ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 173, 2014-03-03 09:00

עמרם מצנע: בוקר טוב לכולם.

עמרם מצנע: אנחנו רוצים להתחיל בדיון.

עמרם מצנע: עד היום נערכו הרבה מאוד דיונים בנושא הסייעות בחינוך המיוחד והמשולב.

עמרם מצנע: כשאני אומר הרבה מאוד, זה נכון גם לכנסות קודמות ולוועדות חינוך.

עמרם מצנע: לאחר שעיינתי בפרוטוקולים ובסיכומים, לא הרבה נעשה ובכמה תחומים אני מתרשם אפילו שאולי יש נסיגה מסוימת.

עמרם מצנע: אני מקווה שהדיון היום יוביל ליכולת שלנו לעשות שינויים יחד עם משרד החינוך כמובן בנושא הכול כך חשוב והרגיש הזה.

עמרם מצנע: גם הוועדה שלנו של הכנסת התשע עשרה שבימים אלו שנה לפעילותה קיימה – אם מסתכלים על הדיונים שערכנו – קרוב ל-150.

<יהודית גידלי: אם לדייק, 173 דיונים.

עמרם מצנע: אם הייתי מנסה לנתח אותם לקבוצות, נדמה לי שבתחום הזה של החינוך המיוחד והחינוך המשולב ישבנו כאן לא פעם אחת וסימנו הרבה מאוד פעמים את נושא הסייעות כנושא שעומד בפני עצמו וחשיבותו רבה מאוד.

עמרם מצנע: יש כמה נושאים שעומדים על הפרק ואני מניח שהם יבואו לידי ביטוי בדברים שנשמע כאן הבוקר כמו עצם ההגדרה של סייעת בחינוך המיוחד והמשולב, האם זאת הנגשה פיזית, טיפולית, רפואית או שזה הרבה יותר מזה בעצם היכולת של תלמיד או תלמידה בחינוך המיוחד והמשולב למצות את יכולותיה ואת כישוריה ומידת ההשתלבות.

עמרם מצנע: יש את הנושא של הפרופסיה של הסייעת, זאת אומרת, מה בעצם הכישורים הנדרשים, איזה מקצועיות, מה ההכשרה הנדרשת.

עמרם מצנע: נושא שלישי, לא פחות חשוב הוא פרופיל העסקה, רמת השכר, המעסיק, הרשות המקומית כמתווכת במידה זו או אחרת בין משרד החינוך לסייעת עצמה.

עמרם מצנע: יש את הנושא של תקן הסייעת, כמה שעות סיוע גם לאורך יום הלימודים, שבוע הלימודים וכמובן פעילות החוץ.

עמרם מצנע: אני מניח שנושאים נוספים שמחייבים יותר התייחסות, הגדרה יותר מעמיקה ופתרונות יותר נכונים ומועילים לתלמיד או לתלמידה בעלי הצרכים המיוחדים אותם אנחנו רוצים לשלב על פי מסקנות ועדת דורנר ולהביא למיצוי מלא של הפוטנציאל והכישורים שלהם.

עמרם מצנע: זה חלק מהדברים שיש לי לומר לפתיחה.

עמרם מצנע: סדר הדיון יהיה שנשמע כמובן את משרד החינוך ולאחר מכן אתכם, גם את הארגונים השונים שעוסקים בנושא הזה ואני מניח שהגיעו הבוקר גם הורים שבטח רוצים לספר את הסיפור האישי ודרך הסיפור האישי לתת את ההתייחסות לעקרונות עליהם אנחנו נדבר.

עמרם מצנע: אני מניח שלא נמצה את הנושא בדיון אחד.

עמרם מצנע: הזמן שעומד לרשותנו הוא עד 11:00 ואני מבטיח מראש שנמצה בדיון את מה שאפשר ונמשיך ללוות את השינויים ואת התהליכים בוועדה לאורך הזמן.

עמרם מצנע: בבקשה.

<זיוה כרמי: אני מהאגף לחינוך מיוחד במשרד החינוך.

<זיוה כרמי: בוקר טוב לכולם.

<זיוה כרמי: אני קצת מתרגשת אבל יהיה בסדר.

<זיוה כרמי: אני ממונה במשרד החינוך בתוך האגף לחינוך מיוחד על כל תחום הסייעות.

<זיוה כרמי: לצדי יושבת גברת רונית שרביט שמזה מספר ימים היא ממלאת מקום מנהלת האגף בחינוך מיוחד ולשמאלי יושבת גברת פנינה אלתר שהיא ממונה באגף על נושא פיתוח מקצועי בחינוך המיוחד.

<זיוה כרמי: האגף לחינוך מיוחד, כפי שכולם יודעים, הוא חלק אינטגרלי מהמינהל הפדגוגי במשרד החינוך ובעצם מקדם את זכויותיהם ומטפל לקידום זכויותיהם של תלמידים עם צרכים מיוחדים במשרד החינוך.

<זיוה כרמי: התכנסנו כאן היום כדי לדבר על הנושא של תמיכות בתלמידים האלה, תמיכות מסוגים שונים, ואנחנו נתמקד בתמיכה מסוג סייעת כחלק ממערך התמיכות בשילוב במסגרת החינוך.

<זיוה כרמי: אני נותנת פריסה לגבי הנושאים עליהם אני עומדת לדבר ואחר כך אני אתייחס לכל נושא בנפרד.

<זיוה כרמי: החלק הראשון יעסוק בסוגי הסייעות במוסדות החינוך – סייעת כיתתית, תמיכה מסוג סייעת במסגרת תכנית השילוב ותמיכה מסוג סייעת במסגרות החינוך המיוחד.

<זיוה כרמי: בחלק השני נתמקד קצת בתנאי העסקת הסייעות.

<זיוה כרמי: לאחר מכן הכשרה ופיתוח מקצועי ונתייחס, אם הזמן יאפשר זאת, לקשר עם ההורים.

<זיוה כרמי: משרד החינוך מקצה סייעות באמצעות הבעלויות, הרשויות המקומיות, בכל מסגרות החינוך המיוחד, מגני הילדים בחינוך המיוחד, על סוגי הגנים השונים, בתי ספר לחינוך מיוחד וכיתות חינוך מיוחד שבבית הספר של החינוך הרגיל על בסיס מספר הכיתות וסוג הכיתות.

<זיוה כרמי: מדי שנה, לקראת פתיחת שנת הלימודים, מוקצות – לאחר שיש אישור לפתיחת הכיתות – סייעות באופן אוטומטי ולכן אנחנו קוראים לסוג הסייעות האלו גם סייעות אוטומטיות, כי הן מוקצות באופן אוטומטי.

<זיוה כרמי: עם האישור לפתיחת הכיתה מגיעה ההקצאה לסייעות - אנחנו מדברים על הקצאה של משרה מלאה – שמגיעות בכל שנה.

<זיוה כרמי: אני רוצה להתייחס לכמות המשרות שיש לנו בחינוך המיוחד והעלייה אותה אנחנו יכולים לראות לאורך השנים האחרונות.

<זיוה כרמי: אנחנו מדברים כאן על גידול.

<זיוה כרמי: אם אנחנו עושים איזושהי סקירה של ארבע השנים האחרונות, אנחנו יכולים לראות גידול של כ-17 אחוזים.

<זיוה כרמי: כשאנחנו אומרים משרה של סייעת כיתתית, אנחנו בעצם מדברים על כיתות שנפתחות ונפתחו במהלך ארבע השנים האחרונות.

<זיוה כרמי: חשוב לומר שאנחנו רואים כאן גידול משמעותי שהוא הרבה מעבר לגידול הטבעי באוכלוסייה.

<זיוה כרמי: תקציב.

<זיוה כרמי: בתקציב אנחנו יכולים לראות הלימה וקשר ישיר בין מספר המשרות לנושא של גידול בתקציב שמקצה משרד החינוך לנושא.

<זיוה כרמי: מכיוון שביצוע התקציב נעשה מדי חודש בחודשו, אין לנו כאן נתונים מלאים על תשע"ד ולכן בחרתי לא להכניס לכאן את העמודה לגבי שנת תשע"ד, אבל בהחלט אפשר לראות את המגמה שבולטת כאן בשנים האחרונות.

עמרם מצנע: זה התקציב לסייעות הכיתתיות.

<זיוה כרמי: נכון.

<זיוה כרמי: מה שאנחנו רואים כאן, זה ביצוע של התקציב.

<זיוה כרמי: זאת אומרת, אלה כספים שהועברו בפועל לטובת הנושא בשלוש השנים האחרונות.

<קריאה: לפי התקנים.

<זיוה כרמי: כן.

<זיוה כרמי: כשאנחנו מדברים על סייעות כיתתיות, אנחנו מדברים על תקן של סייעת לכיתה, כפי שמופיע במערך התקנים של המשרד.

<זיוה כרמי: תכף נגיע לתמיכה מסוג תגבור.

<זיוה כרמי: אני מגיעה לנושא של תמיכה מסוג סייעת במסגרת תכנית השילוב.

<זיוה כרמי: תכנית השילוב מעניקה תמיכה מסוג סייעת לתלמידים בעלי לקויות מורכבות כאשר המטרה היא לקדם את היעדים החינוכיים כפי שנקבעו בתכנית החינוכית שנקבעה לתלמיד.

<זיוה כרמי: שוב, המטרה היא לקדם את מידת עצמאותו ואת היכולת של התלמיד לשמור על עצמאות בתוך המערך החינוכי בו הוא לומד.

<זיוה כרמי: אני חייבת להדגיש שהסיוע הזה הוא חלק ממערך תמיכה כולל.

<זיוה כרמי: זאת אומרת, זה נכון שאנחנו מדברים על תמיכה מסוג סייעת אבל יחד עם זאת יש מערך תמיכה כולל של תמיכות ותכף אני אפרט בנושא הזה.

<זיוה כרמי: גובה התמיכה נקבע על פי רמת התפקוד של התלמיד.

<זיוה כרמי: בוועדה יושב הצוות הבין-מקצועי שמעריך על פי מכוון שפורסם וקיים ועוזר לו לנסות להגדיר מה הצורך של התלמיד וקובע.

<זיוה כרמי: ככל שרמת הלקות היא מורכבת יותר, ככל שהוא זקוק ליותר תמיכה, כך גודל הסיוע עומד בהלימה.

<זיוה כרמי: על איזה סוגי תמיכות אנחנו מדברים, בכלל.

<זיוה כרמי: אנחנו מדברים על תמיכה מסוג הוראה ולימוד לתלמידים האלה, אנחנו מדברים על תמיכה מסוג טיפול, אנחנו מדברים על תמיכה מסוג התאמות ואנחנו מדברים גם על תמיכה מסוג סיוע.

<זיוה כרמי: חשוב לומר שכאשר אנחנו יושבים בוועדות השילוב ובוחנים את סך כל הצרכים של התלמיד, אנחנו בוחנים את סך כל הצרכים ומנסים לבנות תכנית שיכולה לתת מענה לפחות בחלק, ביותר מאחד, מהקשיים שהתמיכות האלה יכולות לתת להם מענה.

<זיוה כרמי: מי זכאי, מי הם התלמידים שזכאים לתמיכה מסוג סייעת בשילוב.

<זיוה כרמי: אנחנו מדברים על תלמידים עם שיתוק מוחין ובעלי נכויות פיזיות קשות, אנחנו מדברים על לקויות ראייה, אנחנו מדברים על תלמידים בספקטרום האוטיסטי, אנחנו מדברים על תלמידים בעלי מוגבלות שכלית, אנחנו מדברים על תלמידים בעלי הפרעות נפשיות, על תלמידים שיש להם תסמונות ומחלות נדירות.

<זיוה כרמי: מה בכל זאת ההבדל.

<זיוה כרמי: אני כן רוצה להתייחס מעט, אם יורשה לי, להבדל בין סיוע להתאמות.

<זיוה כרמי: חשוב שניתן לבצע התאמות, חשוב, ניתן וצריך לבצע התאמות גם ללא תמיכה מסוג סיוע.

<זיוה כרמי: זה משהו שחייב להיות חלק מעבודתו של כל איש חינוך בהנגשה שלו את חומר הלימודים ואת מערך הלימודים שהוא נותן כשירות לתלמיד.

<זיוה כרמי: כשאנחנו מדברים על התאמות, אנחנו מדברים על שינוי בסביבה, בציוד, בפעילות, ללא תשומות מבוגרים.

<זיוה כרמי: זאת יכולה להיות הנמכת הברזייה לילדה שהיא קטנת קומה, זה יכול להיות שרפרף בשירותים, הנגשת כל ציוד בתוך הכיתה ומחוץ לכיתה מה שיכול לסייע ולקדם את ההנגשה של הדברים אותם התלמיד צריך לשם פעילות רגילה בתוך בית הספר.

<זיוה כרמי: כשאנחנו מדברים על סיוע, אנחנו מדברים על עזרה ממשית.

<זיוה כרמי: אנחנו מדברים על רמיזה מוגברת, וכשאני אומרת רמיזה מוגברת אני מדברת על סימנים מוסכמים.

<זיוה כרמי: אנחנו מדברים על אדם שצריך בעצם להוציא לפועל הרבה מאוד פעמים חלק מהיעדים החינוכיים כפי שנקבעו על ידי הצוות הבין-מקצועי.

<זיוה כרמי: אנחנו מדברים על בקרה מוגברת וכשאני אומרת בקרה מוגברת, אני מדברת על חלק מתכנית, להיות ממש חלק ממשי מתוך התכנית ההתנהגותית לפעמים שנבנית לתלמיד.

<זיוה כרמי: התערבות מובנית וכשאני אומרת התערבות מובנית אני אומרת להתערב באופן שלא יפגע בתקשורת הבין-אישית של אותו תלמיד עם בני גילו או עם המערך החינוכי בבית הספר.

<זיוה כרמי: מספר התלמידים הזכאים לתמיכה מסוג סייעת שילוב בחמש השנים האחרונות.

<זיוה כרמי: אנחנו רואים עלייה דרמטית, מתונה אבל קבועה, שהתוצאה שלה מדברת על 76 אחוזים מ-2010 עד 2014.

<זיוה כרמי: המשמעות של זה מראה שלאורך כל השנים האגף לחינוך מיוחד ומשרד החינוך מקדם את נושא השילוב של התלמידים בנושא של לקויות מורכבות ובכלל.

<זיוה כרמי: נכון שאולי קיימים פערים ועדיין רוצים יותר, אבל יש מגמה מאוד מאוד ברורה בקידום הנושא.

עמרם מצנע: כמה ילדים יש בכלל בסך הכול במערך השילוב?

עמרם מצנע: ילדים שזקוקים לסייעת וילדים שלא זקוקים לסייעת.

<רויטל לן כהן: אלה לא ילדים של סייעת.

<רויטל לן כהן: כדאי להסביר.

<רויטל לן כהן: ה-141 אלף, אלה ילדים של תכנית השילוב.

<רויטל לן כהן: אלה ילדים שמקבלים שעתיים הוראה מתקנת.

<רויטל לן כהן: זאת לא סייעת.

<קריאה: יש כתשעים אלף ילדים.

<זיוה כרמי: מה שמוצג כאן, אלה נתונים שהוצאו מתוך השילובית שמדברים על תלמידים שמקבלים ב-2014 תמיכה מסוג זה.

עמרם מצנע: מה מבטא המספר הזה?

עמרם מצנע: כמה ילדים יש בסך הכול במערך השילוב, בין אם הם זקוקים לאיזשהו סיוע או לא זקוקים לו?

<זיוה כרמי: אני רוצה להיות בטוחה ולכן תן לי רגע לבדוק ואני אחזור עם תשובה.

עמרם מצנע: לגבי השאלה מה המספר הזה מבטא.

<זיוה כרמי: המספר הזה מבטא את מספר התלמידים שרשומים אצלנו וזכאים לתמיכה מסוג סייעת, כמובן בשילוב.

עמרם מצנע: זאת אומרת, סייעת בפועל.

<זיוה כרמי: נכון.

עמרם מצנע: ללא קשר לכמה שעות.

<זיוה כרמי: נכון.

<זיוה כרמי: זה יכול להיות ברמת תפקוד נמוכה ואז הוא מקבל שמונה שעות וזה יכול להיות עד 24.

קארין אלהרר: יום הלימודים, במיוחד בשילוב, יכול להיות ארוך יותר ממקסימום שעות הסיוע שניתנות.

קארין אלהרר: איזה פתרון מוצא משרד החינוך לעניין הזה?

<קריאה: שולחים את הילד הביתה.

קארין אלהרר: שאלתי אותה.

<קריאה: אני אומרת לך מה קורה בפועל.

<קריאה: שולחים את הילד הביתה.

קארין אלהרר: אני יודעת מה קורה בפועל, אבל אני רוצה בכל זאת לקבל ממנה תשובה.

<זיוה כרמי: אנחנו מדברים על תלמידים בשילוב.

<זיוה כרמי: אין למשרד החינוך נכון להיום מענה לעתים בחלק מבתי הספר מעבר לשלושים שעות, למעט מקרים חריגים מאוד.

<זיוה כרמי: ברוב המקרים המקסימום שאנחנו יכולים לתת נכון להיום עומד על שלושים שעות.

קארין אלהרר: מה קורה עם התלמיד בשעות הנותרות?

<זיוה כרמי: כן היינו מצפים מבית הספר לנסות לראות איך הוא יכול להיעזר במשאבים מקומיים.

<זיוה כרמי: לנו אין כרגע משאבים מעבר לכך.

קארין אלהרר: אם אפשר, שאלה נוספת.

קארין אלהרר: בתפקידי הקודם הגשתי עתירה נגד משרד החינוך בנושא של סייעות אישיות לתלמידי החינוך המיוחד.

קארין אלהרר: אני מבינה שלא קוראים להן סייעות אישיות אלא יש לזה שם חדש והוא סייעות תגבור.

קארין אלהרר: מה קורה עם זה?

קארין אלהרר: ניתנות סייעות תגבור?

<זיוה כרמי: יש כאן פרק שלם שתכף נגיע אליו והוא מתייחס רק לנושא של סייעות תגבור, לקריטריונים לחלוקה שלהן ומיד אני אפרט בנושא.

עמרם מצנע: אנחנו מדברים עכשיו על השילוב.

<זיוה כרמי: כן.

עמרם מצנע: ואתן בודקות תשובה לשאלה ששאלתי.

<זיוה כרמי: נכון.

<זיוה כרמי: אני רוצה שהתשובה תהיה יותר מדויקת.

עמרם מצנע: המספר לא צריך להיות מדויק.

עמרם מצנע: אני רוצה להבין את הפרופורציות.

<זיוה כרמי: משרות.

<זיוה כרמי: אנחנו רואים כאן, עדיין בהלימה, את מה שראינו בגרף הקודם.

<זיוה כרמי: משרות, תמיכה מסוג סייעת בשילוב – אנחנו רואים את העלייה הקבועה.

<זיוה כרמי: שוב, אם אני מתייחסת לשנים תשע"א עד תשע"ד, אנחנו רואים עלייה של כחמישים אחוזים.

<יוליה בן משה: משהו כאן לא ברור.

<יוליה בן משה: איך יש 112 אלף ילדים ב-2014 ואנחנו מגיעים ל-3,500 סייעות?

<זיוה כרמי: זה במשרות.

<יוליה בן משה: זאת יכולה להיות חצי משרה.

<זיוה כרמי: זה במשרות ואני חייבת לומר שלא כל תלמיד מקבל משרה מלאה.

<זיוה כרמי: משרה מלאה של סייעת עומדת על 42 שעות.

<רויטל לן כהן: לא בדיוק.

<רויטל לן כהן: הם יכולים לקבל מספר שונה.

<יוליה בן משה: זה פער מאוד גדול בין היקף משרה לבין מספר תלמידים.

<זיוה כרמי: הסברתי למה.

<זיוה כרמי: כשאני מדברת על משרה, לא כל משרה שווה.

<רויטל לן כהן: כדאי שיהיה ברור לכולם על מה אנחנו מדברים.

<אמנון הר שושנים: לא הוזכר כאן הנושא של איגום משאבים.

<אמנון הר שושנים: מה שמוצג כאן, מוצג חלקית כי בנוסף על מה שלא כולם מקבלים וזה לא מכסה את כל השעות, גם מתבצע איגום משאבים, כך שבסופו של דבר מקבלים קמצוץ.

עמרם מצנע: יש כאן באמת מספר לא מוסבר של 141 אלף ילדים שמקבלים איזשהו סיוע לבין 3,500 סייעות במשרה מלאה.

עמרם מצנע: אפילו אם נחלק כל אחת מהן לרבע משרה או לעשרה אחוזי משרה, עדיין לא מגיעים למספרים האלה.

<זיוה כרמי: אני בודקת את זה שוב.

עמרם מצנע: תבדקי.

עמרם מצנע: משהו כאן לא ברור.

<זיוה כרמי: אנחנו נבדוק את זה שוב, אבל אני כן רוצה לומר משהו.

<זיוה כרמי: חשוב לומר שהתלמיד מקבל שעות סיוע כפי שעולה בוועדת השילוב ונקבע בוועדת השילוב, בהתאם לצרכים כפי שהוגדרו שם.

<זיוה כרמי: יש פער בין הרצון אולי של ההורים או של המערך ללוות אותו בכל שעות היום לבין מה שניתן בסופו של דבר.

<זיוה כרמי: יש כאן שיקולים מקצועיים ובהחלט מספר השעות נקבע על פי שיקולים מקצועיים.

<קריאה: למה רצון של הורים?

עמרם מצנע: עדיין אני אומר ש-141 אלף ילדים וילדות שזכאים לסיוע, בין שעה אחת לצורך העניין לבין שלושים שעות, עדיין בכל חלוקה אריתמטית שאתה עושה מול 3,500 סייעות, משהו כאן לא מסתדר.

<זיוה כרמי: אני לוקחת בחשבון ש-3,500 סייעות כפול 42.5 שעות בשבוע.

<רויטל לן כהן: אלה לא 3,500 סייעות אלא אלה משרות.

<זיוה כרמי: נכון.

<זיוה כרמי: משרות.

<זיוה כרמי: 3,500 משרות כפול 42.5 שעות שבועיות.

עמרם מצנע: זה כפול שלושים ולא כפול 42.5.

שמעון אוחיון: זה אומר כל ילד בשילוב, שלושת-רבעי משרה.

<קריאה: המקסימום שיכולים לקבל זה שלושים שעות.

<זאב גולבלט: אבל אם אתה לוקח את ה-141 אלף ומחלק ל-3,500, יוצא לך במקרה הטוב בין שעה לשעה וחצי פר תלמיד לשבוע, אבל מה לעשות ולא כולם צריכים רק שעה, אז מה עושים עם?

<זאב גולבלט: המינימום הוא שעה ומה עושים עם השאר?

<רויטל לן כהן: לפי המספר הזה, זה אומר שכל אחד קיבל מקסימום שעה.

<זאב גולבלט: תעשי 42 שעות כפול 3,500 ויצא לך 147.

עמרם מצנע: יש כאן בעיה עם המספרים.

<זאב גולבלט: מספר התלמידים הוא 141 אלף וזה אומר שעה וקצת.

<רויטל לן כהן: זורים כאן חול בעיניים.

עמרם מצנע: אנחנו ממשיכים.

<זיוה כרמי: אני מבטיחה שעד סוף הדיון אנחנו נבדוק שוב את הנתונים ונראה אם טעינו במספרים.

<קריאה: במספרים לא טעיתם אבל טעיתם בהקצאת השעות.

<אביבית ברקאי אהרונוף: אדוני, בדוח מבקר המדינה, הנתונים על השילוב מעידים על 87 אלף תלמידים שמשולבים בחינוך הרגיל.

<אביבית ברקאי אהרונוף: זה לא עולה בקנה אחד עם הנתונים שמוצגים לנו כאן.

עמרם מצנע: ממתי הדוח?

<אביבית ברקאי אהרונוף: הדוח הוצא בסוף 2012.

עמרם מצנע: יכול להיות שהמספר 141 אלף הוא סך כל הילדים בשילוב ולאו דווקא אלה שמקבלים סיוע.

<זיוה כרמי: יכול להיות.

<זיוה כרמי: אנחנו בודקים את זה.

עמרם מצנע: אז זה עושה קצת יותר שכל.

<זיוה כרמי: תגבור.

<זיוה כרמי: תמיכה מסוג סייעת תגבור.

<זיוה כרמי: אנחנו מקצים תמיכה מסוג סייעת תגבור לכיתות החינוך המיוחד שלא זכאיות לסייעת באופן אוטומטי.

<זיוה כרמי: אנחנו מדברים לדוגמה על כיתות ז'-ח', לקויי למידה.

<זיוה כרמי: אנחנו מדברים על השלמת שעות של סייעות כיתתיות, במיוחד בכיתות א'-ו' שהוקצו להן רק 24 שעות.

עמרם מצנע: בנושא הראשון.

עמרם מצנע: מוקצות לכיתות בחינוך מיוחד שאינן זכאיות לסייעות כיתתיות.

עמרם מצנע: מה זה?

עמרם מצנע: מי זה?

<זיוה כרמי: יש אוכלוסייה של לקויי למידה בכיתות ז'-ח' שלא זכאיות אוטומטית לסייעת.

עמרם מצנע: מה זה המונח לקויי למידה?

עמרם מצנע: של חינוך מיוחד.

<זיוה כרמי: כן.

<זיוה כרמי: בכלל, סל התגבור הוא סל שבעצם ניתן למחוז.

עמרם מצנע: אמרת לנו בהתחלה שלכל כיתה של חינוך מיוחד, פעם היא מוגדרת ככיתה, יש לה תקן אוטומטי של סייעת.

<זיוה כרמי: נכון.

עמרם מצנע: עכשיו את אומרת שיש כיתות שאין להן תקן כזה.

עמרם מצנע: השאלה שלי מה המכנה המשותף של הכיתות האלה שאין להן תקן כזה.

<זיוה כרמי: מדובר בעצם רק בכיתות לאוכלוסיית תלמידים לקויי למידה ורק בכיתות ז'-ח'.

עמרם מצנע: שוב, את משתמשת במונח שעד עכשיו לא השתמשנו בו, לקויי למידה.

עמרם מצנע: זאת כיתה לחינוך מיוחד.

<זיוה כרמי: זאת כיתת חינוך מיוחד.

עמרם מצנע: לכל דבר.

<זיוה כרמי: לכל דבר.

עמרם מצנע: למה לה לא מגיע?

עמרם מצנע: תסבירי את הסיבה.

<זיוה כרמי: במערך התקנים, כפי שנקבע לפני לא מעט שנים, אני חושבת שראוי ונכון לערוך בזה שינוי אבל נכון להיום עדיין בכיתות האלה.

<זיוה כרמי: אני אומר יותר מזה.

<זיוה כרמי: בכיתה ו' כן מתוקננת סייעת.

<זיוה כרמי: בכיתה ז', ח' ו-ט' לא מתוקננת סייעת.

עמרם מצנע: זאת אומרת, כיתות לחינוך מיוחד בחטיבות הביניים?

<זיוה כרמי: לא כל כיתות החינוך המיוחד.

עמרם מצנע: האם זה כתוצאה מכך שיש תקן בסך הכול והחלוקה שלו לא מאפשרת או שזאת סיבה של איזשהו שוני בפרופיל של הילדים?

זהבה גלאון: בכיתה ז' אין להם לקות למידה?

עמרם מצנע: יש הרבה נושאים שצריך לתקן על דעת כמעט כולם.

עמרם מצנע: אנחנו רוצים להבין כיצד זה בנוי כי רק אז נוכל לדעת מה אפשר לתקן.

עמרם מצנע: אני מבין ממך שבכיתות ז', ח' ו-ט' יש כיתות שמקבלות מעמד של חינוך מיוחד אבל אין להן תקן של סייעת.

עמרם מצנע: אלה לא כל הכיתות ב-ז', ח' ו-ט'.

<זיוה כרמי: נכון.

עמרם מצנע: האם זאת סיבה של פרך, כלומר, אין יותר תקנים ולכן חילקנו אותם באופן כזה או אחר, או שזה איזשהו עיקרון שיש כיתות שהן שונות מאחרות?

<זיוה כרמי: אני חושבת שהיסטורית הייתה איזושהי חשיבה שכיתות לקויי למידה הן בתפקוד גבוה ואולי הן לא יצטרכו סייעת, אם אני מנסה לחשוב אחורה למה זה תוקנן באופן הזה.

<זיוה כרמי: אין כל ספק שיש פער בתיקנון שהיינו שמחים אם הוא יבוא על תיקונו.

<זיוה כרמי: בכלל אין ויכוח על זה ואני מסכימה אתכם לגמרי.

<זיוה כרמי: אני חושבת שתלמיד לקוי למידה בכיתה ו', הצרכים שלו אינם שונים מתלמיד לקוי למידה בכיתה ז' אבל נכון להיום זה המערך.

עמרם מצנע: את אומרת שבחלק מהם כן יש סייעת.

<עמוס תמם: תסבירי את ההגדרה של ה-55 וה-57.

<עמוס תמם: ה-57 מקבל.

<זיוה כרמי: אני חוזרת ואומרת.

<זיוה כרמי: סייעת אוטומטית לא מתוקננת בכיתות האלה.

עמרם מצנע: בכלל.

<זיוה כרמי: בכלל.

עמרם מצנע: בכל חטיבות הביניים.

<זיוה כרמי: לא בכל חטיבות הביניים אלא בלקות של תלמידים לקויי למידה.

<זיוה כרמי: התיקנון נעשה על פי לקויות ובלקות שנקראת לקות לקויי למידה, אין תיקנון של סייעת בכיתות ז'-ח', אוטומטית.

<זיוה כרמי: לצורך זה נלקח המשאב של סייעת תגבור וניתן לכיתות האלה על מנת לתקן את המצב הזה.

עמרם מצנע: מה זה הסעיף השני?

עמרם מצנע: השלמת שעות סייעת כיתתית בכיתות חינוך מיוחד א'-ו' שהוקצו להם אוטומטית 24 שעות לסייעת כיתתית.

<זיוה כרמי: בכיתות א'-ו', כיתות חינוך מיוחד קטנות בבית ספר יסודי, התקן לסייעת עומד על 24 שעות.

עמרם מצנע: מה זה 24 שעות?

<זיוה כרמי: 24 שעות שבועיות.

עמרם מצנע: זה תקן מלא.

<זיוה כרמי: לא.

<זיוה כרמי: הכיתה לומדת כ-34 שעות שבועיות ולכן יש פער.

<זיוה כרמי: על מנת להשלים את הפער הזה, נלקחו מסל התגבור המחוזי שעות על מנת להשלים שעות לכל שעות הלמידה של הכיתה.

עמרם מצנע: אני שואל את אותה שאלה ששאלתי קודם.

עמרם מצנע: זאת אומרת, יש כיתות א'-ו' שיש להן תקן מלא ויש כאלה שאין להן תקן מלא ואתם מתגברים אותן.

עמרם מצנע: למה?

עמרם מצנע: זה פרך?

עמרם מצנע: כלומר, רף תקציבי?

עמרם מצנע: רף של שעות?

<זיוה כרמי: כן, בהחלט.

עמרם מצנע: אני לא מבין מה עושה המדינה, קרי משרד החינוך.

עמרם מצנע: בעצם נותנים את השעות האלה אבל קוראים לזה תגבור במקום לקרוא לזה תקן, מה שמסבך אחר כך את כל החיים ועושה בירוקרטיה.

<רויטל לן כהן: ואז הם אומרים שאין להם שעות תגבור.

עמרם מצנע: רויטל, את תמיד מוציאה ממני בסוף את ההערה שאומרת שבמשרד החינוך לא יושבים אנשים רעים אלא יושבים אנשים טובים שרוצים לעזור אלא שבניגוד למי שיכול רק להשמיע ביקורת, יש להם גם מסגרות.

עמרם מצנע: לא נעים לדבר על זה, כסף, תקציב, תקנים, ולכן אנחנו מנסים לעשות איזשהו סדר בעניין אבל לא יושבים שם אנשים רעים שמחפשים כל הזמן איך לסבן, איך לרמות, איך לזרות חול בעיניים.

עמרם מצנע: זאת לא נקודת המוצא שלי.

עמרם מצנע: אני לא מנסה לחנך כאן אף אחד.

עמרם מצנע: זאת לא נקודת המוצא שלי.

עמרם מצנע: אחרי שהשמעתי את ההערה הזאת, אני חוזר לנושא.

עמרם מצנע: בסוף אני מבין שאתם מקצים את הסייעת הזאת למשך כל שבוע הלימודים.

<זיוה כרמי: לגמרי.

עמרם מצנע: אבל לאחת קוראים תקן ולשנייה או לתוספת קוראים תגבור.

עמרם מצנע: זאת יכולה להיות סייעת אחת שיושבת בכיתה הזאת, שפעילה בכיתה הזאת, מיום ראשון עד יום שישי את כל השעות ופעם אחת היא מקבלת שכר בתור תקן ופעם שנייה היא מקבלת שכר בתור תגבור.

עמרם מצנע: זה אפשרי דבר כזה?

<זיוה כרמי: ישנם פערים בתקציב ובאמת אחד היעדים שלנו במשרד ובמיוחד באגף הוא לשנות את זה ולהביא את העניין על תיקונו.

<זיוה כרמי: אתה בהחלט צודק כשאתה אומר שאנחנו מקצים את זה מהכיס הזה ולא מהכיס הזה.

<זיוה כרמי: זה אחד היעדים שלנו.

<זיוה כרמי: היינו מאוד מאוד שמחים לתקנן באופן מוסדר את כיתות א'-ו' בתקן מלא וגם בכיתות ז'-ח', אבל יש פער.

עמרם מצנע: יש כאן גם איזה פספוס כי אני מניח שהסל שניתן למנהלות או מנהלי המחוזות הוא בעיקר להשלים בעיות יוצאות דופן שהתקן לא מכסה, ילדים עם צרכים מיוחדים שלא נכנסים לאחת המשבצות ואז מה שקורה זה שכל התגבורים בסל מנהלת המחוז הופך להיות להשלמות התקן.

<זיוה כרמי: להשלמות תקן.

<זיוה כרמי: בפירוש.

עמרם מצנע: הבנו את העניין.

קארין אלהרר: אני מצטערת, אני לא אוכל להישאר עד סוף הישיבה.

קארין אלהרר: הנושא סופר חשוב ויש כמה דברים שכן הייתי רוצה לומר.

קארין אלהרר: קודם כל, אני מברכת את המנהלת בפועל של אגף החינוך המיוחד.

<רונית שרביט: ממלאת מקום.

עמרם מצנע: לצורך העברית, את צודקת.

עמרם מצנע: כשאין מישהי, זה לא ממלאת מקום כי היא לא ממלאת את מקומה של אף אחת.

עמרם מצנע: אם מישהו נסע לחוץ לארץ או חולה או נבצר ממנו, יש לו ממלא מקום, אבל במקרה הזה זה בפועל.

עמרם מצנע: אני לא יודע אם העלינו אותך בדרגה או הורדנו, אבל זאת האמת.

<רונית שרביט: במשרד זה מוגדר כממלאת מקום.

עמרם מצנע: יכול להיות, אבל זה מונח עברי ובמשרד החינוך הוא לא בשימוש נכון.

<עמוס תמם: זה כמו התקנים שמשלימים.

<עמוס תמם: זה אותו הדבר.

<עמוס תמם: העשייה שלה חשובה ולא התואר.

קארין אלהרר: בכל מקרה, אני רוצה לאחל לך הצלחה.

קארין אלהרר: בעניין הזה באמת הצלחתך היא הצלחתם של כל התלמידים ושל המערכת כולה ואכן דרושה עבודה רבה.

קארין אלהרר: אני רוצה לדבר על שלוש-ארבע נקודות שבעיני הן הבעייתיות ביותר, מתוך הבנה שזה ייפול על אוזניים קשובות.

קארין אלהרר: אני יודעת שבימים אלה נעשית במשרד בחינה מחודשת של כל עניין הסייעות ולכן היה חשוב לי להעלות את הנקודות הבאות.

קארין אלהרר: מפניות בהן נתקלתי במהלך השנים, הבעיה הקרדינלית כרגע היא ההקצאה, אופן ההקצאה וכמות השעות שמוקצית לתלמידים בין אם הם תלמידים בחינוך המיוחד שזקוקים נואשות לסיוע אישי ובין אם אלה תלמידים שמשולבים.

קארין אלהרר: תלמידים משולבים, אמרתי בתחילת הדיון, יש בעיה כי הם לא מקבלים את מקסימום השעות כשהם נמצאים בבית הספר ונראה לי שבית ספר שהוא כללי, הוא לא בית ספר לחינוך מיוחד, שמענו במספר רב של דיונים שלמורים ולמורות אין את ההכשרה המתאימה.

קארין אלהרר: אמרו את זה ביושר מפקחות בחינוך המיוחד בדיון שקיימנו בשבוע שעבר בשדולה לשילוב ילדים עם מוגבלויות.

קארין אלהרר: הן אמרו בצורה מאוד כנה שלמורים שלא למדו חינוך מיוחד אין את ההכשרה להתמודד עם תלמידי החינוך המיוחד ולכן לצפות מבית הספר שאמור להתמודד עם כיתות גדולות, לתת את הפער הזה, בעיני זאת בקשה קשה.

קארין אלהרר: מעבר לזה יש את עניין הכשרת הסייעות הקיימות.

קארין אלהרר: גם היום הסייעות שנמצאות בתעריף שניתן להן, שזאת עוד נקודה שצריך לתת עליה את הדעת – התעריף לא יביא סייעות מוכשרות שבאמת יודעות איך לתת את אותו סיוע.

קארין אלהרר: לא כל התלמידים זקוקים לסיוע טכני.

קארין אלהרר: בסיוע הטכני אולי אפשר לקפל קצוות אבל בסיוע המהותי של תיווך, של הכשרה של הכיתה כולה, של ליווי בהפסקות וכולי, אי אפשר לומר שהנה יש סייעת, לסמן וי ולומר שהכול בסדר כי זה מאוד לא בסדר.

קארין אלהרר: אני חושבת שיש עוד עניין שבעיני הוא סופר חשוב, במיוחד לגבי תלמידי השילוב.

קארין אלהרר: אנחנו אומרים להם שהם משולבים ואז מגיעה הפעילות האקס-טריטוריאלית של בית הספר כמו הטיול השנתי או הביקור במוזיאון, משהו שעורך זמן רב ואז הסייעות לא מחויבות להגיע וההורים, אם יש להם את יום החופש שהם יכולים לקחת, הם אלה שבאים עם הילד, ואם לא, הילד יפסיד את הטיול השנתי.

קארין אלהרר: אני חושבת שיש כאן מסר שהוא אנטי שילובי.

קארין אלהרר: אתה משולב כל עוד זה נוח לנו, כל עוד אנחנו יכולים לתת לך את ההתאמות, אבל ברגע שזה לא כך, זה לא.

קארין אלהרר: בעיני זה מאוד מאוד חבל.

קארין אלהרר: אני רוצה לחזור לעניין של הסייעות האישיות בחינוך המיוחד.

קארין אלהרר: זה נכון ואני מסכימה עם האמירה שהיא לגמרי נכונה.

קארין אלהרר: תלמידי החינוך המיוחד הם תלמידים שנמצאים בכיתות קטנות, יש להם צוות גדול יותר יחסית לגודל הכיתה אבל עדיין יש במסגרות החינוך המיוחד תלמידים שאין להם את היכולת המעשית להסתדר בלי מישהו צמוד אליהם.

קארין אלהרר: במשך השנים נתקלנו במקרים מאוד רבים של ילדים שהיכולת הוורבלית שלהם כמעט ולא קיימת, אם לא קיימת בכלל, תלמידים שהנזקקות הפיזית שלהם היא כל כך מורכבת שהם חייבים מישהו לידם.

קארין אלהרר: מהבדיקה המאוד שטחית שעשיתי, כמעט ואין תלמידים שניתנה להם הסייעת האישית הזאת בחינוך המיוחד וזה אחרי פסיקה של בית המשפט.

קארין אלהרר: אני חושבת שבעניין הזה צריך לתת את הדעת.

קארין אלהרר: בית המשפט לעניינים מינהליים בשנת 2009 פסק בצורה מאוד ברורה שילד שיש לו חריגות ניכרת מיתר בני כיתתו, צריך להקצות לו את הסייעת האישית.

קארין אלהרר: אני חושבת שבוודאי צריך לקיים את פסיקת בית המשפט בלי שיהיה צורך לחזור לבתי המשפט בעניין הזה.

קארין אלהרר: דרך אגב, זה צורך של המערכת כולה כי גם למורה בבית הספר יהיה הרבה יותר קל בעניין הזה.

קארין אלהרר: סייעות רפואיות, במיוחד בנושא אלרגיות.

קארין אלהרר: יש עדיין בעיות עם הנושא הזה.

קארין אלהרר: אני יודעת שהשר הקצה – וזה מאוד שימח אותי – סייעות רפואיות גם בימי הקיץ אבל עדיין יש תלמידים שלא מתאימים לקריטריונים המאוד מאוד ברורים שנקבעו והייתי שמחה אם המשרד ייתן את דעתו גם בעניין הזה.

קארין אלהרר: אני רוצה לסיים את דבריי באיזשהו משפט שאומר שסייעת היא לא אביזר טכני אלא סייעת היא עניין הרבה יותר מהותי.

קארין אלהרר: סייעת היא משהו שצריך לחשוב איך היא תעשה את העבודה שלה בצורה הטובה ביותר.

קארין אלהרר: הטיעון שנשמע שסייעת מגבילה את עצמאותו של ילד, הוא טיעון שבעיני לא רק שהוא לא נכון אלא הוא פוגע עוד יותר בילד.

קארין אלהרר: אני לא חושבת שיש הורה במדינת ישראל שהיה רוצה שלילד שלו תהיה סייעת.

קארין אלהרר: אם ההורה מבקש סייעת, כנראה שהילד זקוק לסייעת.

קארין אלהרר: אני מכירה את הטיעונים שאומרים שהורים הם אובר פרוטקטיב וכי ההורים שרוצים שהילד שלהם יהיה בצמר גפן.

<שרונה נמר: שמענו את זה כל הזמן.

<שרונה נמר: אני אישית.

קארין אלהרר: אני חושבת שכן צריך להבין שהסייעת היא האמצעי המהותי ביותר בבית הספר ובגן לילד על מנת להצליח.

קארין אלהרר: זה לא מספיק לומר לילד שהוא משולב ויש לו טיפולים פרה-רפואיים כי כדי שהילד ישתלב בצורה הטובה ביותר, אני לא חושבת שיש מספיק משפטים וסופרלטיבים לתאר את חשיבות הסייעת לשילוב האמיתי והמהותי של הילד.

קארין אלהרר: לא שמים ילד בכיתה ואומרים לו לך תשתלב אלא השילוב הוא תהליך ארוך, הוא משהו שהוא הרבה מעבר לטיפולים פרה-רפואיים ולכיתה עם המורה לחינוך מיוחד.

קארין אלהרר: אני יודעת שבימים אלה ממש אתם עושים עבודת חשיבה.

קארין אלהרר: אל תמעיטו בטענות של ההורים שהן חשובות.

קארין אלהרר: כמובן שהשיקולים המקצועיים הם שיקולים חשובים ולא מבטלים אותם ואפילו לא לרגע אחד, אבל יחד עם זאת אני חושבת שהדיבור עם ההורים, ההידברות עם ההורים, היא הידברות חשובה שלא ניתן להמעיט בחשיבותה.

קארין אלהרר: שוב, הרבה הצלחה לכולנו.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: אנחנו נמשיך בהצגה שלכם, בבקשה.

<זיוה כרמי: בהמשך לדבריה של חברת הכנסת קארין אלהרר, אני כן הייתי רוצה לומר שאנחנו כן נותנים סייעת לתלמידים בחינוך המיוחד בבתי ספר לחינוך מיוחד בהם יש תלמיד שתפקודו שונה, נמוך ויש לו קשיים משמעותיים מול יתר תלמידי הכיתה.

<זיוה כרמי: כן ניתן לזה סיוע.

<זיוה כרמי: אני חוזרת לסכם את הנושא.

<זיוה כרמי: תמיכה מסוג סייעת תגבור.

<זיוה כרמי: אנחנו מקצים לכיתות חינוך מיוחד שאין בהן סייעת אוטומטית, אנחנו משלימים במקומות בהם שעות הסיוע לא נמצאות בהלימה לשעות הלימודים בכיתה, אנחנו מוסיפים שעות סיוע תגבור לכיתות עם לקויות מורכבות ותפקוד נמוך בהן אנחנו חושבים שצריך יותר מסייעת אחת בו זמנית בשל מורכבות התלמידים במקום.

עמרם מצנע: את יכולה לתת לנו מספרים על שלושת יוצאי הדופן האלה?

עמרם מצנע: כלומר, כמה כיתות חינוך מיוחד, כיתות ו', ז' ו-ח', אין להן תקן של סייעת.

<זיוה כרמי: אני יכולה לבדוק ולחזור אליכם.

עמרם מצנע: תבדקי בבקשה.

עמרם מצנע: שוב, מתוך סך הכול כיתות חינוך מיוחד בכיתות ז', ח' ו-ט' שאין להן או שיש להן תקן בשילוב.

עמרם מצנע: בכיתות חינוך מיוחד בבתי הספר.

<זיוה כרמי: אנחנו נבדוק ונחזיר תשובה.

<בשמת בר נדב: בחטיבה העליונה יש תקן?

<בשמת בר נדב: זה רק כיתות ז', ח' ו-ט' שאין תקן?

זהבה גלאון: בחטיבה העליונה אין תקן.

<זיוה כרמי: מערך התקצוב בחטיבה העליונה הוא שונה.

<זיוה כרמי: יחד עם זאת אני אומרת שוב שזה תלוי בסוג הכיתה ובסוג הלקות.

<זיוה כרמי: אני יודעת בוודאות שלגבי כיתות ז'-ח', שם חסר לנו ולכן סל התגבור הולך לנסות לכסות את החלק הזה.

<זיוה כרמי: משרות.

<זיוה כרמי: תמיכה מסוג סייעת תגבור.

<זיוה כרמי: אתם יכולים לראות כאן שהמשאב הזה די קבוע ולא כל כך משתנה.

<זיוה כרמי: תקציב.

<זיוה כרמי: גם התקציב אינו משתנה.

<זיוה כרמי: השינוי הוא שינוי קטן מאוד.

עמרם מצנע: זה גם אומר דרשני.

עמרם מצנע: אם אחוז הילדים גדל ושעות התגבור, שזה בעצם הסל של מנהלת המחוז נשאר בסיסי, המשמעות היא שהפער הולך וגדל.

<זיוה כרמי: נכון.

<בשמת בר נדב: הם גם הפכו לאוטומטיות.

<זיוה כרמי: אנחנו לא מנסים לומר משהו אחר.

<זיוה כרמי: כולנו מכירים את המציאות התקציבית שנכפית עלינו ואנחנו עושים כמיטב יכולתנו על פי סדרי הקדימויות שיש בכל מחוז ומחוז.

זהבה גלאון: זאת החלטה של מחוז או זאת החלטה של מדיניות של המשרד?

עמרם מצנע: מדיניות שהסל הוא סל המחוז.

עמרם מצנע: זה בדיוק מה שאמרנו קודם, שבעצם לקחו סל תגבור שנועד לדברים מסוימים ומשתמשים בו למלא את התקן.

<זיוה כרמי: סל התגבור הוא סל מחוזי.

<זיוה כרמי: העסקת סייעות.

עמרם מצנע: אנחנו סיימנו את הפרק שעוסק בשעות.

<זיוה כרמי: נכון.

עמרם מצנע: בתקנים, בשעות, בתגבורים.

עמרם מצנע: מה קורה בתיכון?

<קריאה: אללה ירחמו.

<זיוה כרמי: לגבי גני הילדים, אני יכולה לומר שגן ילדים מתוקצב כמו כל כיתה.

<זיוה כרמי: גן ילדים נחשב כיתת גן לכל עניין ודבר.

<זיוה כרמי: כשאנחנו מדברים על כיתות ועל משרות, גני הילדים נכנסים בתוך זה.

<זיוה כרמי: אני כן רוצה לומר לגבי נושא התיקנון בחטיבה העליונה.

<זיוה כרמי: מערך התיקנון בחטיבה העליונה שונה לחלוטין.

<זיוה כרמי: התיכונים הם תחת הבעלויות של הרשויות המקומיות ולכן מערך התיקנון שונה ואני לא מתייחסת אליו כאן.

<שרונה נמר: למה?

<שרונה נמר: הבן שלי בתיכון.

<קריאה: הם הפסיקו להיות תלמידים של משרד החינוך?

<שרונה נמר: אני רוצה לדעת מה קורה בתיכון.

<שרונה נמר: הבן שלי משולב בתיכון והוא ישב חודשים בבית כי לא ידעתם לתת לו מה שצריך.

<שרונה נמר: למה?

<שרונה נמר: כי הוא הגיע לתיכון ופתאום הוא בריא, פתאום אין לו בעיות, פתאום אין לו קשיים.

<שרונה נמר: עד כיתה ט' הוא קיבל ומכיתה י' היינו צריכים להילחם ולהגיע לתקשורת, לפייסבוק ולסטטוסים מצייצים, לכל מקום כדי שהילד יקבל את כל מה שהוא צריך.

<שרונה נמר: למה?

<שרונה נמר: כי הוא הגיע לתיכון?

<שרונה נמר: איך שהוא הגיע לתיכון אמרו לי, זהו, עכשיו הבן שלך לא יקבל כלום.

<שרונה נמר: השתמשו במלים האלה.

עמרם מצנע: הנקודה ברורה.

עמרם מצנע: את יכולה להאיר את עינינו בכל זאת מה קורה בתיכון?

<זיוה כרמי: יש כיתות שנחשבות כיתות במסלול 06 שאכן מתוקצבות ומקבלות סיוע כמו כל כיתת חינוך מיוחד אחרת.

<קריאה: תסבירי לאנשים כאן מה זה 06.

<זיוה כרמי: כיתות של הלקויות המורכבות שמתוקננות בשעות ובסיוע שניתנות במסגרת החטיבה העליונה.

<זיוה כרמי: יחד עם זאת, יש מסלולים נוספים בחטיבה העליונה כגון מסלול 07 שבעצם מתקנן מספר שעות.

<קריאה: שלוש וחצי שעות לילד.

<זיוה כרמי: שוב אני אומרת שהסל מתנהל באופן קצת אחר בחטיבות העליונות.

<שרונה נמר: אין התנהלות בתיכון.

<שרונה נמר: הן נעלמות בתיכון.

<שרונה נמר: הכול נעלם בתיכון ואין כלום.

<שרונה נמר: אני צריכה להילחם יום יום.

עמרם מצנע: הנקודה הובנה.

עמרם מצנע: תמשיכי.

<זיוה כרמי: תנאי העסקתן של הסייעות.

<זיוה כרמי: חשוב לי לומר, לפני שאני מתחילה, שעבודת הסייעות היא באמת חשובה, היא משמעותית מאוד והן עובדות יד ביד יחד עם מחנכת הכיתה שהיא זו שמנהלת את התכניות החינוכיות ומובילה את היעדים החינוכיים של התלמיד.

<זיוה כרמי: אבל על פי הסכם בין משרד החינוך לבין מרכז השלטון המקומי, הרשות המקומית היא האחראית על העסקתן של הסייעות.

<זיוה כרמי: הרשות המקומית היא המעסיק שלהן.

<זיוה כרמי: תנאי ההעסקה של הסייעות והשתתפות משרד החינוך.

<זיוה כרמי: יש שינוי באופן שבו מתקצב משרד החינוך את נושא העסקתן של הסייעות.

<זיוה כרמי: סייעות כיתתיות, מה שהגדרתי קודם כסייעות אוטומטיות, המשרד משתתף במימון מלא.

<זיוה כרמי: שיעור ההשתתפות עומד על מאה אחוזים מעלות שכרה של הסייעת והמשרד משתתף במימון הסייעת במשך 12 חודשים בשנה.

<זיוה כרמי: סייעות תגבור.

<זיוה כרמי: המשרד משתתף במימון הסייעת מהרגע שבו אושרה לאותה שנת לימודים.

<רויטל לן כהן: כי הם מחלימים.

<קריאה: תצייני לפרוטוקול שאלה 12 חודשים.

<זיוה כרמי: שיעור ההשתתפות עומד על שבעים אחוזים מעלות שכרה והשתתפות של הרשות עומדת על שלושים אחוזים.

<קריאה: כשהיא יכולה.

<זיוה כרמי: סייעות שילוב.

<זיוה כרמי: אנחנו מדברים על השתתפות של המשרד במימון הסייעת מהרגע שבו אושרה.

<זיוה כרמי: האישור הוא לאותה שנת לימודים.

<זיוה כרמי: שיעור ההשתתפות עומד על שבעים אחוזים מעלות השכר ושלושים אחוזים השתתפות הבעלויות.

<קריאה: ל-12 חודשים.

<זיוה כרמי: אני לא מתייחסת לנושא של סייעות רפואיות.

<זיוה כרמי: סייעות רפואיות לא מטופלות על ידי האגף לחינוך מיוחד אלא על ידי משרד הבריאות.

<זיוה כרמי: אני לא רוצה להתייחס לזה.

<קריאה: זה אצל עירית ליבנה.

עמרם מצנע: חברת הכנסת גלאון.

זהבה גלאון: אדוני, ברשותך, אני רוצה שאלת הבהרה ואחר כך אני ארצה להתייחס לכלל הסוגיה שעולה כאן.

זהבה גלאון: אני רוצה לשאול שאלה בנוגע לסייעות השילוב.

זהבה גלאון: לפי מה שאת אומרת, משרד החינוך משלם שבעים אחוזים עלות משכרן ובעצם השלטון המקומי אמור להשלים את אותם שלושים אחוזים.

עמרם מצנע: הוא משלם את מאת האחוזים ומתוך זה הוא מקבל החזר של שבעים אחוזים.

זהבה גלאון: מי מוודא, האם זה בפיקוח שלכם לוודא שאכן אותם שלושים אחוזים משולמים לאותן סייעות?

זהבה גלאון: מי מוודא שהן אכן עובדות 12 חודשים בשנה?

זהבה גלאון: אתם משלמים עבור 12 חודשים בשנה ובפועל הן עובדות עשרה חודשים בשנה.

זהבה גלאון: בטבלה זה נראה ממש בסדר.

זהבה גלאון: כמו שזה נראה על פי המצגת שאתם מציגים, המצב מושלם והחיים נהדרים.

עמרם מצנע: לא, המאה אחוזים יכולים להיות עשרה שקלים.

זהבה גלאון: שאלה נוספת.

זהבה גלאון: אני רוצה לומר מראש שראיתי תלושים של סייעות שאמורות להתנהל על פי האופן שבו אתם מתארים, אני מודה שאין קשר בין התלושים שהסייעות מקבלות בפועל לבין מה שאתם מציינים כאן במצגת אבל אחר כך אני אתייחס לזה.

עמרם מצנע: יש כאן מישהו שהיא סייעת?

<קריאה: יש כאן הרבה סייעות מכל הארץ.

עמרם מצנע: מי רוצה לדבר?

עמרם מצנע: תציגי את עצמך.

<מלי מלכה כץ: שמי מלי כץ ואני משלבת בפרדס חנה.

<מלי מלכה כץ: אני בוגרת מכללת דוד ילין בירושלים, אני בעלת תעודת הוראה מוסמך בכיר ותואר ראשון בהוראה.

<מלי מלכה כץ: כרגע בפרדס חנה אנחנו 53 משלבות המועסקות כספקיות שירות על ידי המועצה.

<מלי מלכה כץ: 53 משלבות לילדים בעלי צרכים מיוחדים בחינוך הרגיל שמאוד אוהבות את המקצוע המאתגר והמיוחד, מאושרות וגאות לראות בהצלחות הקטנות היום יומיות של הילדים שלנו שאנחנו שם בשבילם, תומכות, מתווכות ומכילות אותם בנפילות ובמעידות הרבות המתסכלות כל כך.

<מלי מלכה כץ: הילדים יקרים וחשובים לנו מאוד.

<מלי מלכה כץ: אנו רוצות להמשיך וללוות אותם ולהיות הדמות אותה ילד ילמד להכיר, לסמוך ולבטוח בה.

<מלי מלכה כץ: כמו כן מקצוע מכבד את בעליו, גם אנחנו זקוקות לפרנסה, גם אנחנו רוצים להתפרנס בכבוד על מנת שנוכל להמשיך וללוות את הילדים שכל כך תלויים בנו ואנחנו בהם.

<מלי מלכה כץ: בחודשים האחרונים, תוך כדי תהליך קליטה למועצה המקומית, גילינו לתדהמתנו כי תנאי ההעסקה שלנו בתהליך זה נפגעו בצורה קשה.

<מלי מלכה כץ: חודשי הקיץ לא ישולמו לנו, ימי החופשה יצומצמו, הוותק לא נצבר, הדרגה שנקבעה היא הנמוכה ביותר ומתח הדרגות עלוב.

<מלי מלכה כץ: המועצה מצדה טוענת כי ידיה כבולות להסכמי שכר קיבוציים וההסתדרות מצדה לא מספקת תשובות בשלב זה.

שמעון אוחיון: למה?

שמעון אוחיון: היא מקבלת את התקצוב.

<מלי מלכה כץ: כן, אבל לא משלמים לנו.

<מלי מלכה כץ: חברי ועדה יקרים, בעזרת ייעוץ משפטי המלווה אותנו הבנו כי הכול תירוצים, הכול נתון לפרשנות משפטית אבל לא במחוזותינו.

<מלי מלכה כץ: כל אחד מעביר את האחריות לאחר.

<מלי מלכה כץ: אני שואלת אתכם, האם לזה התכוונתם כאשר חוקקתם את חוק ההעסקה הישירה?

<מלי מלכה כץ: מדוע אין פיקוח על הרשויות המקומיות בעניין שלנו?

<מלי מלכה כץ: האם מישהו בחן לעומק את ההסכם הקיבוצי?

<מלי מלכה כץ: איך יתכן כי כל רשות מקומית בארץ נוהגת בנושא זה בצורה שונה?

<מלי מלכה כץ: הגיע הזמן שמישהו ייקח אחריות.

<מלי מלכה כץ: אני קוראת לכם לעשות סדר, לכבד אותנו היום בהחלטה שתביא אותנו למקום מבטחים.

<מלי מלכה כץ: מקצוע השילוב חייב לקבל הכרה מתוך הבנה אמיתית לנחיצותו.

<מלי מלכה כץ: אני מזמינה אתכם להתלוות אלינו יום אחד בחייכם כדי להבין, יום אחד עם משפחה שהילד או הילדה שלה בעלי צרכים מיוחדים, לראות, להרגיש ולהבין את מהות השילוב בו אנו עוסקות, את חשיבותו, את הכוחות הנפשיים שהוא מצריך והסיפוק האדיר הטמון בו.

<מלי מלכה כץ: הגיע הזמן שהרשויות יתייחסו אלינו בכבוד הראוי שיבוא לידי ביטוי בהסכם שכר הוגן, בתנאי העסקה מכבדים למעננו ולמען הילדים וההורים שזקוקים לנו כמו שאנו זקוקות להם.

עמרם מצנע: אני רוצה לשאול אותך.

עמרם מצנע: את סייעת בשילוב?

<מלי מלכה כץ: כן.

עמרם מצנע: כלומר, יש ילד.

<מלי מלכה כץ: יש ילד בכיתה שהוא ילד בעל צרכים מיוחדים והוא משולב בחינוך הרגיל והוא בכיתה רגילה.

<מלי מלכה כץ: הוא לומד בכיתה רגילה.

עמרם מצנע: ואת מלווה אותו לאורך כל שעות היום.

<מלי מלכה כץ: אני מלווה אותו בשעות היום ובסך הכול בשבוע אלה 24 שעות.

שמעון אוחיון: וביתר הזמן, עם מי את עובדת?

<מלי מלכה כץ: אני לא עובדת.

<מלי מלכה כץ: ביתר הזמן הילד הזה לבד.

<מלי מלכה כץ: הוא מתמודד לבד.

שמעון אוחיון: עכשיו את מעניינת אותי.

שמעון אוחיון: את עצמך, איך את משלימה את המשרה?

<מלי מלכה כץ: אני לא משלימה את המשרה.

<מלי מלכה כץ: זה מה שיש לי, 24 שעות בשבוע.

עמרם מצנע: לא נוכל לרדת לכל הדקויות אבל אנחנו רוצים להבין את העקרונות.

עמרם מצנע: כמה שנים את עובדת?

<מלי מלכה כץ: אני עובדת ארבע שנים.

עמרם מצנע: במשך ארבע השנים האלה, כל שנה עם אותו ילד?

<מלי מלכה כץ: שלוש שנים עבדתי עם ילד אחד והשנה אני עובדת עם ילד אחר מכיוון שהילד אתו עבדתי במשך שלוש שנים, ההורים שלו החליטו להעביר אותו לחינוך המיוחד.

<מלי מלכה כץ: השנה אני עובדת עם ילד אחר.

שמעון אוחיון: יש לך קביעות בעבודה?

<מלי מלכה כץ: לא.

<מלי מלכה כץ: אין לי קביעות בעבודה.

שמעון אוחיון: יש סייעות אחרות שכן יש להן קביעות.

עמרם מצנע: לא, אין סייעות כאלה.

זהבה גלאון: לסייעות אין קביעות.

<קריאה: סייעות כיתתיות מקבלות קביעות.

זהבה גלאון: אני מדברת על המשלבות.

<מלי מלכה כץ: זה לא אותו הדבר.

זהבה גלאון: הסייעות המשלבות מועסקות בהעסקה פרטנית.

שמעון אוחיון: הסייעות האישיות.

שמעון אוחיון: יש פה מכתבים שאנשים באים ומבקשים שישוו אותם לסייעת אחרת ולכן אני רוצה לברר את הדברים הללו.

עמרם מצנע: אני רוצה עוד פעם לבקש.

עמרם מצנע: הנושא הוא באמת נושא מורכב ולא מוסדר בחלקו הגדול ושמענו גם מאנשי משרד החינוך ואני גם מכיר את זה מתפקידיי האחרים.

עמרם מצנע: תודה רבה לך.

עמרם מצנע: אנחנו ניתן לעוד סייעות לדבר.

עמרם מצנע: אני רוצה לשאול מה זה המאה אחוזים.

עמרם מצנע: מהנתונים האלה עולות כמה שאלות.

עמרם מצנע: האחת, מה זה המאה אחוזים והמאה אחוזים קשורים בהסכמים הקיבוציים שעשה השלטון המקומי עם הסתדרות הפקידים, שזאת בעצם ההסתדרות המייצגת ולא רק את הסייעות אלא את כל עובדי הרשויות המקומיות.

זהבה גלאון: לא.

זהבה גלאון: לסייעות יש הסכמים קיבוציים מחפירים.

עמרם מצנע: אני לא אמרתי שהם לא מחפירים.

<קריאה: ההסתדרות מייצגת את הרשויות.

עמרם מצנע: אתם רוצים עכשיו להתפלפל?

עמרם מצנע: הסייעות הן עובדות הרשויות המקומיות והיקף השכר הוא הסכמים כאלה או אחרים בין משרד החינוך לבין ההסתדרות לבין הרשויות המקומיות.

עמרם מצנע: את יודעת מה זה המאה אחוזים?

<מירי כהן: כן.

<מירי כהן: אני מירי כהן ממינהל כלכלה ותקציבים במשרד החינוך.

<מירי כהן: אנחנו מדברים על משרה של 42.5 שעות.

<מירי כהן: התקצוב שלנו בנושא הסייעת מדבר על משרה מלאה בהיקף של 42.5 שעות כאשר יש לנו עלות ממוצעת ארצית בדירוג מינהלי, דירוג 7 עם 11 שנות ותק.

<מירי כהן: בסדר גודל של חודש שוטף, כולל התנאים הסוציאליים, אנחנו מדברים על 7,500 שקלים.

זהבה גלאון: את מכירה מישהי שפעם קיבלה תלוש כזה?

עמרם מצנע: תני לי, אני יודע מה לשאול אותם.

עמרם מצנע: אם אני אשאיר דברים לא ברורים, תשאלו.

עמרם מצנע: זה המאה אחוזים הממוצע של מי שעובדת 42.5 שעות?

זהבה גלאון: את מכירה מישהי כזאת?

עמרם מצנע: רגע.

עמרם מצנע: אני אתן לך לשאול.

עמרם מצנע: אתם רוצים שהדיון הזה יתנהל?

עמרם מצנע: בחלק מהדיונים אני אומר לנוכחים שייקחו חמש דקות וידברו ביחד מה שהם רוצים.

זהבה גלאון: אתה מנהל את הדיון כמו שצריך ואנחנו שואלים שאלות הבהרה.

עמרם מצנע: אני אתן לך לשאול.

עמרם מצנע: אני חוזר ושואל.

עמרם מצנע: ה-7,000 פלוס שציינת, זה למי שיש לה ותק של 11 שנים, ולרוב הסייעות אין בכלל ותק.

<מירי כהן: אנחנו מדברים על השתתפות המשרד.

עמרם מצנע: אני שואל על המאה אחוזים.

<מירי כהן: מאה אחוזי השתתפות משרד החינוך.

<מירי כהן: אנחנו לא המעסיקים הישירים ואין לנו מושג מי הסייעת ומה הדרגה שלה.

עמרם מצנע: אני עדיין שואל אותך.

עמרם מצנע: ה-7,000 שקלים, הם המאה אחוזים או השבעים אחוזים?

<מירי כהן: אלה המאה אחוזים.

עמרם מצנע: מזה אתם מממנים שבעים אחוזים.

<מירי כהן: בחלק.

<מירי כהן: בחלק מממנים מאה אחוזים ובחלק שבעים אחוזים.

עמרם מצנע: אבל זה המאה אחוזים.

<מירי כהן: נכון.

עמרם מצנע: לסייעת שהיא בעלת ותק של 11 שנים.

עמרם מצנע: כלומר, לא כזאת שפוטרה כל שנה.

<מירי כהן: זאת השתתפות משרד החינוך בגין הסייעת שמועסקת באמצעות הרשות.

<מירי כהן: אנחנו לא המעסיקים שלה ולכן אין לנו את המידע לגבי הסייעת, מי היא, מה הדרגה וכולי.

יפעת קריב: אבל אתם בטוחים שהכסף מועבר במלואו?

עמרם מצנע: רגע.

עמרם מצנע: כך אי אפשר.

עמרם מצנע: זאת אחת השאלות שעולה כאן.

עמרם מצנע: האם אתם עושים פיקוח או בקרה ברשויות המקומיות על כך שאכן בסוף לסייעת מגיעים המאה אחוזים?

<מירי כהן: משרד החינוך לא עושה אכיפה בנושא הזה.

<מירי כהן: בנושא הזה למיטב הבנתי משרד הפנים אמור לעשות את האכיפה.

עמרם מצנע: האם את מכירה את החוק שאומר שכל כספי משרד החינוך שמסומנים שמועברים לרשות המקומית חייבים ללכת לחשבון בנק מסוים שנפתח לצורך זה?

<מירי כהן: נכון.

עמרם מצנע: ואת אומרת שלא אתם עושים את הבקרה על זה אלא אתם מצפים שמשרד הפנים יעשה אותה.

<מירי כהן: לא ברמה הפרטנית.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: זהבה, בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני, אני רוצה לשאול ולהעיר גם יחד.

עמרם מצנע: אני פשוט רוצה שבסוף הדיון יהיו גם דברים אופרטיביים.

זהבה גלאון: כולנו רוצים.

זהבה גלאון: ראשית, אני רוצה לברך אותך על שאתה מנסה להגיע להיבטים האופרטיביים כי לקטר, אנחנו כבר מקטרים הרבה זמן.

זהבה גלאון: אני יודעת שאתה עוסק בנושא הזה זמן רב ואני מתנצלת שאיחרתי.

זהבה גלאון: אני רוצה להעיר כמה הערות.

זהבה גלאון: אני מודה - ואני אומרת את זה בצורה מאוד ברורה – שאין לי טענה לנציגות של משרד החינוך שיושבות כאן.

זהבה גלאון: אני אומרת זאת מראש.

זהבה גלאון: הדברים שנשמעו כאן עכשיו, בדיוק משקפים – ושוב, זה לא אישי אלא זאת מדיניות – את האטימות של משרד החינוך.

זהבה גלאון: אם הנתונים הרשמיים אומרים שזה שכר ל-42.5 שעות, תראו לי סייעת אחת שעובדת יותר מ-24 שעות כשמקסימום היא יכולה להגיע לשלושים שעות.

זהבה גלאון: היה נקלע לכאן אורח מהחלל החיצון, היה אומר שמשרד החינוך מגיע ל-42 שעות עם 11 שנות ותק, אבל מי בכלל מגיעה לנתונים האלה?

זהבה גלאון: אני אומרת שוב, אין לי טענה לדברים שנשמעים כאן.

זהבה גלאון: אני חושבת שזה בדרג הרבה יותר גבוה.

זהבה גלאון: שמענו גם בדיווח הקודם על התקצוב ואנחנו יודעים שזה גם תקצוב, גם תנאי העסקה וזה הכול ביחד.

זהבה גלאון: אנחנו עדים כאן לגלגול אחריות, ואין לי דרך אחרת להגדיר את זה, ממשרד החינוך לשלטון המקומי, מהשלטון המקומי למשרד הפנים.

זהבה גלאון: אתה ישבת בדיון במליאה, אני ראיתי אותך עת שאלתי את השאילתה בסוגיה הזאת את שר הפנים והוא גלגל את זה לשר החינוך.

זהבה גלאון: קראתי לו את התשובה שנתן לי שר החינוך, גלגל את זה לשר הפנים ובתווך ההסכם הקיבוצי המחפיר של ההסתדרות.

זהבה גלאון: הסכם מחפיר ואין דרך אחרת להגדיר אותו, הסכם שתוקע אותן.

זהבה גלאון: גם אם יש רשויות מקומיות שמוכנות לשלם את ההפרש, ההסכם הקיבוצי תוקע אותן.

זהבה גלאון: אני חושבת ואני רוצה להציע.

זהבה גלאון: העלית קודם בסוגיה של התקצוב ואני מודה שאני אף פעם לא מצליחה להבין איך ילד בכיתה ז' צורך עזרה, צורך סייעת, זקוק לסייעת ובכיתה ח', ט' ו-י' הוא החלים והוא בריא.

זהבה גלאון: נאמר כאן קודם – שמעתי אותך אומר או אמרה חברת הכנסת אלהרר – שיש כאן בחינה מחודשת.

זהבה גלאון: אני לא יודעת מה זה אומר בחינה מחודשת.

זהבה גלאון: הדבר הזה מצריך שולחן עגול דחוף.

זהבה גלאון: אדוני, אתה יושב ראש הוועדה ואני פונה אליך לזמן לכאן לוועדה את שר החינוך, את שר הפנים, את יושב ראש ההסתדרות, את שלושתם ביחד, ואחת ולתמיד תפסיקו לגלגל את זה.

זהבה גלאון: הסייעות, הנשמה שלהן יוצאת.

זהבה גלאון: הן לא יכולות לבד.

<קריאה: גם הנשמה של ההורים והילדים יוצאת.

זהבה גלאון: הנשמה של ההורים והילדים יוצאת.

זהבה גלאון: אני רואה את כל האנשים שיושבים כאן בחדר ובאמת כולכם מכירים את הסיפורים והסיפורים הם סיפורים נוגעים ללב.

זהבה גלאון: מישהו צריך לקחת אחריות וזה לא מישהו מהדרגים האלה.

זהבה גלאון: אחת ולתמיד צריך להושיב אותם.

זהבה גלאון: אנחנו מדברים על שלושים אלף סייעות, 3,000 ומשהו בחינוך המיוחד, יש ניסיונות של ארגונים שונים לנסות לסייע לסייעות ולייצג אותן, אבל זה לא צריך להיות באופן פרטני ברשות מקומית כזאת או אחרת כי זה לא עניין שנתון לטוב לבו של ראש רשות כזה או אחר.

זהבה גלאון: יש ראשי רשויות שהם בכל זאת יותר קשובים אבל זה בכלל לא צריך להיות בדרג הזה.

זהבה גלאון: אחת ולתמיד הדבר הזה צריך להיפתר.

זהבה גלאון: אני רוצה לומר עוד משהו.

זהבה גלאון: מקומם אותי אחרי שראיתי את התלושים של הסייעות ואני שואלת איפה הכסף.

עמרם מצנע: זאת לא שאלה אורגינלית.

זהבה גלאון: לא יכולתי להתאפק.

זהבה גלאון: סתם.

זהבה גלאון: אדוני, נניח שאני אלך רק חמש שנים אחורה, בחמש השנים האחרונות משרד החינוך העביר לשלטון המקומי, סכום איקס לפי הנתונים שנמסרו כאן, לטובת סייעות.

זהבה גלאון: הן לא קיבלו את הכסף הזה.

זהבה גלאון: איפה הכסף הזה?

זהבה גלאון: אני חושבת שאנחנו צריכים לדרוג שיחזירו להן את זה רטרואקטיבית.

זהבה גלאון: מישהו מתפרנס על גבן של הסייעות.

זהבה גלאון: מישהו לוקח את הכסף הזה.

זהבה גלאון: מי מרוויח?

<קריאה: תשאלי כמה משרד החינוך מעביר בפועל.

זהבה גלאון: אני יודעת כמה משרד החינוך מעביר בפועל.

יעקב אשר: הוא מתקצב שעות והשעות לא מספיקות.

יעקב אשר: זאת הבעיה.

עמרם מצנע: זאת בעיה אחת.

עמרם מצנע: על זה דיברנו.

זהבה גלאון: אתה הצגת נקודה נכונה, אבל היא עלתה לפני חצי שעה.

זהבה גלאון: משרד החינוך מעביר כסף והוא לא מוודא שהכסף אכן מגיע בסוף לסייעות.

זהבה גלאון: הכסף הזה נמצא היכן שהוא, באיזושהי קופה, או באותה רשות או בשלטון המקומי.

זהבה גלאון: אני חושבת שהכסף הזה צריך להגיע בחזרה לאותן סייעות שמישהו הרוויח על גבן.

זהבה גלאון: את מה גוזלים, את כבשת הרש?

זהבה גלאון: מה לוקחים כאן?

זהבה גלאון: לכן אני חושבת, ובזה אני מסיימת, שהגענו לאיזה רגע כזה שאני מרשה לעצמי לומר את זה באופן הכי ברור – זה עליך.

זהבה גלאון: זה רק אתה כיושב ראש הוועדה שיכול להביא את שלושת הגורמים הרלוונטיים, את יושב ראש ההסתדרות, את שר החינוך ואת שר הפנים.

זהבה גלאון: לא שכל שר יזמן ישיבות אצלו במשרד, אנחנו רוצים את שלושתם כאן אצלך וישבו על המדוכה עד שיצא עשן לבן.

עמרם מצנע: חבר הכנסת אוחיון.

שמעון אוחיון: אהבתי את הרעיון של חברת הכנסת גלאון, לשאול שאלה ולעבור קצת להערה.

זהבה גלאון: את זה לומדים במשך הזמן.

עמרם מצנע: העיקר שבסוף שמים סימן שאלה.

שמעון אוחיון: כולנו נרתמנו לנושא וזה מראה יש כאן מעורבות של חברי כנסת.

שמעון אוחיון: אני מקווה שגם בניהולך הנושא יניב פרי.

שמעון אוחיון: גם אני שאלתי את אותה שאלה, הגשתי את אותה שאילתה ויושב ראש הכנסת נאלץ להכריע מי יענה לי משום שכל אחד התחמק.

שמעון אוחיון: בסופו של דבר כפה על איש משרד החינוך, על סגן שר החינוך, לענות בסוגיה הזאת עת הוקמה ועדה בין-משרדית שתבחן את כל הנושא.

שמעון אוחיון: לכן אני רוצה לדעת אם משהו התקדם.

<רויטל לן כהן: היא הפסיקה לשבת.

שמעון אוחיון: את לא מוסמכת לענות לי.

שמעון אוחיון: חשבתי שמישהו ממשרד החינוך יענה לי.

זהבה גלאון: אתה לא מכיר אותה.

זהבה גלאון: היא מוסמכת לענות.

שמעון אוחיון: אם התשובה היא כזאת, המצב הוא חמור.

שמעון אוחיון: ועדת החינוך צריכה לקבל כאן

שמעון אוחיון: החלטה ללכת לכיוון האופרטיבי שלך, זה שאתה מוביל אותו, לתמוך במה שחברת הכנסת גלאון אמרה, לבוא ולחתוך את העניין הזה.

שמעון אוחיון: אי אפשר לומר למשרד החינוך שהוא אחראי מבחינה מקצועית, שהוא מעביר את הכסף ולא מעניין אותו מה קורה בדרך.

שמעון אוחיון: אני כבר לא יודע, אני כבר מבולבל מכל מיני מכתבים של אנשים שמתלוננים ואומרים שהסייעת בכיתה, זה מוכר לה תשעים אחוזי משרה, בעוד שאצל הסייעת האישית, אצל אחרים שלושים שעות מוכרות כ-76 אחוזי משרה.

שמעון אוחיון: מה קורה כאן בעניין הזה?

שמעון אוחיון: אני לא בדקתי את הנתונים אבל אני שומע את הזעקות של האנשים כאן, חלקם גם הורים שבוכים על מצב הסייעות.

שמעון אוחיון: נאמר כאן - וצריך לבדוק אם אכן זה כך - שהסייעות האישיות לא מקבלות קביעות וכל הזמן יש תחלופה כאשר לעומת זאת הסייעות בגני ילדים כן מקבלות קביעות.

שמעון אוחיון: את הסאגה הזאת אנחנו כוועדת החינוך חייבים להפסיק.

שמעון אוחיון: בעל בית אחד והוא משרד החינוך שצריך לדאוג גם להכשרה.

<קריאה: או מרכז השלטון המקומי.

שמעון אוחיון: זה שהוא עושה את החשבון הכספי, התקציבי, מה שהוא מתקזז ומה שהוא עושה בינו לבין הרשות המקומית, שבעים-שלושים אחוזים, זה לא מעניין את הסייעת.

שמעון אוחיון: ההתחשבנות כפי שיש לנו התחשבנויות אחרות בין משרד החינוך לבין הרשות המקומית, הוציאו את הסייעת מהמשחק הזה.

שמעון אוחיון: אדרבה, שהיא תקבל את ההכשרה המקצועית ואת תנאי ההעסקה כמו צריך.

שמעון אוחיון: אני כבר מבולבל ולא יודע מי כן מקבל עשרה חודשים ולמי כן מורידים 11 ימי חופשה שהוא כן חייב בהם או לא חייב בהם.

שמעון אוחיון: ההבחנות שיש כאן, לגמרי יוצרות אצלי בלבול ואני באמת לא יודע איפה אנחנו נמצאים.

שמעון אוחיון: מתוך המכתבים אני לומד שלזאת מחשבים את ימי החופשה, לזאת מותר לקרוא בזמן החופשה וזה נחשב לה כעבודה והיא מקבלת תוספת והשנייה לא.

שמעון אוחיון: אנחנו מבקשים שיהיה מעסיק אחד מקצועי על כל המשתמע מכך.

שמעון אוחיון: תודה.

<מלי מלכה כץ: מדוע משרד החינוך לא המעסיק הישיר של המשלבות?

<מלי מלכה כץ: הן חלק מהחינוך המיוחד.

<רויטל לן כהן: כי זה לא מעניין אותו.

<קריאה: אם הוא יכיר כתחום פדגוגי, אולי תהיה חשיבה בנושא.

עמרם מצנע: גם אם יכירו בהן פדגוגית, עדיין זה לא אומר שהן יועסקו על ידי משרד החינוך.

עמרם מצנע: כל מורי התיכון מועסקים על ידי הבעלות.

עמרם מצנע: שיטת ההעסקה הזאת היא לגיטימית, אבל הבעיה היא מה קורה בדרך.

<קריאה: היא מאוד בעייתית.

עמרם מצנע: לא אמרתי שהיא לא בעייתית.

עמרם מצנע: חברת הכנסת קריב.

יפעת קריב: גם לי יש שאלה שנהפוך אותה להערה קצרה.

יפעת קריב: לאור המצגת, הנושא הזה מאוד חשוב והדיון הוא דיון שחשוב לנהל אותו כאן.

יפעת קריב: השאלה שלי הייתה ואני חושבת שהיא אחת הנקודות המשמעותיות ביותר ואני רוצה לומר שבעיני היא יותר רחבה רק מנושא הסייעות כי אנחנו נמצאים כאן בהרבה מאוד דיונים שזה חוזר בהם, עד כמה הכסף שמועבר במאה אחוזים מהממשלה לטובת תשלום לשכר לרשויות המקומיות לעובדים, באמת מגיע במאה אחוזים לעובדים.

יפעת קריב: מה קורה עם השכר שאת דיברת עליו שמשרד החינוך מקצה ועד כמה באמת השלטון המקומי נותן לעובדים, במקרה הזה לסייעות, את מה שמגיע להן.

יפעת קריב: זאת נקודה שאנחנו ככנסת חייבים לעצור ולבדוק איפה נעלם כסף בדרך או לא נעלם, לעצור ולהסתכל עליו.

יפעת קריב: בעיני זאת שאלה מאוד מהותית.

יפעת קריב: את אמרת שכבר לפני חמש שנים השאלה הזאת עלתה ואכן זאת שאלה שאנחנו שואלים אותה הרבה מאוד שנים.

יפעת קריב: לנו מאוד חשוב שהסייעות יקבלו את התנאים הטובים ביותר והראויים ביותר במשך 12 חודשים בשנה.

יפעת קריב: לנו חשוב שהן יוכלו לעבוד כמה שיותר שעות כי ברור לנו שאי אפשר להתפרנס משלושים שעות או מ-21 שעות או מספר שעות שגם לא מאפשר לקחת עבודה נוספת.

יפעת קריב: אנחנו ערב יום האישה הבינלאומי ואנחנו מדברים כאן בעיקר על נשים שעובדות בתפקיד הזה – ואני לא יכולה להגיד אם אלה מאה אחוזי נשים – וזה המעמד שלהן, השכר שלהן והתנאים שלהן.

יפעת קריב: זה מצד אחד.

יפעת קריב: מצד שני כמובן יש כאן את החינוך שמגיע לאותם ילדים שצריכים לקבל את החינוך המשולב.

יפעת קריב: גם פה חשוב לי לציין ששר החינוך אמר לאורך כל הדרך, וגם הוכיח את זה בשנה האחרונה בה הוא מכהן כשר החינוך, שהשקעה כספית משמעותית בכל מה שקשור לילדים בעלי מוגבלויות, בעלי צרכים מיוחדים, או בעצם ילדים מיוחדים שאנחנו מדברים עליהם.

יפעת קריב: גם הנושא הזה הוא נושא שבדקתי והוא נושא חשוב שהוא על סדר היום.

יפעת קריב: בכלל, בכל נושא הסייעות – זה עלה כאן בדיון שהתקיים בשבוע עבר וגם רויטל השתתפה בו ורצינו להוסיף עוד משהו בנושא של הסייעות ובנושא החינוך – משרד החינוך העלה את נושא הסייעות, את תקציב הסייעות השנה, משלושה מיליון לחמישים מיליון לסייעות בכלל בתוך בתי הספר ולא רק של החינוך המיוחד.

יפעת קריב: כך שזה בהחלט על סדר היום וזה אחד הנושאים בו הולכים לעשות תיקון משמעותי.

יפעת קריב: זה נושא רחב שמתייחס גם לשלטון המקומי, גם לנשים עצמן שעובדות בתפקיד הזה וגם למקסימום שאפשר לתת לילדים.

עמרם מצנע: יש כאן מישהו מהשלטון המקומי?

עמרם מצנע: מיכל.

יעקב אשר: אולי תאפשר לי שאלה והערה ואחר כך נשמע את השלטון המקומי.

יפעת קריב: לדעתי גם ראשי הערים היו צריכים להביע את עמדתם.

שמעון אוחיון: יעקב, אתה גם עמדת פעם בראש עיר.

יעקב אשר: בדיוק.

יעקב אשר: ניסיתי קודם לתקן את דברי חברת הכנסת גלאון, למרות שלא הייתי בראשית הדיון והבנתי שדיברו על זה.

יעקב אשר: אני חושב שהבעיה העיקרית – ואני אומר את זה כראש רשות שחווה את זה במשך חמש שנים – היא הנושא של התיקנון של אותן שעות על ידי משרד החינוך וההחלטה למי מגיע ולמי לא.

יעקב אשר: הפכו את זה למשהו מאוד גמיש כי יש כאן איזה הגיון מסוים שאומר שאולי תהיה שנה שפתאום לא יצטרכו בכלל חינוך מיוחד, אבל הפכו את זה למשהו נורא גמיש, משהו שאתה במתח כל השנה לגבי מה שהולכים לאשר לך.

יעקב אשר: גם כאשר מתחילה שנת הלימודים, אתה עדיין בוויכוחים לגבי סייעות כאלה ואחרות.

יעקב אשר: יש כאן חוסר ודאות בתקצוב, דבר שגורם לעוד דבר והוא שרשויות לא יכולות כביכול להעסיק מישהו כעובד קבוע אם הוא עובד שמתוקצב רק לשנה זאת כי הרי מה יקרה בשנה הבאה אם איזה פקיד במשרד החינוך יחליט לא לתת?

יעקב אשר: כאן הבעיה.

יעקב אשר: אני לא חושב שיש ראש רשות אחד במדינת ישראל – ולא באתי לייצג אף אחד מהם – שיעז להשתמש בכספים של משרד החינוך לעניין הזה של ילדים בחינוך מיוחד למשהו אחר.

יעקב אשר: הפוך, אני מתקציב של עיר לא עשירה גדולה הוספתי תקציבים לחינוך מיוחד בגלל שהיו לי ויכוחים עם משרד החינוך.

שמעון אוחיון: ולגבי סייעות רגילות הוא לא עושה את זה?

שמעון אוחיון: קיבלו 12 חודשים עבור סייעות רגילות ושילמו עבור עשרה חודשים.

יעקב אשר: צריך לבדוק את הנושא של הסכמי השכר וכולי.

יעקב אשר: אני לא מגן עכשיו על משהו אלא אני אומר שבואו לא נפספס את הזרקור.

יעקב אשר: הזרקור הוא גם לא נגד הפקידות שיושבת כאן, כמו שאת אמרת.

<אביהו מאיר גמליאל: בפועל יש רשויות שלא מוסיפות את השלושים אחוזים.

<אביהו מאיר גמליאל: הן חותכות שלושים אחוזים.

עמרם מצנע: לא, לא נכון.

<קריאה: יש גבול להכפשות.

יעקב אשר: אני לא מכיר את זה.

יעקב אשר: יכול להיות שיש ראשי רשויות שעושים את זה.

יעקב אשר: אני אומר לך שיש כאן חוסר תקצוב, יש כאן כל מיני סלים מחוזיים כאלה ואחרים ואין מצב שמישהו משתכרת 7,000 ו-8,000 שקלים ושלא ימכרו לנו את הסיפור הזה.

יעקב אשר: אין כמעט שום גן או סייעת שמתוקצבת שמותר להעסיק אותה יותר מהשעות שמשרד החינוך מאפשר.

יעקב אשר: שם הנקודה, שם הבעיה שם צריך לטפל ואת זה צריך לעשות.

יעקב אשר: קורה כאן עוד דבר.

יעקב אשר: במדינת ישראל לצערי יש שני סוגי ילדים, ילדים שנולדו ברשות חזקה וילדים שנולדו ברשות לא חזקה.

יעקב אשר: ברשות חזקה, אם ראש העיר הוא מיינדד לזה ואכפת לו מזה, הוא לוקח מהקופה הגדולה והנוזלת שלו ופשוט מוסיף.

יעקב אשר: ראש עיר אחר עומד בדיוק בדילמות הכי קשות האלה, האם לשלם לתברואה לפינוי אשפה או לשלם להסעה לילדים או לשלם לדבר אחר.

יעקב אשר: בואו לא ניקח את זה יותר מדי לצדדים.

יעקב אשר: יש כאן בעיה בהבנה, בתקצוב ובאחידות של התקצוב כל שנה לגבי הנושא הזה שקשור לחינוך מיוחד על כל גווניו, על הסייעות על כל הגוונים.

יפעת קריב: האם השלטון המקומי בעצמו מעסיק או שזה עדיין מופרט לעוד חברות כוח אדם?

עמרם מצנע: מיכל, מרכז השלטון המקומי.

<מיכל מנקס: כיום אני במרכז השלטון המקומי.

<מיכל מנקס: הייתי מחנכת בחטיבת ביניים בכיתה ששילבה כיתת ל"ל וחינכתי 42 תלמידים, אגב, ללא סייעת אבל זה לא אומר מה דעתי.

<מיכל מנקס: אני רוצה לעמוד על כמה דברים.

<מיכל מנקס: ראשית, התיקנון עליו דובר כאן, הוא לפי המסגרת לצערי ולא תמיד לפי צורכי התלמיד.

<מיכל מנקס: התיקנון הוא לא התקצוב.

<מיכל מנקס: שלושים אחוזי ההשתתפות באשכולות נמוכים מטילים עול גדול על רשויות שלא יכולות לעתים להשלים את אותם שלושים אחוזים, שלא לדבר על להוסיף.

<מיכל מנקס: אין זה אומר שראשי הרשויות באשכולות למ"ס נמוכים, לבם אינו רחום או לא רוצים להוסיף.

<מיכל מנקס: יתרה מזאת.

<מיכל מנקס: באשכולות הגבוהים מוסיפים הרבה מאוד משאבים, לא על חשבון במות ביום העצמאות ואני חושבת שהציניות שעלתה כאן והכפשת כל הרשויות המקומיות היא לא במקום.

זהבה גלאון: לא הייתה ציניות.

<קריאה: גם לא הכפישו אף אחד.

זהבה גלאון: עם לב רחום הסייעות לא הולכות למכולת.

<מיכל מנקס: אני לא מדברת כרגע על המכולת שזה דיון אחר.

זהבה גלאון: לא, זה לא דיון אחר.

זהבה גלאון: זה תלוש השכר.

זהבה גלאון: זה הדיון.

<מיכל מנקס: יש רשויות בכל הארץ שתלמידי החינוך המיוחד הם ילדיהן משום שהם תושבי הרשויות המקומיות.

<מיכל מנקס: אין ראש רשות אחד במדינת ישראל שלוקח את הכסף ועושה אתו דברים אחרים.

<רויטל לן כהן: כל ראשי הרשויות.

עמרם מצנע: רויטל, אני אוציא אותך החוצה.

<מיכל מנקס: היה ויש תלונה, ומגיעות אלינו במרכז השלטון המקומי תלונות, אנחנו בודקים אותן לגופן ואנחנו מערבים את כל מי שצריך כדי לתקן את העוולות.

<מיכל מנקס: אני רוצה להדגיש את סיפור הפערים שנוצרים בעל כורחם של רשויות בשל התקצוב ואי השוויון לצערי מתוקף ההסכם.

<מיכל מנקס: אני רוצה לדבר על השילוב בשני פרמטרים.

<מיכל מנקס: בפרמטר של צורכי התלמיד שהוא לא תלוי מה שיש.

עמרם מצנע: רגע.

עמרם מצנע: אני אתן לך אחר כך לדבר על כל הדברים, אבל אנחנו פשוט התעכבנו כאן בנושא הזה של העסקת הסייעות.

עמרם מצנע: לפי מה שאת אומרת יש רשויות, בדרך כלל חלשות, שלא משלמות את המאה אחוזים.

<מיכל מנקס: לא אמרתי.

<מיכל מנקס: אמרתי שהשלושים אחוזים השלמה על כל חלקיות משרת הסייעת מהווים עול גדול על הרשות.

עמרם מצנע: לא שאלתי אם זה עול.

<מיכל מנקס: לא אמרתי שלא משלמות.

<מיכל מנקס: חלילה.

עמרם מצנע: לכל רשות יש גם ועד עובדים ואני יודע שהוועד לפחות נלחם על כך שכל עובד ברשות – והסייעת היא עובדת ברשות לכל עניין ולכל דבר –

<קריאה: לא.

<קריאה: היא לא.

עמרם מצנע: הסייעת היא עובדת הרשות לכל דבר ולכל עניין.

<קריאה: לא בכל המקומות.

עמרם מצנע: לא יעזור לכם.

עמרם מצנע: אני הייתי 15 שנים ראש רשות וגם עובדת לא קבועה שמקבלת תלוש שכר, היא עובדת לכל דבר.

<קריאה: יש חברות כוח אדם.

עמרם מצנע: מה שאתם עושות ועושים, אתם מקלקלים את העניין כי זאת אחריות הרשות.

עמרם מצנע: כל רשות צריכה לשלם לכל עובד, בין אם הוא קבוע או לא קבוע, על פי ההסכם הקיבוצי לפי סוגי המקצועות.

עמרם מצנע: פקידת לשכת ראש העיר היא בדיוק אותו דבר כמו הסייעת, לצורך העניין הזה, לפי חוקי העבודה וכל מה שקשור בזה.

עמרם מצנע: על זה מקפיד ועד העובדים ועל זה אמורה להקפיד ההסתדרות במרחב וההסתדרות הכללית.

עמרם מצנע: השאלה שאני שואל.

עמרם מצנע: הלא בסופו של דבר הרשות מחויבת לשלם על פי ההסכמים הקיבוציים.

עמרם מצנע: האם יש רשויות שבגלל שזה מכביד עליהן, הן לא משלמות?

עמרם מצנע: האם אתם יודעים על כך?

<מיכל מנקס: לא ידוע לי על דבר כזה.

<מיכל מנקס: לא ידוע לנו על דבר כזה ואנחנו נשמח לפנות ולסייע היה וזה קיים.

עמרם מצנע: את זה אני רשמתי לעצמי, את עניין הפיקוח והבקרה שללא ספק הוא שטח הפקר מוחלט ואנחנו נטפל בו.

עמרם מצנע: גם אני חושב שברוב המקרים הרשויות עומדות בהסכמים הקיבוציים.

עמרם מצנע: להערכתי כך זה ברוב המקרים, ואני אומר להערכתי.

עמרם מצנע: אני לא יודע.

עמרם מצנע: אני אסביר לכם איך יושבת החשבת או האחראית על השכר ברשות כל חודש ועושה את השכר.

עמרם מצנע: לצורך העניין יש סייעת א', לסייעת הזאת יש פרופיל ונניח יש לה אפס שנות ותק והיא עובדת עשרים שעות.

עמרם מצנע: יושבת החשבת, לוקחת את הלוח שהיא מקבלת ממשרד החינוך שם יש טבלת שכר ושם כתוב שאם יש לה 11 שנות ותק, היא מקבלת כך, אם יש לה אפס שנות ותק, היא מקבלת כך, ובסוף כתוצאה גם מהשעות, גם מהוותק וגם מההסכם הקיבוצי מתקבל איזשהו מספר שהוא הרבה הרבה יותר נמוך מהיקף השכר כי הוא לא מנוצל.

עמרם מצנע: יש כאן שאלה נוספת.

עמרם מצנע: הלא משרד החינוך מקצה סכום גלובלי שנתי שהוא מבטא 12 חודשים, אבל הסייעת עובדת רק עשרה חודשים או פחות.

עמרם מצנע: מה קורה אז?

עמרם מצנע: האם הרשות – וזה אני לא יודע ואני שואל אתכם – משלמת עבור עשרת החודשים יותר פר חודש?

עמרם מצנע: מי אדוני?

<דן בן חיים: אני אחראי על השכר במרכז השלטון המקומי ועל הסכמי העבודה.

עמרם מצנע: או שיש כאן באמת איזשהו כסף שנופל בין הכיסאות?

יפעת קריב: חשוב לציין שמשרד החינוך מעביר לכל 12 החודשים.

עמרם מצנע: הוא מעביר שנתי.

עמרם מצנע: יש תקציב שנתי.

<קריאה: איפה החופשות שמקזזים לנו?

יפעת קריב: הכסף הזה עובר במאה אחוזים ממשרד החינוך.

עמרם מצנע: אנחנו צריכים לברר.

עמרם מצנע: אחת הבעיות שלנו היא שאנחנו לא מיושרים על עובדות.

עמרם מצנע: כשלא מיושרים על עובדות, אי אפשר לתקן כי אז כל אחד יוצא אחר כך עם זה שהוא אמר את כל מה שהוא רצה לומר אבל אי אפשר לתקן את זה.

עמרם מצנע: לכן חשוב להבין את העובדות.

<דן בן חיים: אדוני אמר נכון.

<דן בן חיים: קודם כל, יש להפריד בין הנושא של התקצוב לבין הנושא של השכר.

<דן בן חיים: השלטון המקומי או הרשות היא לא הצינור, מקבלת ממשרד החינוך אלף שקלים ומעבירה אותם כפי שהם לעובדת.

<דן בן חיים: לתקצוב יש כללים משלו ושיטות חישוב משלו.

<דן בן חיים: השכר, כפי שנאמר כאן, נקבע על פי הסכמים קיבוציים עם ההסתדרות.

<דן בן חיים: נמצא כאן נציג ההסתדרות.

<דן בן חיים: כל מי שטוען שאנחנו משלמים פחות ממה שכתוב בהסכם הקיבוצי, יודע את הדרך איך לטפל בזה ואכן פה ושם יש תקלות והנושא מטופל.

<דן בן חיים: לעניין של ה-12 חודשים שנשמע כאן כאיזושהי סיסמה.

<דן בן חיים: שיטת התשלום של משרד החינוך מחולקת ל-12.

<דן בן חיים: יכלו להעביר את זה גם בתשלום אחד ויכלו להעביר גם בעשרה תשלומים.

<דן בן חיים: ההסכם הקיבוצי קבע שלגבי סוג מסוים קטן של עובדים, אלה שבאמת עוסקים רק – אצלנו זה נקרא כך – סייעת תגבור, הם עובדים עשרה חודשים מכיוון שלילד אין מסגרת ביתר התקופה.

<רויטל לן כהן: לא נכון.

עמרם מצנע: לתקן את המונחים.

עמרם מצנע: בית הספר עובד עשרה חודשים.

עמרם מצנע: בתי הספר הרגילים עובדים עשרה חודשים.

עמרם מצנע: זה לא נכון להגיד שבחודשיים האחרים לא עושים כלום.

<קריאה: או לא הולכים למכולת.

עמרם מצנע: יש קייטנות ואלף ואחד דברים.

עמרם מצנע: החינוך המיוחד עובד חודש וחצי מתוך החופש.

<דן בן חיים: קודם כל, ההסכמים קבעו שהסייעות הכיתתיות כמובן מקבלות גם קביעות וגם 12 חודשים והכול כרגיל כי המסגרת פועלת כפי שאמרתי.

שמעון אוחיון: הסייעות האישיות לא מקבלות.

<דן בן חיים: נכון.

<דן בן חיים: זה ההסכם עם ההסתדרות.

שמעון אוחיון: אתה אומר שזה נראה צודק.

עמרם מצנע: הוא לא אמר שזה צודק.

שמעון אוחיון: בוודאי הוא לא אמר.

שמעון אוחיון: אני שואל.

יעקב אשר: הוא לא הגורם המתקצב.

<דן בן חיים: אתמול אנחנו הגענו לסיכום עם ההסתדרות על איחוד של שני סוגים של הסכמים שקיימים לגבי הסייעות הצמודות תלמיד שאחת מהן קיבלה שכר של 12 חודשים ואחת לא.

<דן בן חיים: לפי הסיכום אנחנו נשווה בעניין הזה ונשלם שכר במשך 12 חודשים.

<דן בן חיים: שוב אני אומר שזה לא קשור לעניין של התקצוב.

<דן בן חיים: אף אחד אל גנב עד היום שום דבר.

<דן בן חיים: התקצוב ניתן לרשות אחת לחודש והשכר לפי ההסכם ניתן לעשרה חודשים כי אלה החודשים בהם עובדים.

עמרם מצנע: נמצא כאן מישהו מההסתדרות?

זהבה גלאון: הבהרה.

זהבה גלאון: איפה הכסף שהועבר לרשויות עבור החודשיים שהן לא עבדו?

זהבה גלאון: זה היה אמור להגיע לאותן נשים.

זהבה גלאון: הן היו אמורות להיות מועסקות 12 חודשים ומשרד החינוך העביר כסף לשלטון המקומי.

זהבה גלאון: איפה הכסף הזה?

עמרם מצנע: אני רוצה לשמוע את ההסתדרות.

זהבה גלאון: אבל לא קיבלנו תשובה.

זהבה גלאון: איפה הכסף של החודשיים האלה?

עמרם מצנע: ההסתדרות, בבקשה.

שמעון אוחיון: בוא נלבן את זה.

עמרם מצנע: לא.

עמרם מצנע: ההסתדרות עכשיו.

<שלמה שטרן: בוקר טוב ושלום לכולם.

<שלמה שטרן: אני ראש חטיבת עובדי חינוך ודת בהסתדרות המעוף ומטעם ההסתדרות אני מטפל במגזר הזה של הסייעות.

<שלמה שטרן: אכן אתמול הגענו לסיכום יחד עם השלטון המקומי על תשלום שכר ואפשרות לתת גם קביעות לסייעות שעד היום לא קיבלו את השכר במשך 12 חודשים.

יפעת קריב: רטרואקטיבית?

<שלמה שטרן: אנחנו נדון בזה במסגרת ההסכם הקיבוצי.

שמעון אוחיון: לכל הסייעות?

<שלמה שטרן: חלק נכבד מאוד מן הסייעות זכאיות לקביעות וזכאיות ל-12 חודשי משכורת.

<שלמה שטרן: יש קבוצה מוגדרת של סייעות שעובדות עם ילדי שילוב שאינן מן החינוך המיוחד.

<רויטל לן כהן: זה חינוך מיוחד.

<קריאה: זה חינוך מיוחד לכל דבר, לפי הגדרת משרד החינוך.

<שלמה שטרן: סייעות לילדים שאינם לומדים במסגרת החינוך המיוחד אלא משולבים בבתי הספר הרגילים, אלה שהיו במסגרת הזאת עשרה חודשים והסייעת הייתה צמודה אליהם, לאלה לא הייתה משכורת של 12 חודשים ואת זה אנחנו מתקנים וזה יתוקן בעזרת השם בימים הקרובים.

<קריאה: הן יקבלו 12 חודשים?

<שלמה שטרן: הן יקבלו 12 חודשי משכורת.

<שלמה שטרן: עד לפני מספר שנים אותן סייעות לא קיבלו אגורה אחת מעבר לשכר המינימום ולא היו להן כל זכויות.

<שלמה שטרן: בזכות ההסתדרות ובזכות מרכז השלטון המקומי הן השיגו את כל הזכויות של עובד רשות מקומית למעט את הקביעות בגלל סוג העבודה שלהן עם הילדים.

<שלמה שטרן: יש להן גם קרן השתלמות וגם ימי חופש.

עמרם מצנע: תהיה להם.

<שלמה שטרן: יש להן.

<רויטל לן כהן: אין להן.

<שלמה שטרן: יש להן.

<שלמה שטרן: מי שאומר שאין להן את זה, לא מכיר את ההסכם הקיבוצי.

<קריאה: הנה הוא.

<שלמה שטרן: אני באופן אישי חתמתי על ההסכם הקיבוצי ואני יודע מה כתוב בו.

<שלמה שטרן: יש להן את כל התנאים של עובד רשות מקומית.

<שלמה שטרן: הן עובדות על פי היקף משרה.

<שלמה שטרן: הן מקבלות ותק, מקבלות קרן השתלמות.

זהבה גלאון: היקף, משרה שעתית.

<שלמה שטרן: לא.

<שלמה שטרן: היקף משרה, חלקיות של 42.5 שעות.

<שלמה שטרן: מי שאיננו מעסיק אותן באופן הזה, רשות מקומית שאיננה מעסיקה אותן באופן הזה, איננה מקיימת את ההסכם הקיבוצי ככתבו וכלשונו.

<רויטל לן כהן: אין משרה כזאת.

<שלמה שטרן: יש משרה של סייעת לחינוך המיוחד.

יפעת קריב: מה קורה לרשות מקומית שלא נוהגת כך?

עמרם מצנע: רגע.

עמרם מצנע: תנו לו להשיב.

יעקב אשר: אתה מדבר על סייעת כיתתית?

<שלמה שטרן: יש כשבעה או שמונה סוגים של סייעות עם שמות שונים ומשונים.

<שלמה שטרן: היקף המשרה של עובד רשות מקומית בנוי על פי חלקיות של 42.5 שעות.

<שלמה שטרן: לסייעות כיתתיות בחינוך המיוחד, חישוב המשרה איננו בחלקיות של 42.5 שעות מכיוון שכמעט ואין מציאות שילדים יושבים בכיתה במשך 42.5 שעות.

<שלמה שטרן: לכן יש פרמטרים שונים שמיטיבים אתן את השכר ביחסיות של היקף המשרה.

<שלמה שטרן: הן אמורות לקבל את כל הזכויות של עובד רשות מקומית למעט הקביעות ואני מקווה שבימים הקרובים נתקן את ההסכם הקיבוצי של סייעות שנקראות סייעות שילוב או חונכות.

יפעת קריב: רטרואקטיבית.

<שלמה שטרן: אני לא יודע.

<שלמה שטרן: זה תלוי במשא ומתן יחד עם השלטון המקומי.

זהבה גלאון: שאלה.

זהבה גלאון: אני שמחה שזה קורה.

זהבה גלאון: זה היה צריך לקרות מזמן אבל אני שמחה שזה קורה.

זהבה גלאון: מה אתם עושים – שאלה את זה גם חברת הכנסת יפעת קריב – לגבי ההתייחסות הרטרואקטיבית?

זהבה גלאון: היה צריך לעשות את זה מזמן ועת חתמתם על ההסכם ההוא לא עשיתם את זה.

זהבה גלאון: בוא נלך חמש שנים אחורה.

זהבה גלאון: אתם הרי לא בדקתם.

זהבה גלאון: עשיתם את ההסכם עם השלטון המקומי ולא בדקתם שהשלטון המקומי אכן מיישם.

זהבה גלאון: משרד החינוך גם הוא לא בדק שזה קורה ולא אתם, ההסתדרות.

זהבה גלאון: איך מוודאים שהן מקבלות את הכסף הזה רטרואקטיבית?

זהבה גלאון: תחילו את זה רטרואקטיבית.

זהבה גלאון: כשאתם רוצים, אתם יכולים.

זהבה גלאון: מדברים על 3,000 נשים.

זהבה גלאון: השאלה השנייה.

זהבה גלאון: מה קורה לסייעת שעובדת רק עשר שעות בשבוע?

זהבה גלאון: מה אתם עושים עם מי שעובדת בחלקיות משרה?

זהבה גלאון: המקסימום הוא שלושים שעות, כמו שאנחנו יודעים.

<שלמה שטרן: לא כולן.

<שלמה שטרן: יש כאלה שעובדות 42.5 שעות.

זהבה גלאון: כמה כאלה אתה מכיר?

יעקב אשר: בודדות.

<שלמה שטרן: מכיוון שיש כשבעה או שמונה סוגים של סייעות, יש כאלה שעובדות 42.5 שעות במלואן ויש כאלה שהמסגרת שמשרד החינוך הקציב לה הן שלושים שעות והן עובדות שלושים שעות שבועיות חלקיות 42.5.

<שלמה שטרן: אם יש תקצוב של עשר שעות, הן עובדות עשר שעות חלקי 42.5 שעות.

יעקב אשר: אנחנו מסתובבים סביב עצמנו.

יעקב אשר: קודם כל, זה מבורך מאוד ההסכמות אליהן הגעתם אבל אני חושב שאם נעשה איזושהי סטטיסטיקה בישובים שהרשויות מקבלות בסופו של יום עבור העסקה של הסייעות, זה לא עלה על שלושים שעות ולא רק שלא עולה על שלושים שעות אלא זה גם לא מגיע לשלושים שעות.

יעקב אשר: בסופו של יום הסייעת כסייעת, כאדם עם שם, חיה ממשכורת הרבה יותר נמוכה כי היא עובדת בחלקיות משרה.

<נטע לוי: 2,500 שקלים בחודש.

יעקב אשר: כן, והבעיה היא בהשלמה של השעות האלה.

יעקב אשר: שם הפנס בתקצוב, בהחלטה הזאת באותם סלים שהם סלים שאין להם מספיק שעות לצרכים של הילדים.

<שלמה שטרן: אין לי אלא לברך אותך על מה שאתה אומר, חבר הכנסת אשר.

<שלמה שטרן: העניין הזה צריך להגיע לקובעי המדיניות במשרד החינוך שמקציבים את הכסף.

<שלמה שטרן: אנחנו חותמים הסכם קיבוצי על סמך הנתונים שמעבירים אלינו, על סמך התקצוב שמרכז השלטון המקומי מקבל ויכול לתת לעובדות.

עמרם מצנע: מה שכן קשור בכם, יכול להיות הצורך להגדיר כמשרה לא 42.5 שעות כי אין חיה כזאת.

<שלמה שטרן: חלק מהסייעות עובדות.

<רויטל לן כהן: אין.

<רויטל לן כהן: משרד החינוך לא נותן יותר משלושים שעות.

עמרם מצנע: רויטל, אני בסוף אוציא אותך.

<אביהו מאיר גמליאל: הדיון הוא על עובדות והעובדות שהוא מציין הן לא נכונות.

עמרם מצנע: אתם לא יודעים שבמדינת ישראל המשמעויות והמסקנות ברורות ורק על העובדות מתווכחים?

<שלמה שטרן: אני יודע שיש כאלה שעובדות 42.5 שעות.

<רויטל לן כהן: אין.

<שלמה שטרן: יש.

<שלמה שטרן: יש מעט אבל יש.

עמרם מצנע: גם אני מצטרף לברכות על כך שחלק מהדברים נראים שהם בתהליך תיקון בין ההסתדרות לשלטון המקומי וזה חשוב וטוב אבל אני חוזר ואומר שלפתחכם יש את הנקודה כמייצגי עובדים, להגדיר כנראה את המשרה המלאה של סייעת לא כ-42.5 שעות.

עמרם מצנע: דרך אגב, יש סוגי משרות כאלה במשק, אפילו מורים ובכל מיני מקומות.

<נטע לוי: החינוך המשלים.

עמרם מצנע: תרשום את הסוגיה הזאת כי אחרת באמת לא רק שהתקן המלא של 42 שעות עם 11 שנות ותק זה שכר מינימום, אולי עם פלוס מסוים, אלא שמתוך זה אין אף אחת שיכולה בכלל להגיע לשכר המלא הזה בגלל כל הסיבות הבעייתיות שבדרך ועל כן לא עשינו את עבודתנו שלמה.

עמרם מצנע: משרד החינוך, אנחנו נתקענו בעוד שני נושאים.

עמרם מצנע: אני רוצה שתגידו רק כמה מלים בנושא הראשון שהוא ההכשרה והמקצועיות ובנושא השני שהוא הקשר עם ההורים.

<עופרה שריד: סליחה, ברשותך, אנחנו רוצים עוד שאלה לגבי סוג הסייעות.

<עופרה שריד: שמחנו על הבשורה שקיבלנו.

<עופרה שריד: אני סייעת רפואית.

<עופרה שריד: לא כל כך הצלחנו להבין מי מתוך האוכלוסייה שגזרו עליה עכשיו גזרות טובות זוכה בעניין הזה.

<עופרה שריד: אם אפשר לפרט מי הסייעות שהחל מעכשיו ייהנו מ-12 חודשי משכורת.

<עופרה שריד: ברשותך, אנחנו רוצים את ההגדרה.

יפעת קריב: הוא אמר שהרוב יקבלו את ה-12 משכורות.

<עופרה שריד: אנחנו רוצים, אם אפשר, לקבל את ההגדרות.

עמרם מצנע: שלמה, בבקשה.

<שלמה שטרן: בשלב זה סיכמנו לגבי סייעות שילוב, מה שנקרא חונכות.

<שלמה שטרן: לגבי סייעות רפואיות עדיין לא דיברנו.

<שלמה שטרן: אני לוקח את הכפפה הזאת ואני ארים אותה.

<רויטל לן כהן: אפשר לבקש בוועדה שהם גם ישתפו את הסייעות בדיונים?

עמרם מצנע: כן.

עמרם מצנע: משרד החינוך, אני מבקש שתאמרו כמה מלים על שני הנקודות שעדיין לא עסקנו בהן.

עמרם מצנע: מה שבטוח, אני אמרתי את זה בפתיחת הדיון, אבל זה מתחדד מאוד בדיון הזה, שיש כאן כמה סוגיות וכל אחת בפני עצמה מורכבת ומסובכת.

עמרם מצנע: זה בהחלט מחייב להבין שכל אחת מהסוגיות, יש לה גם השלכות רוחב האחת על השנייה אבל בסופו של דבר זה שלם אחד גדול.

עמרם מצנע: אני כבר אומר למשרד החינוך שאחת מההנחיות שלי בסיכום הדיון הזה תהיה שאתם צריכים – אמרתי את זה גם בדיון על הנושא של ההסעות שעוד מחכה לנו לשבת אתכם על המסקנות – לעשות תכנית אב שלמה שמנסה גם להגדיר את הפערים.

עמרם מצנע: זאת אומרת, כשאתם באים ואומרים – ואני חוזר למה שנאמר בפרק הראשון – שבכיתות התקניות יש כיתות לא תקניות בגלל פרך, צריך להציג את המשמעויות בין אם זה אחר כך הולך לשר החינוך או לשר האוצר או לשניהם ביחד כדי להבין מה הם הפערים למצב הרצוי.

עמרם מצנע: לאחר מכן אפשר לדון על מה שרוצים אבל בעניין הזה קודם כל צריך לסמן את הפערים.

יפעת קריב: אפשר שהשלטון המקומי ייתן גם הוא דין וחשבון בנושא הזה.

<נטע לוי: אפשר לציין שהגיעו סייעות חינוך מיוחד ומשלבות מכל הארץ, מעפולה, מנתניה, מתל אביב ומפרדס חנה והן לא זכו לדבר?

<נטע לוי: האם אפשר לתת להן רשות דיבור?

<זאב גולבלט: כנ"ל גם הורים.

עמרם מצנע: אנחנו נאלץ לסיים בשעה 11:00.

<רויטל לן כהן: אפשר לעשות יום עיון.

עמרם מצנע: רויטל, את יודעת שאני אוהב אותך אבל במנות קצובות.

עמרם מצנע: ב-11:00 יש לנו את מועצת התלמידים הארצית וזה נושא לא פחות חשוב.

עמרם מצנע: כפי שאנחנו לוקחים כל נושא ולא מזניחים אותו, אני מתחייב שאנחנו נמשיך בדבר הזה.

<נטע לוי: הן פשוט לקחו יום חופש וזה מאוד מאוד מסובך בחינוך המיוחד.

עמרם מצנע: אני מקבל את בקשתך.

עמרם מצנע: אנחנו נעצור.

עמרם מצנע: יעידו הסייעות שלא מדברות אלא רק מקשיבות שאנחנו ערים לבעיות ובאמת רוצים למצוא דרך לפתור אותן ברצינות.

<זאב גולבלט: כבוד היושב ראש, אני מבקש שגם ההורים יקבלו את זכות הדיבור.

<זאב גולבלט: לא אני.

<זאב גולבלט: אני מבטיח שזה לא יהיה אני אלא אחרים, אלה שיש להם את הילדים בחינוך המיוחד.

עמרם מצנע: אני לא מבטיח.

עמרם מצנע: מי מהסייעות?

<אריאלה אברהם: בוקר טוב.

<אריאלה אברהם: שמי אריאלה אברהם ואני סייעת חינוך מיוחד קשה, קרי CP, ילדי שיתוק מוחין, בעפולה, בבית ספר יובלים וגני יובלים.

<אריאלה אברהם: אני עובדת בגנים.

עמרם מצנע: בואי ספרי על עצמך.

עמרם מצנע: כמה שנים את עוסקת בזה?

<אריאלה אברהם: אני עובדת 12 שנים כסייעת בחינוך המיוחד הקשה.

עמרם מצנע: את סייעת צמודה או בגן?

<אריאלה אברהם: אני בגן וחברתי שנמצאת כאן היא בכיתה.

<אריאלה אברהם: אנחנו עושות את אותה עבודה אלא שההבדל בינינו הוא שמדובר בגילאים שונים.

עמרם מצנע: יש לך קביעות?

<אריאלה אברהם: כן.

<אריאלה אברהם: יש לי קביעות.

<אריאלה אברהם: אני מקבלת את כל התנאים אבל משום מה אני נחשבת כגורם חינוכי אבל השכר שלי הוא שכר מינימום.

<אריאלה אברהם: כשאני עוסקת בעבודה רגילה של סייעת בגן רגיל פלוס העבודות של הפרה-רפואי שהן פיזיותרפיה, קלינאי תקשורת, מרפאה בעיסוק, שהיא נמצאת יום אחד בשבוע והתפקיד הוא שלי למשך כל השבוע אבל על זה אני לא מקבלת שכר.

עמרם מצנע: את לא מרפאה בעיסוק.

<אריאלה אברהם: אני לא אבל אני ממשיכה וממלאת את ההוראות של המרפאה בעיסוק.

עמרם מצנע: את נמצאת בגן במשך כל שעות הפעילות של הגן?

<אריאלה אברהם: בוודאי.

עמרם מצנע: כמה שעות שבועיות?

<אריאלה אברהם: אני עובדת משעה 7:30 עד 15:30.

עמרם מצנע: כמה שעות שבועיות?

<אריאלה אברהם: מלא.

<אריאלה אברהם: אני נחשבת כמועסקת במשרה מלאה.

<אריאלה אברהם: נחשבתי במשך כמה שנים כמועסקת במשרה מלאה והשנה הוסיפו לנו את השעה הנוספת ועדיין אני משרה מלאה.

<אריאלה אברהם: זאת אומרת, לא השתנה שום דבר.

<אריאלה אברהם: השכר שלי למעשה קטן בהרבה ביחס לשנים קודמות ואני לא יודעת למה.

<אריאלה אברהם: אני מרימה ילדים כבדים ואני עובדת עבודה פיזית ונפשית.

<אריאלה אברהם: אין לנו תמיכה נפשית ואף אחד לא נותן לנו סיוע.

<אריאלה אברהם: אני חושבת שזה דבר שצריך לקחת אותו בחשבון.

שמעון אוחיון: מה קורה עם הדרכה?

עמרם מצנע: אחרי 12 שנים, היא יכולה להדריך.

<אריאלה אברהם: אני יכולה להגיד מה עושה לסייעת בחינוך המיוחד הקשה.

<אריאלה אברהם: פשוט זורקים אותה למים ואומרים לה: זאת העבודה.

<אריאלה אברהם: יש צעירות שבאות בבוקר ואומרות שהן באות לעבודה והן רוצות להחליט והן מסתכלות כי אני לא מסוגלת להתמודד עם ילדי CP במצב קשה ולכן אני תופסת את הרגליים שלי והולכת הביתה ויש כאלה שכן.

<אריאלה אברהם: קורים הרבה פעמים שאנחנו חולות מהעבודה כי אף אחת לא רוצה לבוא לעבוד בעבודה פיזית שהיא קשה ועבודה נפשית שהיא קשה.

<אריאלה אברהם: אף אחת לא רוצה להתמודד עם זה בפרט שהשכר לא מפצה.

עמרם מצנע: תודה.

<אורן בק: שמי אורן בק, אני מורה והורה לילד.

עמרם מצנע: אני רוצה לשמוע סייעות או סייעים.

<שרה וענונו: אני סייעת כיתתית בבית ספר נווה שאנן ביפו, סייעת כ-14 שנים ומשתכרת כ-4,500 שקלים וזה כולל בתוך השכר 250 שקלים גמול השתלמות.

עמרם מצנע: יש לך קביעות?

<שרה וענונו: כי אני בחינוך המיוחד.

<שרה וענונו: אני סייעת כיתתית.

עמרם מצנע: בכיתה של חינוך מיוחד בבית ספר רגיל.

<שרה וענונו: בכיתה של חינוך מיוחד.

<שרה וענונו: אני בעצם יד ימינה של המחנכת.

שמעון אוחיון: כמה שעות את עובדת?

<שרה וענונו: 28 שעות.

<שרה וענונו: זה המקסימום.

<שרה וענונו: אין מעבר.

<שרה וענונו: הייתי רוצה לעבוד עוד שעות אבל זה מה שמאפשרים לנו.

שמעון אוחיון: זה מוגדר כחלקיות משרה, של מה?

<שרה וענונו: 73.68 אחוזי משרה.

עמרם מצנע: מה זאת אומרת אין יותר מזה?

<שרה וענונו: זה המקסימום.

<רויטל לן כהן: בסוג הכיתה הזה, אלה מקסימום השעות.

<שרה וענונו: אלה השעות שמוקצבות לבית הספר.

עמרם מצנע: את לא נמצאת בכל השעות של הכיתה.

<שרה וענונו: בכל השעות.

<שרה וענונו: אני יד ימינה של המורה.

<שרה וענונו: אני מתחילה את יום העבודה שלי ב-7:30 בבוקר וזאת תורנות שלי לבד עם הכיתה.

<שרה וענונו: זה נקרא הבוקר השקט וזה בוקר עם פצצה מתקתקת.

<שרה וענונו: בבית הספר בו אני מלמדת הוא מוגדר כהפרעות התנהגות קשות, לקויי למידה ובעיות של קשב וריכוז.

<שרה וענונו: זה אומר מ-7:30 עד 1:30 אני צמודה למחנכת.

עמרם מצנע: בית הספר מסיים את הלימודים ב-13:30?

<שרה וענונו: כן.

<שרה וענונו: זה בית ספר אליו מגיעים ילדי פליטים, ילדים של עובדים זרים וערבים מהאזור.

<שרה וענונו: אני מלווה אותם גם לשיעורים מקצועיים כאשר המורה המקצועית צריכה לנהל את השיעור ואני בעצם צריכה להיות גם הסייעת, גם האימא שצריכה להאכיל, גם המרגיעה.

<שרה וענונו: כלומר, הכול מוטל עלי.

<שרה וענונו: אני גם מחלקת תרופות, כלומר, אני נותנת בבוקר את הטיפול התרופתי.

<שרה וענונו: אני צריכה כל פעם להיות מישהי אחרת.

<שרה וענונו: פעם שרה שמחבקת, פעם שרה שמאכילה, פעם שרה שמעודדת ומרימה.

<שרה וענונו: זה לא שאני באה, שמה את התיק שלי ואומרת משהו.

<שרה וענונו: אני שמה את הלב שלי, את כל כולי ומכניסה את כולם פנימה אלי ופותחת להם את הלב.

<שרה וענונו: צריך לבוא ולראות איך מתנהל יום כזה כדי להבין מה קורה.

<שרה וענונו: אם משרד החינוך משלם מאה אחוזי שכר, שיהיה גם מאה אחוזים מעסיק.

<שרה וענונו: אני מרגישה אבודה.

<שרה וענונו: אין לי אבא, אין לי אימא, אין לי ועד, אז מי אני?

עמרם מצנע: למה?

עמרם מצנע: אבא שלך זאת העירייה.

<שרה וענונו: למה?

עמרם מצנע: היא משלמת לך.

עמרם מצנע: זאת סוגיה בפני עצמה.

<עופרה שריד: אנחנו מאוד מתרגשות.

<עופרה שריד: שמי עופרה ואני סייעת רפואית.

<עופרה שריד: בתחום שלי אני עוסקת 17 שנים ברפואה טבעית ובשנתיים האחרונות הצטרפתי לילד סוכרתי.

<עופרה שריד: אני אוהבת מאוד את העבודה שלי.

<עופרה שריד: העבודה היא גדולה ורחבה וכמו שאמרה שרה אנחנו הרבה מעבר לילד עצמו.

<עופרה שריד: התמיכה היא קודם כל למשפחה שזקוקה לנו ולתת בנו אמון מלא על כך שהילד שלה נמצא בידיים טובות ושומרים על הבריאות שלי עם כל בעיה אתה הוא מגיע.

<עופרה שריד: הקשר הוא כמובן בין הילד לבין הילדים האחרים שמבחינתי זו החברה, איך הוא משתלב, איך יתייחסו אליו, איך נלמד אותו לקבל את האחר.

<עופרה שריד: הקשר והתמיכה הם באופן ברור לגננת ולסייעת הקבועה בגן כי נמצא שם עוד מבוגר אחראי שרואה את צורכי הילדים, תומך, נותן ומכוון.

<עופרה שריד: מעבודה חלקית כדי שתהיה תוספת לעבודה שלי כעצמאית, מצאתי את עצמי בפול טיים ג'וב, חוזרת הביתה בשעה 1:00 מאוד מאוד עייפה אך הלב מלא.

<עופרה שריד: אתה פוגש ילדים, אתה פוגש את האהבה שלהם, את הילד שאני קשורה אליו אין מה לתאר כי הוא כמו הבן שלי.

<עופרה שריד: אני חולמת עליו בלילה, אני מרגישה את הסוכר שלו גם כשאני לא לידו.

<עופרה שריד: עד היום עבדנו כעובדות קבלן והשתכרנו משכורת נאה להיקף השעות שאנחנו נותנות.

עמרם מצנע: מה זה קבלן?

עמרם מצנע: מי העסיק אותך?

<נטע לוי: כפרילנסרית.

<נטע לוי: שירות תמורת קבלות.

עמרם מצנע: כעוסק מורשה?

<עופרה שריד: כן.

<עופרה שריד: בלי זכויות סוציאליות, רק תמורת קבלות.

<עופרה שריד: הסכום שנתן משרד החינוך, אני חושבת שהוא סכום ראוי.

<עופרה שריד: הוא לא גבוה אך הוא ראוי.

<עופרה שריד: אם הכסף שהיה מתוקצב כל ילד 12 חודשים בשנה, זה מה שאנחנו היום מקבלות, היה מגיע אל הילד, אני בטוחה שהילד ומשפחתו, הסייעת ומערך התמיכה החינוכי שנמצא, כולם היו מרוצים.

<עופרה שריד: אני מבקשת בכל לשון של בקשה לשמור את הזכויות שלנו, לשמור את הזכויות של הילד שמתוקצב עבור השעות האלה והן מגיעות לו.

<עופרה שריד: אף אחד שלא ייקח מהחלש.

<עופרה שריד: תודה.

עמרם מצנע: אני רוצה עוד להבין.

עמרם מצנע: את אמרת שעד עכשיו עבדת כך?

<עופרה שריד: בשנה זו אני עדיין יכולה לעבוד כעצמאית.

<עופרה שריד: בשנה הבאה אני אצטרך לבחור את דרכי.

<עופרה שריד: בהסכם המבזה שההסתדרות הציעה לנו, כמו ששמעת אפילו עוד לא דנו בעובדות המשלבות הרפואיות, לא מבינים את גודל התפקיד ולא מתייחסים ברצינות.

<עופרה שריד: הציעו לנו איזשהו הסכם שבמועצה בה אני נמצאת אף אחד לא זכה להסכם של עשרה חודשים ללא קביעות.

<עופרה שריד: כשאנחנו פנינו, ואנחנו פונות, לקבל מענה על השאלות, יש רצון טוב, כמו שקרה כאן היום, יש המון רצון טוב אבל כל אחד מעביר את זה לצד השני.

<עופרה שריד: בשורה התחתונה.

<עופרה שריד: מחר אני לא אהיה כאן ואני אמצא עבודה אחרת, אבל הילד שזכאי לעזרה הכי טובה שיש, בסופו של דבר יקבל כוח אדם זמני, מתחלף ושאינו שורד את זה, שלא יכול להרשות לעצמו לעבוד עבור 2,500 שקלים לחודש.

<עופרה שריד: חבל.

<עופרה שריד: אני חושבת שהצעקה צריכה לבוא מההורים.

<עופרה שריד: הכאב הגדול הוא של הילד.

שמעון אוחיון: את סייעת אישית.

<עופרה שריד: רפואית אישית, צמודה.

עמרם מצנע: אני רוצה לתת את רשות הדיבור להורה אחד או שניים ובזה אנחנו מסיימים.

<אורן בק: אני הורה לילד בכיתה א' משולב PDD בתפקוד גבוה.

<אורן בק: הסייעת הודיעה לנו שהיא עוזבת בסוף השנה הזאת ואנחנו עכשיו בלחץ ובמתח ההורי כדי לחשוב מה עושים בשנה הבאה.

עמרם מצנע: אתם בחיפוש אחרי סייעת אחרת.

<אורן בק: מתחילים עכשיו כי אי אפשר לדעת.

<אורן בק: היא סייעת איכותית, מרפאה באומנות בעצמה אבל היא אמרה שהיא פשוט לא יכולה להשתכר משכורת כזאת והיא חייבת להמשיך הלאה.

עמרם מצנע: כמה שעות סיוע מקבל הילד?

<אורן בק: 29 שעות.

<אורן בק: ביקשנו חריגות לעוד חמש שעות וקיבלנו.

<אורן בק: קודם קיבלנו 24 והיינו צריכים להילחם על עוד חמש שעות.

<אורן בק: אני קצת בכובע של מורה שמלמד גם ברשות המקומית וגם במשרד החינוך.

<אורן בק: יש כאן הרגשה של סוג ב', ויסלח לי אדוני.

<אורן בק: התקצוב של הסייעות של השילוב צמודות תלמיד, זה פשוט מראה על זלזול בחומר האנושי שעובד עם הילדים שלנו ושאנחנו, כפי שנאמר כאן, נותנים בעצם את כל היקר לנו בידי אנשים שצריכים להיות ברמה, באיכות מסוימת ועם הכשרה מסוימת.

<אורן בק: כמבין קצת במערך העירוני ובעניין ההוראה, עדיין אני לא מבין למה מתייחסים לזה כאל סוג ב' של מקצוע ולא כמו אל מורה.

עמרם מצנע: עד היום התייחסו לזה כלא מקצוע.

עמרם מצנע: לא סוג ב' אלא בכלל לא מקצוע.

<אורן בק: המורה בעולם הישן עבד 24 שעות, לפני הרפורמות, ומה הבעיה להתאים את זה?

<אורן בק: האם כוח אדם בהוראה, כשיש מדור כזה בכל רשות מקומית שאחראי על מורים, האם יש דבר כזה כמו מדור שאחראי על הסייעות או שיש איזו רכזת?

<אורן בק: יש כאן מישהו שדואג בשלטון המקומי לסייעות או למשלבות כמקצוע ראוי ומכבד?

<אורן בק: האם רואים את זה כמקצוע?

עמרם מצנע: התשובה היא לא.

<אורן בק: זאת הבעיה.

עמרם מצנע: נכון.

עמרם מצנע: זו אחת הבעיות.

<אורן בק: אני מתאר לעצמי שאני מייצג כאן את כל ההורים שנמצאים במתח התמידי הזה של חוסר הוודאות ולא יודעים מה קורה.

<אורן בק: אני מבין את העניין של הקביעות כי היום היא שם ומחר היא רוצה להתקדם אבל אפשר לעשות גם סטרצ'ים של מ-א' עד ו' ואז לפי התפקוד להחליט האם אחרי שש שנים שהיא עוזבת – בכיתה ו' לדוגמה – נותנים.

<אורן בק: אם השכר היה הולם - והייתה כאן מורה מפרדס חנה לה יש תעודת הוראה והיא עוסקת בזה – זה מה שאנחנו צריכים.

<אורן בק: אם היה עידוד כזה מבחינת שכר, יכול להיות שמורים – ואני מורה – שהם בני 45 וכיתה מלאה גדולה עליהם, היו עוברים לסייע והיו סייעות נפלאות.

עמרם מצנע: אני מאוד מצטער.

עמרם מצנע: אנחנו חייבים לעמוד בלוח זמנים שקבענו.

עמרם מצנע: אני מבטיח שמיד עם כינוסה של הכנסת אחרי פגרת החגים הממשמשת ובאה, נתכנס שוב.

<דפנה שומרוני לס: לא דיברו על נושא התקנים.

עמרם מצנע: חברים, זה לא יעזור.

עמרם מצנע: גם השעון מתקתק ואנחנו נסיים בשעה שקבענו.

עמרם מצנע: נוכל לקיים דיון נוסף רק אחרי יום העצמאות.

<קריאה: מה יהיה אתנו בשנה הבאה?

<אמנון הר שושנים: זה אומר ששנה הבאה אבודה.

עמרם מצנע: מי שחושב שדיון בוועדה מכובדת ככל שתהיה – וועדת החינוך היא מאוד מכובדת – יכול להביא להחלטות אד הוק למחר בבוקר, טועה.

עמרם מצנע: זאת ועדה פרלמנטרית, אנחנו שומעים, אנחנו מקשיבים, אנחנו פועלים יחד עם משרד החינוך כדי לשנות כל מיני דרכים.

עמרם מצנע: שמענו היום מנציג ההסתדרות שפה ושם יש תיקונים.

עמרם מצנע: אני חוזר ומבקש לפחות דבר אחד כי זה גם לא סיכום שלי.

עמרם מצנע: תראו, הנושא הזה הוא נושא מקיף עם נושאים שכל אחד בפני עצמו הוא תסבוכת אחת גדולה.

עמרם מצנע: דיברנו על התקנים.

<דפנה שומרוני לס: לא דיברנו על התקנים.

<דפנה שומרוני לס: רצינו להעלות את נושא התקנים.

עמרם מצנע: אני דיברתי על התקנים.

עמרם מצנע: לא דיברנו.

עמרם מצנע: רק אני דיברתי.

עמרם מצנע: רק אני ומשרד החינוך דיברנו על התקנים.

<דפנה שומרוני לס: משרד החינוך הודיע שהוא ידוע שהתקנים לא מתאימים לשטח.

עמרם מצנע: אני לא אמרתי שהם מתאימים או לא.

עמרם מצנע: אמרתי שדיברנו על התקנים.

עמרם מצנע: דיברנו על התקנים, שמענו את הבעיות, לפחות הבנו חלק מהן והבנו מה צריך לתקן שם.

עמרם מצנע: דיברנו על הסייעות עצמן, על פרופיל התעסוקה, על השכר, על היקף המשרה ועל דברים רבים נוספים שקשורים בזה.

עמרם מצנע: לא דיברנו עדיין על נושא ההכשרה שהוא דבר בעל חשיבות בפני עצמו ולא דיברנו על הקשר של ההורים עם הסייעות ועם המערכת, שהוא חלק גם כן חשוב ומיוחד וגם בו יש בעייתיות.

עמרם מצנע: כמובן הכנסנו דברים נוספים.

עמרם מצנע: אנחנו נקיים דיון נוסף כאשר הכנסת תחזור אחרי פגרת החגים.

עמרם מצנע: אני כבר אומר – אנחנו גם נכתוב את זה – שמשרד החינוך חייב לקחת ולהכין תכנית אב מקיפה שתמפה את הבעיות שצצו גם כאן ולפחות אתם, ואתם קודם כל אנשי מקצוע בתחום הזה, לפני ששואלים מה המשמעות התקציבית, צריך לשרטט את הבעיה.

עמרם מצנע: כדוגמה, אם כיתות ז', ח' ו-ט' לא תקניות מבחינת התקן של סייעת לכל הכיתות, כל כיתה שהוגדרה ככיתת חינוך מיוחד מחייבת תקן, ואתם עדיין לא משלימים את התקן – זה סוג של בעיה שצריך להציף אותה על השולחן.

עמרם מצנע: מה הם המספרים, מה התחזית לשנים הקרובות כי אנחנו רואים כל שנה צמיחה כדי להיענות גם בשנים הקרובות וכיצד סוגרים את זה.

עמרם מצנע: אני נותן את זה כדוגמה.

עמרם מצנע: הדבר השני כדוגמה לנושא השכר, נדמה לי שהנקודה המרכזית אצל הסייעות היא היקף המשרה.

עמרם מצנע: היקף משרה מלא של 42 שעות כמעט ולא קיים ולכן צריך להגדיר.

<בשמת בר נדב: כדי שהילדים יקבלו את זה.

עמרם מצנע: אני עכשיו מדבר על הסייעת ולא על הילדים.

עמרם מצנע: אלה נושאים שכל אחד עומד בפני עצמו והם כמובן משולבים.

עמרם מצנע: ברור לחלוטין שסייעת שמוצמדת לילד שלומד שלושים שעות, לא יכולה להיות רק עשרים שעות וכנ"ל הטיולים.

עמרם מצנע: אני נתתי רק דוגמאות.

עמרם מצנע: יכול להיות שצריך להגדיר ושוב, יש לזה משמעות של עלויות ובכך אין ספק, אבל מתוך הנחה שמשרד החינוך בתכנית התקציבית מתקצב את תקן הסייעות, הוא מתקצב תקן מלא ולכן אם סייעת עובדת רק שלושים שעות מהתקן המלא ולא את ה-42 שעות, כביכול יש איזשהו פער.

עמרם מצנע: בכל אופן, לכל הדברים האלה צריך להתייחס.

עמרם מצנע: מהו הרצוי ואחר כך תשימו מהו המצוי ונראה ביחד איך פועלים כדי לסגור את הפערים האלה.

עמרם מצנע: אני מתנצל בפני כל מי שבא ולא יכול היה לדבר.

עמרם מצנע: אתם מבינים שבאף דיון לא יכולים כולם לדבר אבל מי שהיה כאן והקשיב מבין שאנחנו שמים את הנושאים על השולחן ומבינים אותם.

עמרם מצנע: אני גם לא נחתתי על הכיסא הזה.

עמרם מצנע: הייתי עשר שנים ראש עיריית חיפה ובחיפה יש עשרה בתי ספר מיוחדים שנותנים שירות לכל אזור הצפון.

עמרם מצנע: אני מכיר אותם היטב, הייתי שם הרבה מאוד שעות ואני יודע מהי עבודתן של הסייעות שהיא באמת עבודה קשה פיזית וקשה נפשית והמעמד לא מוסדר בהתאם.

עמרם מצנע: אנחנו ננסה.

עמרם מצנע: אני לא בטוח שנצליח לפתור את כל הבעיות אבל אני משוכנע שאפשר עם חלק גדול מהן להתקדם ולתקן את העיוותים.

עמרם מצנע: תודה רבה לכם ויום טוב.