיסים על הרווחים.

<אריה ריכטמן: אין לי בעיה לשלם מס על רווחים.

<אריה ריכטמן: אין לי שום בעיה, תגדילו את המיסים על הרווחים, אבל אתם לא עושים את זה.

<אריה ריכטמן: ובתור האכיפה של הנושא של התקינה אני רוצה לומר לכם: מרפסות נופלות, ילדים מתים פה בהדברות, ואתם מבטלים תקנים?

<אריה ריכטמן: ואין לכם אכיפה, ואין לכם כלום.

<אריה ריכטמן: אין לנו בעיה, אני מודיע לכם, להתמודד עם כל מה שצריך, אבל תעשו את התנאים שיהיו תנאים שווים, ואנחנו יודעים להתמודד איתם מצוין.

<אריה ריכטמן: יש לנו הרושם שאתם עוסקים יותר מדי בפופוליסטיות ובלהיכנס לעיתונים - - -

אבישי ברוורמן: אין ספק שהפופוליזם בכנסת חוגג יותר ממה שאני זוכר בשמונה שנים.

<אריה ריכטמן: אנחנו אנשים, מה שנקרא פשוטים, עובדים בפריפריה, לא צריכים טובות מאף אחד.

<אריה ריכטמן: תפסיקו לעשות את מה שאתם עושים.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: רבותיי, אני מבקש עכשיו, אחרון הדוברים, אני מבקש ממר דורון יהודה, יושב ראש איגוד נכי הפוליו.

אבישי ברוורמן: בקצרה.

אבישי ברוורמן: בבקשה.

<דורון יהודה: אני מדבר לא בתור מנכ"ל ארגוני הפוליו, אני מדבר באופן אישי.

אבישי ברוורמן: כן, יש לך עסק.

<דורון יהודה: אני ניסיתי להקים מפעל לכיסאות גלגלים ממונעים.

<דורון יהודה: אמרתי: למה את כל הכיסאות מביאים מסין, מכל מיני מדינות?

<דורון יהודה: למה אי אפשר לעשות את זה פה?

<דורון יהודה: מי שמשלם על הכיסאות זה אתם, המדינה.

<דורון יהודה: המדינה קונה את הכיסא.

<דורון יהודה: היא קונה אותו ב-30,000, ב-40,000, ו-50,000.

<דורון יהודה: כאשר אני בא, מביא כיסא כזה, הרווח שלי ביבוא הוא גדול מאוד.

<דורון יהודה: אמרתי: למה?

<דורון יהודה: אני לא רוצה להרוויח הרבה, אני רוצה להרוויח פחות.

<דורון יהודה: מקים מפעל, לוקח את הנכים שלא עובדים, מעסיק אותם במפעל, שהם יעשו את העגלות, ושהנכים תהיה להם תעסוקה, וכדי שאנחנו נוכל לעשות עגלות שמתאימות למגבלות שלנו, בצורה הכי טובה שיכולה להיות ועגלות טובות.

<דורון יהודה: אני יושב כרגע על עגלה כזאת.

<דורון יהודה: זו עגלה שניסיתי אותה.

<דורון יהודה: ארבע שנים אני מנסה להרוס אותה, לא מצליח.

<דורון יהודה: אוקיי?

<דורון יהודה: עכשיו, הריצו אותי, לך לפה, לך לשם.

<דורון יהודה: עד שאמרתי די.

<דורון יהודה: כנראה בארץ לא רוצים את זה.

<דורון יהודה: אני אשלח את זה לטאיוואן, שיעשו בטאיוואן את הכיסאות.

<דורון יהודה: הרווח הוא הרבה יותר גדול.

<דורון יהודה: מה שאני בא להגיד: חייבים לחשוב על תעסוקה גם לנכים, על עסקים זעירים.

<דורון יהודה: וצריך לחשוב איך אתם כמשרד באים ועוזרים לנו להקים את הדברים האלה.

<דורון יהודה: אני אומר: למה להוציא את כל התעשייה החוצה במקום להשאיר את התעשייה פה?

<דורון יהודה: שאנחנו נפרח פה - - - עכשיו יש עוד דבר קטן, שאני שמח שהשר נמצא פה.

<דורון יהודה: למה אני חושב שהוא צריך למצוא את הדרך לפתרון: כאשר אני נכנס לחדר, לעסק, אני צריך את החדר פי ארבעה יותר גדול מאדם רגיל בגלל מגבלות לכיסאות גלגלים.

<דורון יהודה: וכאשר אתה לוקח לי שכירות או קנייה או ארנונה, אתה לוקח לי כפול ארבעה מכל אדם רגיל.

<דורון יהודה: ואני חושב שפה צריך להיות מצב שנותנים הנחה לעסקים שבהם הנכה עצמו יושב על כיסא.

<דורון יהודה: זה הכול.

אבישי ברוורמן: מר דורון יהודה, תודה לך.

אבישי ברוורמן: מר רן כהן.

רן כהן: אני, קודם כל, רוצה באמת להודות גם ליושב ראש וגם לשר על ההזמנה.

רן כהן: הזדמנות בשבילי, הזדמנות נוספת בשבילי להצדיע לתעשייה הישראלית.

רן כהן: ואני רוצה לטעון שלוש טענות בצורה מאוד-מאוד לקונית, אדוני היושב ראש: אחת, נדמה לי שאנחנו לא לומדים מאבותינו שום דבר.

רן כהן: עיקר התעשייה הישראלית שנבנתה במדינת ישראל, לפני קום המדינה ואחריה, לא קמה בכוחות השוק.

רן כהן: היא קמה, עם כל הכבוד, בכוח האידיאולוגיה, בכוח הרצון להקים כאן מדינה.

רן כהן: התפיסה הייתה: בונים כאן תעשייה, בונים כאן תוצרת כחול לבן, בונים כאן מדינה.

רן כהן: נדמה לי שאת זה איבדנו.

רן כהן: כלומר, העניין הזה של לשים תוצרת כחול לבן שנוצר כאן כבניית עם ומדינה איבדנו, וזה חבל.

רן כהן: הטענה השנייה שאני רוצה לומר, וזה באמת מניסיוני, מתקופתי, אדוני השר, כשר התעשייה והמסחר, שהעמדת הפנים של שוק חופשי בעולם היא העמדת פנים.

רן כהן: אין מצב כזה.

רן כהן: כל מדינה הכי חופשית בעולם נלחמת על התעשייה שלה.

רן כהן: אני זוכר נהדר כשהייתי שר, אז בדיוק אל על עמדה לרכוש ארבעה או שישה מטוסים לתעופה.

רן כהן: אתם אין לכם מושג.

רן כהן: השר האמריקאי – מר ינון אלרואי זוכר את זה נהדר – ושרי מועצת האיחוד האירופאי לא נתנו לי מנוחה.

רן כהן: ונשבעתי להם: אני בכלל לא משפיע על העניין.

רן כהן: אמרו לי: אתה כן משפיע כי אתה שר בממשלה.

רן כהן: ואמרתי: לא, זו החלטה של אל על.

רן כהן: וגם בוועדות הם באו.

רן כהן: הם לא מוותרים כהוא זה כאשר מדובר על תחרות לטובת התעשייה שלהם.

רן כהן: אין בעניין הזה שוק חופשי במובן של: פראיירים, תלכו להתחרות.

רן כהן: מדינה מגנה על תעשייתה, מדינה מגנה על כלכלתה.

רן כהן: משפט אחד אחרון, אדוני היושב ראש.

רן כהן: בתור יושב ראש מכון התקנים אני חייב לומר דבר אחד: אם אני יודע נכון, בשנות החמישים והשישים באמת המכון הגן על התעשייה הישראלית.

רן כהן: רבותיי, הדבר הזה כבר לא קיים.

רן כהן: היום המכון בודק באופן הכי אובייקטיבי בעולם, למיטב ידיעתי.

רן כהן: עד כדי כך שהבת שלי, שהיא מהנדסת בכירה בחברת ניסקו, באה אליי בטענות, אני מוכרח להודות, הרי היא אומרת שהיא בכלל מופלה.

רן כהן: כחברה שהיא גם מייבאת וגם - - - את הייבוא מועדף לדעתה על פני תוצרת הארץ.

רן כהן: אנחנו משתדלים מאוד לא להגיע לזה.

רן כהן: אנחנו משתדלים ללכת ככל האפשר לקראת התעשייה הישראלית והתוצרת הישראלית כדי לתת לה את היכולות שבשוק הזה, אבל בסך הכול אני לומד מכל הדיון הזה המון חוכמה שמחייבת לדעתי את הכנסת ואת משרד הכלכלה למחשבה על מה שכאן נאמר.

רן כהן: כי נאמרו פה דברים מאוד-מאוד חשובים וכבדים.

רן כהן: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: אני מודה לך, מר רן כהן.

אבישי ברוורמן: לפני חבר הכנסת איתן כבל, מר ינון אלרואי, אתה כבר שנים עוסק בעניין.

אבישי ברוורמן: קיבלת גם הרבה מחמאות.

אבישי ברוורמן: ביקשת חצי דקה לומר את דבריך.

אבישי ברוורמן: כן.

<ינון אלרואי: תודה, אדוני היושב ראש.

<ינון אלרואי: אני רק רוצה לנצל את המעמד, להזכיר לכולם פה שכל אחת ואחד מאיתנו הם שר אוצר בכל רגע שאנחנו עושים החלטת רכש.

<ינון אלרואי: ובסופו של דבר, כל אחד ואחת מאיתנו, כשאנחנו קונים הביתה וכשאנחנו קונים לממשלה או לעסק שלנו, גם אתם התעשיינים, ונתקל בזה לא מעט, גם אתם מסתכלים איפה עולה לכם יותר זול.

<ינון אלרואי: אז תזכרו שיותר זול, יכול להיות שהשכן שלכם או באותו ישוב או באותו אזור - - -

<רון תומר: ועדיין מעדיפים ישראלים.

<ינון אלרואי: לא כולם מעדיפים ישראלים - - -

<קריאה: זו הערה נכונה - - -

<קריאה: - - - הממשלה זה לא - - -

<ינון אלרואי: כולם מעדיפים ישראלים.

<ינון אלרואי: בסדר.

<ינון אלרואי: אז אני מתנצל שבזבזתי את זמנכם.

אבישי ברוורמן: רבותיי, מה שמר ינון אלרואי אומר שצריך שתהיה תחרות.

אבישי ברוורמן: גם מר יצחק תמיר, נכון?

<יצחק תמיר: כן.

אבישי ברוורמן: פנימית כדי שיצרנים קטנים יתמודדו מול גדולים.

אבישי ברוורמן: גם עם כל מה שאמר מר רן כהן, העולם לא מושלם.

אבישי ברוורמן: ברור שהתחרות היא לא לגמרי הוגנת, אבל טוב שיש גם יבוא.

אבישי ברוורמן: זה גם טוב לצרכנים, וזה גם מאתגר את התעשייה.

אבישי ברוורמן: השאלה היא המידתיות.

אבישי ברוורמן: מה שאומרים פה שהמידתיות הפכה להיות בעייתית ולכן התעשייה נהרסת.

אבישי ברוורמן: הבעיה היא המידתיות.

<קריאה: הדדיות.

<ינון אלרואי: עוד מילה אחת: חברים, זה תו מיוצר בישראל.

<ינון אלרואי: אנחנו היום על 850 מפעלים במדינת ישראל שמסמנים - - -.

<ינון אלרואי: זה לא עולה לכם כסף.

<ינון אלרואי: אתם מקבלים חשיפה.

<ינון אלרואי: מר אריק זאבי עובד בשבילכם, הפייסבוק עובד בשבילכם, אתרי השוואת המחירים עובדים בשבילכם.

<ינון אלרואי: שי שנמצא שם ליד מוצרי - - - עובד קשה בשביל שאתם תקבלו חשיפה באתר של mysupermarket והשוואות מחירים אחרות.

<ינון אלרואי: חברים, מה הבעיה?

<ינון אלרואי: אדון יצחק תמיר, קדימה, לסמן.

<ינון אלרואי: גם המתחרים - - -

<יצחק תמיר: הכול אפשר.

<יצחק תמיר: מסמנים כמעט את כל המוצרים.

<ינון אלרואי: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: תודה רבה לך.

אבישי ברוורמן: חבר הכנסת איתן כבל.

איתן כבל: שלום לכולם.

איתן כבל: האמת אני מודה שבאתי כך לעשות גיחה של חבר כנסת שבא להקשיב, ומצאתי את עצמי מתיישב באחד הדיונים היותר מרתקים שזכיתי לשמוע בתקופה האחרונה.

איתן כבל: אני רוצה ללכת מהכיוון שמר רן כהן אמר, וגם קצת לפקוח עיניים: תשמעו חברים, מתקיים מתח אמיתי בין הרצון של האזרח בישראל לרכוש מוצרים זולים.

איתן כבל: חברים יקרים, עם כל הכבוד למה שהיה אנחנו לא חיים בעולם של פעם.

איתן כבל: גם הילדים שלכם ומי מהנכדים שלו גולש באינטרנט ורוצה לקבל מוצרים נגישים על המדף בכל דבר ועניין.

איתן כבל: אז זה בסדר לשבת ולהתכנס יחד ולדבר על זה בצורה שכזו כאילו רק אנחנו, אבל אני, דרך אגב, קל לי להגיד את זה, כי אני בא ממקום ומתפיסת עולם שאולי אפילו שונה ממה שהשר מוביל.

איתן כבל: אני חושב שבמתח הזה – בגדול אני אומר את זה – שמתקיים בין המשק הישראלי לבין היבוא, אני תמיד אעדיף את המשק הישראלי.

איתן כבל: אבל העולם מאתגר אותנו, החברה הישראלית מאתגרת אותנו.

איתן כבל: וזה לא מספיק רק לבוא, ואתה יודע, ולהגיד: זה יפה, זה מרתק, הדברים שנאמרים כאן.

איתן כבל: אבל זה לא יכול ללכת, זה גם לא ילך.

איתן כבל: כשמדברים על דרך המלך, שהרמב"ם מדבר אותה ומוביל אותה, נקודת האיזון – אתם אלה שצריכים להוביל את נקודת האיזון.

איתן כבל: הרי השיח המרכזי שמתקיים, והוא לפתחו של השר שיושב כאן, הוא עניין יוקר המחייה, ויוקר המחייה זה אחד המרכיבים היותר חשובים ומרכזיים שנמצאים בליבה של ההתנהלות הכלכלית במדינת ישראל.

איתן כבל: לכן, אני בעדכם.

איתן כבל: באמת, אני אומר זאת לא רק בגלל השאיפות שאני שואף להן, אלא כתפיסת עולם באמת ובתמים.

איתן כבל: יחד עם זאת, אתם לא יכולים לבוא ולהגיד רק, ואני אומר את זה, זה נכון: העולם דואג לעצמו כפי שלא היה הרבה מאוד שנים.

איתן כבל: אנחנו פותחים עיתונים כלכליים, קוראים אותם יומיום, ורואים איך ממשלות בעולם, באירופה ובעולם בכלל, נלחמות למען הכלכלה שלהם, וזה נכון, כך צריך לנהוג.

איתן כבל: אבל יחד עם זאת, זה לא בכל מחיר.

איתן כבל: כי גם אני, כשאני אלך לחנות אני ארצה מוצר טוב, אני ארצה מוצר זול - - -

<אמיר חייק: ישראלי.

איתן כבל: מה?

<אמיר חייק: אתה תרצה מוצר ישראלי.

איתן כבל: אם הוא ישראלי, כולנו הרווחנו.

אבישי ברוורמן: ותקן.

איתן כבל: ובוודאי תקן.

איתן כבל: תודה.

אבישי ברוורמן: תודה, חבר הכנסת איתן כבל.

אבישי ברוורמן: חבר הכנסת נחמן שי, אחרי זה כבוד השר ואני אסכם.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: לי יש עוד הזדמנות לדבר היום, אז אני לא רוצה לגזול יותר מדי זמן.

נחמן שי: אני חושב שהיה פה דיון אמיץ ואולי אפילו נדיר בחדר הזה, שלא כל כך קורה לעיתים קרובות בכנסת.

נחמן שי: ואני שמח על זה שהשר מצא את הזמן ולא קפץ כמו שהוא, מה לעשות, עושה בדרך כלל, ממקום למקום, והייתה לו הזדמנות להאזין לקבוצה שהיא גאוותנו.

נחמן שי: מה אני אגיד, אני מרגיש שאני בר מזל שאני יכול לעזור לכם בעבודה פרלמנטרית שלכם, כי באמת בלעדי

נחמן שי: כם אנחנו עוסקים היום פה, לא הזכרנו את המילה המגונה הזאת חרם, ועצמאות כלכלית וכן הלאה.

נחמן שי: זה רק בזכות האנשים שיושבים בחדר הזה, ומאות אלפי אחרים שעומדים מאחור ותומכים בהם.

נחמן שי: ואני מקווה שהדברים נרשמו ונלקחו בחשבון, ושהם ילוו את עבודת המשרד, לא באיזה אקט חד פעמי, אלא ייכנסו לתוך ההליכים של המשרד.

נחמן שי: ואני מסתכל על התיק הזה, ואני מקווה שהוא יצטמצם מצד אחד, ויהיה כתוב בו: סיוע ועזרה לתעשייה הישראלית.

נחמן שי: יהיה תיק שני.

נחמן שי: בוא נעשה, בשנה הבאה נביא תיק שני, השר.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: כבוד השר.

נפתלי בנט: קודם כל, אני מאוד שמח על ההזדמנות שלי לשמוע ולהקשיב.

נפתלי בנט: היו שייעצו לי: בוא, תגיד ותצא.

נפתלי בנט: לא, אני רוצה לשמוע, וזה חשוב.

נפתלי בנט: וגם עלו פה הרבה דברים שרשמתי בפניי.

נפתלי בנט: עם חלקם אני מסכים, עם חלקם אני לא מסכים.

נפתלי בנט: אני חושב שמילת המפתח שצפה ה זה איזון והדרגתיות.

נפתלי בנט: אני מאמין בשוק חופשי, בסדר?

נפתלי בנט: אני מאמין בשוק חופשי.

נפתלי בנט: אני מאמין בחשיבות התקינה ומכון התקנים להגנה על בטיחות ואיכות הצרכן הישראלי.

נפתלי בנט: מכון התקנים והתקינה לא נועדו להיות הגנה על תעשייה, הם נועדו להגן על הצרכן.

נפתלי בנט: אבל עם זאת, אולי דרך דוגמה אני אמחיש: צריך לאפשר את התחרות הבריאה כי כל אחד מאיתנו מחזיק כמה כובעים.

נפתלי בנט: אני מרשה לעצמי לומר אנחנו כי גם אני בדרכי ובהיסטוריה שלי תעשיין.

נפתלי בנט: בתעשיית ההייטק, אבל בדיוק כמוכם, עם אותם מאבקים, עם אותם לילות טרוטי שינה, ועם אותו צורך לפעמים לפטר עובדים שזה הדבר הכי נורא שאפשר לחוות.

נפתלי בנט: רק אחרי שאתה מפטר עובדים אתה אחר כך סופר זהיר בהעסקה מחדש, כי אתה מיד אומר: רגע, אם יהיה לי.

נפתלי בנט: ומי מכם שמייצא כרגע עובר חבטות קשות מאוד באמת על לא עוול בכפכם.

נפתלי בנט: זה לא כל כך עלה, נושא הדולר פה, אבל זה.

נפתלי בנט: אני גם זוכר רגע בחברה שלי: באיזשהו שוק הייתי הספק היחיד, לא משנה.

נפתלי בנט: ויום בהיר אחד נפתחה עליי תחרות והמחירים צנחו, וזה היה פשוט אסון, והיינו צריכים מהר להתארגן ואיכשהו לייצר מוצרים חדשים כי השוק הזה מת לנו מול העיניים.

נפתלי בנט: לכן, אנחנו ננוע לכיוון הפתיחה.

נפתלי בנט: פתיחה, פתיחה, פתיחה.

נפתלי בנט: מצד שני, אני חושב שזה נכון שזה ייעשה, וזו גם הנחייתי מלפני כמה שבועות למשרד שלי – בהדרגתיות.

נפתלי בנט: כלומר, לא הווי מצב שמהיום למחר פתאום נפתחת עליך תחרות שאתה לא יודע להתארגן, להתראה, נניח, של שנתיים-שלוש להתארגן.

נפתלי בנט: אבל בסוף התחרות תהיה.

נפתלי בנט: גם עלה פה עוד דבר שהיה במודעות שלי אבל הגברתם בצורה משמעותית: הבעייתיות של התפיסה שלי, ששאר השחקנים בעולם לא מחזיקים בתפיסה הזאת והם מאוד הגנתיים, זאת בעיה.

נפתלי בנט: עכשיו, גם פה צריך איזונים.

נפתלי בנט: אנחנו גם צריכים - - - לסחר חוץ.

נפתלי בנט: הרי מה קורה?

נפתלי בנט: אם אני מוריד חסמים ואז אני ניגש למשא ומתן לסחר חופשי - -

<קריאות: - - -

נפתלי בנט: - - כבר נתתי.

נפתלי בנט: למרות שיש דרכים: אפשר פתאום לעלות, לדרוך להם על הרגל.

נפתלי בנט: אני מקבל את זה, את הנושא הזה.

נפתלי בנט: עוד דבר: לגבי אכיפה בתחום התקנים בשווקים.

נפתלי בנט: זה דבר שהוא חיוני, בוודאי כשאנחנו מעבירים את המשקל, נניח מבדיקה פרטנית בשערי המדינה בנמלים להסתמכות על תצהירים, זה בסדר, אבל בזרוע השנייה אנחנו צריכים אכיפה קשה, מוגברת.

נפתלי בנט: אתה דיברת על הנושא הזה.

נפתלי בנט: בקיצור, רשמתי בפניי.

נפתלי בנט: תראו, אני מסתכל הוליסטית ואני יודע שהציפייה היא שאני אהיה נטו רק מייצג שלכם.

נפתלי בנט: יש לי בעיה: אני בחצי מהמוח מייצג אתכם, ובחצי השני מייצג את צרכני מדינת ישראל.

נפתלי בנט: לקחתי, וזאת בעיה, ואני יודע שבמובן הזה זה מאכזב.

נפתלי בנט: אבל אני לא אשכח את החצי שאני מייצג אתכם.

<קריאה: החצי השני, רובו עובד אצלנו.

<קריאה: בדיוק.

נפתלי בנט: אבל הכול הרי מעגלי.

<קריאה: אותו 1,600,000 איש.

נפתלי בנט: הרי תראו, אין ארוחות חינם בכלכלה.

נפתלי בנט: והרי ברגע שמישהו אומר: התחרות הורגת אותי, זה בגלל שהוא כרגע גובה סכום יותר גבוה.

נפתלי בנט: בסוף זה מתגלגל לצרכן או דרך מיסוי או דרך מחירים.

נפתלי בנט: אין ארוחות חינם.

נפתלי בנט: אבל הדבר שאני מקבל ולוקח הביתה מהסיפור הזה זה איזון, ואני מקבל את זה.

נפתלי בנט: ואנחנו נראה איך כל דבר אפשר למתן.

נפתלי בנט: כי אם יש לך מפעל סולמות, ויש תחרות מחוץ לארץ, אז איכשהו לפחות שיהיה לך מספיק זמן להתארגן, לדעת, כדי לעשות את האדפטציות.

נפתלי בנט: לא נוכל למנוע לנצח כניסת סולמות - - -

<אורי לעדן: אבל אתה צריך לדאוג שהסולמות יהיו תקניים, אלו שבאים, ולא ירודים וזולים, ואת זה אתה לא יכול לעשות אם אין לך את השומר בשער.

נפתלי בנט: נכון.

נפתלי בנט: אז אני מסכם עוד פעם בעניין הזה של תקינה: אני לא הולך לעשות abuse לתחום התקינה.

נפתלי בנט: התקינה נועדה להגן על הצרכן הישראלי.

נפתלי בנט: איפה שאם יש נפילה, ואם מה שאתה תיארת פה, וזה דבר שאני הולך לבדוק, כי רוחי שרתה על "הגרישות" כנראה - - -

<אורי לעדן: וזו בעיה גדולה מאוד.

נפתלי בנט: קודם כל, אני רוצה לומר שהצלחתי, כי את הרוח - - -

<אורי לעדן: הצלחת אבל לכיוון שלילי.

נפתלי בנט: אבל אם הסקאלה זזה יותר מדי, עד כדי שעל נושאים מהותיים שקשורים לבטיחות הצרכן, זה לא בסדר.

נפתלי בנט: אז אני פה אומר להנהלת משרדי, מר ינון אלרואי, ואני מבקש להעביר את זה, ואפילו לכנס פגישה עם גרישה.

נפתלי בנט: ההנחיה שלי היא סופר ברורה, שלא יהיה פה ספק: בבטיחות אין פשרות.

נפתלי בנט: בטיחות הצרכן – אין פשרות.

רן כהן: כולל בריאות.

נפתלי בנט: גם כולל בריאות, אבל - - - בריאות.

נפתלי בנט: מצד שני, אני לא רוצה לשגע אתכם.

נפתלי בנט: עכשיו אתם יודעים שאנחנו מקדמים משהו לטובת יצרני המזון פה, שלא כל פעם שמשרד הבריאות רוצה עוד איזה שינוי, אז אנחנו נכנס את זה לפעם בשנתיים את כל.

נפתלי בנט: נכנס את זה, ואז תעשו את זה במכה.

נפתלי בנט: אתם רואים, כל הזמן אנחנו מאזנים.

נפתלי בנט: בסוף אני רוצה לא לפספס את מטרת היום, ובזה אני מסכם: אתם באמת ציונות.

נפתלי בנט: באמת.

נפתלי בנט: וכאחד שבילה שנים בתעשייה, אני פשוט מצדיע לכם.

נפתלי בנט: אתה אמרת בצורה אולי חריפה אבל זה בסדר: אתם אלה שמממנים את כל המגזר הציבורי, למי שפספס.

נפתלי בנט: אין, כסף לא נופל מהשמיים.

נפתלי בנט: אתם מייצרים את מקומות העבודה, אתם מייצרים את ההכנסות ממיסים, ואתם באמת מהווים חוד החנית של הציונות.

נפתלי בנט: אז על זה אני רוצה להגיד תודה רבה.

<יוסף לוי: אדוני, מי כמוך שיודע מה זו דוגמה אישית, ממשלת ישראל לא נותנת דוגמה אישית לצרכנים בהעדפת תוצרת הארץ, ואז הצרכנים קונים תוצרת חוץ, אולי פחות טובה ואפילו יותר יקרה, כי ממשלת ישראל לא נותנת דוגמה אישית.

אבישי ברוורמן: מר יוסי לוי, תודה.

נחמן שי: תודה, מר יוסי לוי.

אבישי ברוורמן: אני באמת רוצה, קודם כל, לסכם ולהודות.

אבישי ברוורמן: אני רוצה להודות לחבר הכנסת נחמן שי שארגן את היום הזה, ואני רוצה להודות לשר שהקשיב ושמע פה דברים קשים אבל הקשיב.

אבישי ברוורמן: ואני רוצה גם להגיד, למה הישיבה הזאת הייתה חשובה?

אבישי ברוורמן: כי הייתה בה הקשבה.

אבישי ברוורמן: מה שחסר בדרך כלל, שני דברים חסרים כדי שמדינת ישראל תתקדם למקום שאנחנו רוצים: אל"ף, הקשבה; ובי"ת, ביצועים.

אבישי ברוורמן: פה הייתה הקשבה, השאלה היא מה יהיה עם הביצועים.

אבישי ברוורמן: אני רוצה מצד אחד להגיד: זה יום חגיגי, כמו שאמר ידידי, השר נפתלי בנט.

אבישי ברוורמן: רבותיי, זה יום חגיגי לתעשייה, אבל הוא משולב בדברים קשים ששמעה הוועדה מהתעשיינים עצמם, ואני מוסיף: בדאגה רבה לעתיד הייצור התעשייתי ולכוח האדם.

אבישי ברוורמן: לגבי הטענות הפרטניות: אני משוכנע, ידידי השר, כי תבדוק את הטענות הפרטניות שעלו כאן גם כן.

אבישי ברוורמן: לגבי הסיכום לפרוטוקול, כי כמו שאמרת יש בלי סוף פרוטוקולים, יש בלי סוף ועדות, יש בלי סוף שדולות.

אבישי ברוורמן: המבחן יהיה במעשים.

אבישי ברוורמן: אבל אני רושם את זה שאולי היום הכחול לבן הזה יהיה שינוי דרך לגבי מקומה של התעשייה הישראלית בצמיחה החדשה של ישראל שתהיה צמיחה בת קיימא, עם עובדים בשכר גבוה, עם פריון גבוה ושכר הוגן.

אבישי ברוורמן: ועדת הכלכלה פונה לשר הכלכלה לפעול כדי ליצור לתעשייה הישראלית תנאים של תחרות הוגנת מול הייבוא, ולאפשר לתעשייה הישראלית לייצר מקומות עבודה בשכר הוגן.

אבישי ברוורמן: הוועדה קוראת לממשלה, משרדי הכלכלה והאוצר, להכין תכנית לשמירה על התעשייה הישראלית, עידודה, וכמו שהוגדר כאן, הגדלת חלקה בתוצר הלאומי תוך דיאלוג עם התעשיינים, וטיפול בבעיות שעלו כאן של תשלום לספקים, הכשרה טכנולוגית ומקצועית, ומניעת יבוא של מוצרים לא תקניים.

אבישי ברוורמן: ועדת הכלכלה אישרה במושב הקודם את החוק לרפורמה בתקינה.

אבישי ברוורמן: החוק כולל פרק של אכיפה, כולל עיצומים כספיים.

אבישי ברוורמן: הוועדה מבקשת משר הכלכלה לוודא שהחוק אכן נאכף, ומוצרים לא תקניים לא מציפים את השוק ולא מאפשרים לתעשייה ישראלית איכותית להתחרות.

אבישי ברוורמן: תודה רבה לכולכם.