ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 200, 2014-02-25 11:00

שולי מועלם-רפאלי: בוקר טוב לכולם.

שולי מועלם-רפאלי: ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כ"ה באדר א', 25.2.14.

שולי מועלם-רפאלי: ביקשתי מיושב ראש הועדה וממנהלת הועדה לקיים דיון בנושא חוסר, או הפער הכי מובהק בבריאות בין המרכז לפריפריה, במקרה הזה גם בדרום וגם בצפון בתחום השיקום ילדים ומבוגרים.

שולי מועלם-רפאלי: מה שהניע אותי לעלות את העניין עכשיו סיפור האישי של חברתי, דוקטור ניצה נוימן.

שולי מועלם-רפאלי: לפני חמישה חודשים בנה גיל, תלמיד מחונן וספורטאי מצטיין בכיתה י"ב עשה אירוע של דימום מוחי בלילה, הוא שקע בתרדמת ואחרי חודש בטיפול נמרץ ילדים ביתי בבית החולים סורוקה הוא הועבר לשיקום בבית החולים תל השומר.

שולי מועלם-רפאלי: מהמקום לגמרי אישי אני אגיד, שחלק ניכר מהשינויים שעוברים בכנסת או חלק ניכר מההצלחות כשאנחנו מצליחים לשנות הם דברים שבאים מחשיפה אישית.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו שואלים איך אחרי 65 שנה אין בית חולים שיקומי בנגב או איך יכול להיות שעד לפני ארבע שנים היה חוק איום ונורא ביחס לאלמנות צה"ל?

שולי מועלם-רפאלי: אני רואה שבסוף חלק גדול מהדברים נובעים מהמקום האישי שמביא לשינוי בתוך לכנסת ומצטרף לדברים שנעשו בקדנציות קודמות.

שולי מועלם-רפאלי: מבחינתי הדיון הוא בעצם התחלה של הרבה דיונים או מעט דיונים, הרבה דמעות או מעט דמעות, הרבה מריבות או מעט מריבות, אבל הסוף שלו אמור להיות בית חולים שיקומי בדרום הארץ.

שולי מועלם-רפאלי: אני יודעת שעד היום הונחו, גם במשרד הבריאות גם במשרד האוצר, כל מיני תוכניות לקיים את המטרה שמבחינתי היא ה-מטרה – בית חולים שיקומי בדרום, כי לא יכול להיות שמשפחה אחרי משפחה ובית אחרי בית, שגם כך החיים שלהם נעצרו והתפרקו ונפגעו, שאנחנו מדינת ישראל אומרת שעל הפירוק הזה, בבקשה פירוק נוסף, אם צריך שיקום, עכשיו גם סעו לתל השומר או לבית לוינשטיין א במקרה של ילדים לבית חולים אלי"ן בירושלים.

שולי מועלם-רפאלי: מה זה אומר על העבודה של המשפחות?

שולי מועלם-רפאלי: מה זה אומר על הילדים האחרים שלהם?

שולי מועלם-רפאלי: מה זה אומר על היכולת שלהם להיות ליד בן המשפחה?

שולי מועלם-רפאלי: הרצון האמיתי, יושבים כאן אנשים רבים שנוגעים בנושא יום-יום, הרצון והאמירה המקצועית אמיתית: – לא משאירים ילדים לבד בשיקום, כי אם הם מתעוררים, ובעז"ה אנחנו כולנו מתפללים שכל ילד שמגיע לשיקום יתעורר – הוא צריך למצוא לידו בן משפחה מדרגה קרובה, מדרגה ראשונה.

שולי מועלם-רפאלי: אני מבקשת שנפתח בצפייה של דקות ספורות מתוך התכנית עובדה שהוקרנה לפני כשלושה שבועות והאירה את הסיפור של ניצה, המטרה של התכנית, המטרה של ניצה היא הקמת בית חולים שיקומי בנגב.

שולי מועלם-רפאלי: (הקרנת קטע מתכנית עובדה) אי אפשר לספור כמה חיים הצילה.

שולי מועלם-רפאלי: מי שנתקל בכירורגית ניצה היימן נוימן בדרך כלל לא שוכח.

שולי מועלם-רפאלי: אבל המטופלים שלה לא יודעים מה קורה כשהיא עוזבת את בית החולים.

שולי מועלם-רפאלי: אז מתחילה בנסיעה ארוכה אל משמרת אחרת.

שולי מועלם-רפאלי: כשאני מתחילה לנסוע, מה איתך?

שולי מועלם-רפאלי: אתה עייף?

שולי מועלם-רפאלי: זו הדרך למקום הכי משמעותי בחייה בימים האלה, חיים שנקרעים בין שני בתי חולים.

שולי מועלם-רפאלי: במרחק של שעה וחצי נסיעה נמצאת מחלקת השיקום הקרובה ביותר מבאר שבע, שם שוכב בנה בן ה- 17.

שולי מועלם-רפאלי: דוקטור ניצה נוימן יודעת טוב מכולם שאת המיטה הזאת אסור להפקיר.

שולי מועלם-רפאלי: איך היה?

שולי מועלם-רפאלי: נהניתם?

שולי מועלם-רפאלי: כן הצטלמתם?

שולי מועלם-רפאלי: גיל, תלמיד י"ב, שני מבין ארבע ילדים, ילד מחונן, ספורטאי, מתנדב במד"א.

שולי מועלם-רפאלי: אין בררה, כבר עכשיו, במצב שאנחנו נמצאים בו שאבא ואימא שלי עסוקים בו כל הזמן, אם אני לא הייתי, אני מאמינה שהוא היה נשאר ליד המיטה.

שולי מועלם-רפאלי: הם לא אוכלים ארוחת ערב, הם לא יושבים האחד עם השני ומן הסתם לא יוצאים לסרט, לא יוצאים לשום מקום, הם לא יחד יותר.

שולי מועלם-רפאלי: לאחים שלי, שהם יחסית קטנים, אין יותר את המשפחה שאני גדלתי בה.

שולי מועלם-רפאלי: כשעברו לבאר שבע לפני עשרים שנה היה לה חזון, אמרו לה שבנגב חסרים רופאים.

שולי מועלם-רפאלי: עכשיו בתוך המשבר שלה, היא נלחמת שתהייה כאן מחלקת שיקום.

שולי מועלם-רפאלי: יש משפחות שצריכות לעשות את זה באוטובוס.

שולי מועלם-רפאלי: יש משפחות שאם יש להן בן משפחה מבוגר בשיקום הן לא נוסעות לבקר אותו, כי זה רחוק, זה לוקח זמן וזה עולה הרבה כסף.

שולי מועלם-רפאלי: המרחק הוא ממד אחר, יש ממד של הבית, יש ממד של כאן.

שולי מועלם-רפאלי: אם זה היה יותר קרוב היינו יכולים להחליף בינינו לפרקי זמן קצרים ולא להישאר יממות שלמות ואף יותר.

שולי מועלם-רפאלי: מתגעגעים כמו שיובלי ומיכל מתגעגעים עכשיו, יוצאים לשעה, באים רואים מנשקים, נוגעים וחוזרים הביתה.

שולי מועלם-רפאלי: שלום בית.

שולי מועלם-רפאלי: הבית רק תחנה בדרך, לראות את הילדים, לחטוף שינה חטופה ובבוקר שוב המסע.

שולי מועלם-רפאלי: היי לולי, אנחנו בדרך.

שולי מועלם-רפאלי: אני מנשקת אותך, יאללה ביי.

שולי מועלם-רפאלי: כך נראים חייהם עכשיו, מרוץ שליחים שלא נגמר.

שולי מועלם-רפאלי: יעל תחליף את אבי, ניצה תחליף את יעל וגיל את הצעד הבא צריך לעשות לבדו, למצוא מתוכו את הכוח.

שולי מועלם-רפאלי: אהלן, היי לולי, מה קורה?

שולי מועלם-רפאלי: היי לולה שלום אני רואה שהוא באי שקט.

שולי מועלם-רפאלי: לי יש דבר אחד שמרגיע, מסג' ברגל ימין באזור הזה.

שולי מועלם-רפאלי: זה יכול להוריד 30 דופק.

שולי מועלם-רפאלי: אבא אמר שאתמול הבהלתי אותך כשרצית להגיע לפה.

שולי מועלם-רפאלי: את יודעת, קודם כל שמעתי מצוקה בקול שלך ולא ידעתי אם המצוקה בקול שלך זה בגלל שגיל במצוקה או שלך קשה לראות אותו.

שולי מועלם-רפאלי: זה דבר מאוד קשה לראות את ההתקף.

שולי מועלם-רפאלי: אם לא הייתי כוננית אתמול, הייתי באה.

שולי מועלם-רפאלי: ביי.

שולי מועלם-רפאלי: מותק, עוד משהו לקחת?

שולי מועלם-רפאלי: את המעיל שלך לקחת?

שולי מועלם-רפאלי: טוב, נתראה מחר בבית.

שולי מועלם-רפאלי: אבא מחליף אותי מחר בבוקר.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: למה חזרת?

שולי מועלם-רפאלי: התפקיד של ההורים זה לעזור לילדים שלהם.

שולי מועלם-רפאלי: עכשיו גם התהפכו התפקידים, יעל עוזרת לנו וזה לא כתוב בשום תסריט שילדה בת 20 פתאום צריכה לשאת משא כזה על הכתפיים.

שולי מועלם-רפאלי: לצערנו, ביום רביעי בלילה לפני כמעט שבוע, גיל נפטר.

שולי מועלם-רפאלי: אני מבקשת משלושה אנשים להציג את הבעייתיות.

שולי מועלם-רפאלי: אני מבקשת לפי הסדר הבא: דוקטור יולי טרגר יושב ראש האיגוד לרפואה פיזיקלית ולשיקום, דוקטור אהוד דודסון מנהל בית החולים סורוקה ודוקטור עומר פורת רופא בפורום שיקום נגב לתת לנו בבקשה את נקודות המבט שלכם לבעייתיות, לאחר מכן אבקש גם מדוקטור ארנון אפק שמיצג כאן את משרד הבריאות, גם ממשרד האוצר להגיב.

שולי מועלם-רפאלי: אני אאפשר בהמשך לכולם את רשות הדיבור, כמובן שאבקש מהאלוף במיל.

שולי מועלם-רפאלי: דורון אלמוג חברי גם לדבר.

שולי מועלם-רפאלי: את חברי הכנסת אכניס בין הדוברים.

שולי מועלם-רפאלי: בבקשה דוקטור יולי טרגר.

<יולי טרגר: בוקר טוב.

<יולי טרגר: האמת שקצת קשה לדבר אחרי סרט כזה.

<יולי טרגר: נפגשנו לפני כשבוע בדיון כאן.

<יולי טרגר: אני מאוד מקווה שזו מגמה ואנחנו נדבר בוועדה כל שבוע בנושא שיקום, אנחנו גם נדבר וגם נעשה.

יעקב מרגי: זאת לא מגמה, המצב יחייב אותך להגיע כל שבוע- שבועיים.

<יולי טרגר: אני שמח שזה כך ואני מקווה שאנחנו נתקדם.

<יולי טרגר: כשאנחנו מדברים על העדר בית חולים שיקומי בדרום, אנחנו לא יכולים שלא לדבר על שני תחומים שאולי קשורים, והם הבסיס לבעיה הזאת לדעתי הם לפחות בסיס מקצועי.

<יולי טרגר: זה לא שאין בית חולים שיקומי בדרום, אין שיקום בכלל בדרום.

<יולי טרגר: כלומר, בדרום כמעט ולא מדברים שיקום - - -

יעקב מרגי: שיקום גריאטרי יש.

יעקב מרגי: בואו נדייק.

<יולי טרגר: אני מדבר מצד של ועד איגוד השיקום, בדרום אני כמעט שיקום ואני לא מכיר מומחי שיקום שעובדים, כמעט ולא מכיר - - -

שולי מועלם-רפאלי: חברים, אני ממש לא מסכימה להתפזר בעניין הזה.

שולי מועלם-רפאלי: אני מסכימה עם ההערה שלך, יש שיקום גריאטרי, אנחנו מכירים ובטח מי שגדל בדרום, אבל עדיין אין שיקום בדרום.

<יולי טרגר: זה מתחיל בזה שסטודנטים לרפואה שנמצאים בבאר שבע, אין להם מקום ללמוד שיקום.

<יולי טרגר: אני לא יכול לומר שבאוניברסיטאות האחרות יש יותר בסיסים.

<יולי טרגר: יש בתל אביב, יש בצפון בחיפה, בירושלים אין בדרום אין .

<יולי טרגר: לא מדברים שיקום ואין שירותים אמבולטוריים לשיקום בדרום.

<יולי טרגר: אני רואה אותך ואני גם יודע מה יש, אבל ביחס למקומות אחרים יש מעט מאוד.

<יולי טרגר: אוכל למסור נתון שהוא אולי מצחיק, אבל בבית לוינשטיין אנחנו מקבלים יותר חולים ממחוז הדרום מאשר ממחוז שרון-שומרון שאנחנו נמצאים בתוכו.

<יולי טרגר: זה הביטוי הכי ישיר לכך שבדרום אין שיקום, אין שיקום אמיתי וצריך לפתח אותו.

<יולי טרגר: גם אם יש קצת זה ממש לא מספיק.

<יולי טרגר: הנושא השני הוא בכלל נושא השיקום, כשאנחנו מדברים שבכלל בארץ אין מספיק שיקום, אז בדרום אין שבעתיים.

<יולי טרגר: במועצה הלאומית לשיקום דיברנו לא מזמן על נתון מדאיג, להערכתי מחריד, בערך חצי מהחולים שהם אחרי אירוע מוחי, במדינת ישראל של היום, לא מקבלים שיקום כלל.

<יולי טרגר: שום שיקום, אני לא מדבר על שיקום מתאים במחלקת שיקום שמתמחה בשיקום אחרי אירוע מוחי, אלא שבכלל אין שום שיקום, לא בקהילה ולא בבתי החולים.

<יולי טרגר: כמובן כשאנחנו מדברים על הנקודות האלה זה בכל הארץ ובדרום במיוחד, מה שלא נאמר אנחנו חייבים מרכז מקצועי לשיקום בדרום.

<יולי טרגר: אגב, באוניברסיטה בדרום לא יודעים מה זה שיקום, זה גם אומר שאנשים שמסיימים לימודי רפואה בשיקום לא הולכים לשיקום.

<יולי טרגר: כדי לפתוח מרכז שיקום אנחנו צריכים כוח אדם מקצועי, רופא שיקום, פרא-רפואי אחיות וכדומה.

<יולי טרגר: יש כאן הרבה נושאים שצריך לטפל בהם.

<יולי טרגר: יש עוד נקודה שצריך לטפל בה, היום בגדול כשחולה דורש הוא מקבל.

<יולי טרגר: להערכתי, אנחנו היום במצב שהציבור גם לא יודע מה זה שיקום מקצועי ושיש לו את הזכות שכתובה בסל, שכתובה בחוק, יש לו זכות לדרוש טיפול שיקומי.

<יולי טרגר: את האנשים צעירים אנחנו רואים שחלק מהם לא מגיע לשום מקום והבעיות מתעוררות בבית בהמשך, אנשים מבוגרים מוצאים את עצמם בבתי אבות או במקומות לא ראויים.

<אהוד דודסון: אני אתחיל ואומר שדוקטור ניצה היא הסגנית שלי ואנחנו ליווינו את חמשת החודשים המאוד קשים האלה, ראינו איך בסופו של דבר, אולי המעט נחמה אם בכלל יכולה להיות נחמה כשמאבדים ילד, זה הדגל הזה שהגיע הזמן שיהיה כאן שיקום.

<אהוד דודסון: לנו כמובן יש הרגשה שאנחנו חייבים את זה לה.

<אהוד דודסון: כמו שכולם אמרו, אין באמת שיקום בדרום.

<אהוד דודסון: זה חלק מהמאפיינים הבולטים של החוסר היחסי של שירותים בדרום, תוחלת החיים היותר נמוכה, שיעור של רופאים ואחיות ומיטות בדרום הארץ לעומת מרכז הארץ.

<אהוד דודסון: שיקום הוא אחד הנושאים שיכול לתת תשובה לגישור הפערים האלה בדרום ביחס למרכז הארץ.

<אהוד דודסון: בבית חולים סורוקה כמובן תחת הבעלים של "כללית" ודוקטור מיכאל שרף שנמצא בוודאי יוכל להרחיב יותר לגבי הנכונות של "כללית" ומה האישורים שכבר עכשיו נמצאים בנושא.

<אהוד דודסון: אנחנו ב"סורוקה" לקחנו לעצמנו את הצורך לתכנן מתוך תפיסת עולם שאומרת ששיקום בהיותו מקצוע רפואי הוא התמחות מוכרת שצריכה להיות בתוך בית חולים, בתוך בית חולים כללי.

<אהוד דודסון: זה המקום שלו.

<אהוד דודסון: שיקום בבית חולים כללי בגלל הצורך באבחון דחוף, בגלל הצורך בהתערבויות רפואיות כאלה ואחרות.

<אהוד דודסון: זה המקום הטבעי שלו.

<אהוד דודסון: בית החולים תל השומר הוא דוגמה קלאסית לשיקום שהוא באמת טוב, הוא יכול להיות למבוגרים, הוא יכול להיות לילדים ולתת תשובה לכל הצרכים.

<אהוד דודסון: אנחנו מתכננים שני מהלכים, המהלך הראשון הוא לפתוח מחלקת אשפוז זמנית, מצומצמת יחסית, בסדר גודל של 20 מיטות, מחלקה שנהייה מסוגלים לפתוח עד סוף השנה.

שולי מועלם-רפאלי: 20 מיטות שיקום.

<אהוד דודסון: שיקום ממש.

<אהוד דודסון: לא שיקום גריאטרי, בדיוק שיקום כמו מה שאמר דוקטור יולי טרגר הרגע.

<אהוד דודסון: לצורך העניין הזה צריך לגייס כוח אדם מקצועי - - -

שלי יחימוביץ': זו מחלקה חדשה בזכות - - -

<אהוד דודסון: מיד אני אגיד.

<אהוד דודסון: ראשית אני מדבר שניכנס למחלקה שהתפנתה כדי לתת פתרון מהיר בתוך חודשיים ועד שנה.

<אהוד דודסון: אנחנו לוקחים מחלקה שהתפנתה, רוצים לשפץ אותה, לסדר ולהתאים אותה, כי מחלקות רגילות לא ממש מתאימות לחולים עם צרכים מיוחדים, כסאות גלגלים וכן הלאה.

<אהוד דודסון: ל- 20 חולים אנחנו נהייה מסוגלים לתת פתרון לקראת סוף השנה.

<אהוד דודסון: לטובת העניין הזה אנחנו צריכים, משרד הבריאות מכיר את זה, אנחנו צריכים סיוע לשיפוץ הנדרש.

<אהוד דודסון: אנחנו כמובן נצטרך לגייס את כוח האדם שלא קיים היום, צריך לשכנע אנשים מצפון הארץ שיש כאן מטרה.

<אהוד דודסון: לטעמי זו בכלל מטרה לאומית, זה כמובן לא עסק פרטי של "סורוקה", אפילו לא של "כללית", מדובר כאן בסוגיה לאומית שלדעתי יש צורך לקבל את התמיכה קודם כל בכסף.

<אהוד דודסון: אנחנו יודעים שסדר הגודל הוא כ-7 מיליון שקל כדי להכשיר את המחלקה הזאת.

<אהוד דודסון: אפשר לעשות את זה עד סוף השנה ובמקביל להביא את כוח האדם.

<אהוד דודסון: במקביל אנחנו מתכננים מחלקה יותר ממוסדת, 32-36 מיטות בבניית מחלקה.

<אהוד דודסון: העלות המשוערת לבניית מחלקה הוא בערך כ- 40 מיליון שקל, 32-36 - - -

שולי מועלם-רפאלי: לאיזה טווח זמן אתה חושב שאפשר להתכנס בבנייה כזאת?

שולי מועלם-רפאלי: אני עדיין לא יודעת איפה זה יהיה, מיד נשמע את משרד הבריאות וגם את משרד האוצר.

שולי מועלם-רפאלי: מהו טווח הזמן אפשר להתכנס בדיבור על בנייה של מחלקת שיקום מתחילה ועד סופה?

שולי מועלם-רפאלי: לא שימוש במתקן קיים.

<אהוד דודסון: היה ויש כסף והכסף הוא פתיר, כל הסוגיות הקשורות באישורים ובבנייה עצמה וכן הלאה, ניתן להקים מחלקה כזאת בין 30 ל- 36 חודש כשהיא יכולה לקום לפעול.

<אהוד דודסון: אני אבקש לומר עוד משפט אחד, קרוב לוודאי שיש לנו תרומה ממשפחה יהודית ממיאמי בסדר גודל של 5 מיליון דולר כדי להקים את המחלקה הזאת.

<אהוד דודסון: זה מתקרב לחצי מהסכום הנדרש.

<אהוד דודסון: אני חושב שבהתחשב שמדובר בפרויקט לאומי צריכה המדינה להתגייס ולסייע בערך בחצי מהסכום כדי שנוכל לצאת לדרך מחר בבוקר.

שולי מועלם-רפאלי: דוקטור ארנון אפק משרד הבריאות, לשאלה הגדולה איך אין את זה עד היום, נניח לה.

שולי מועלם-רפאלי: מה משרד הבריאות עושה, מתכנן?

שולי מועלם-רפאלי: אני מתנצלת בשמו של ראש עיריית באר שבע, שגם שלח מכתב להנהלת הוועדה וגם שוחח איתי הבוקר על כך שנושא הבריאות בדרום הוא כל הזמן על שולחן, על כך שעיריית באר שבע יחד עם משרד ראש הממשלה, מזכיר הממשלה, משרד האוצר ומשרד הבריאות, הגישה תכנית לשלושת המשרדים: משרד ראש הממשלה, משרד האוצר ומשרד הבריאות על ידי עיריית באר שבע משדברת על בריאות בנגב.

שולי מועלם-רפאלי: אחד הנושאים הראשונים בתכנית שהוגשה, הוא נושא של שיקום בנגב.

שולי מועלם-רפאלי: אני לא יודעת אפילו איפה זה עומד, האם משרד הבריאות בתוך הסיפור הזה?

שולי מועלם-רפאלי: לדבריו אמור להיות שולחן עגול של שלושת המשרדים יחד עם ראש העיר.

שולי מועלם-רפאלי: בבקשה דוקטור ארנון אפק.

<ארנון אפק: קודם כל אני חייב להודות על הדיון החשוב הזה, זה סיפור כל כך טרגי שבאמת כואב הלב, אולי זה כן יהיה נחמה לא יהיה נחמה, אבל משהו אחד כן יצא ממנו.

<ארנון אפק: כולנו באמת יכולים להיות פעם אחת מאוחדים תחת המטרייה הזאת.

<ארנון אפק: קיים פער גדול בשיקום בכל הארץ ובמיוחד באזור הדרום וגם בצפון, זו עובדה.

<ארנון אפק: במיוחד באזור פער בדרום.

<ארנון אפק: אני חושב החל מהאנשים הטובים, פנינה ואנשים אחרים ודרך כולם, כולם מסכימים, משרד הבריאות הבין את זה, המנכ"ל הבין את זה.

<ארנון אפק: בשנה שעברה יחד עם המועצה הלאומית,עם דוקטור צקי זינבר, עם יונגלי, קיימו דיון גיבוש חזון אתגרים, יש כאן ספר שלם שנוכל להעביר אליכם: "שיקום רפואי, חזון ואתגרים לגיבוש תכנית לאומית", אחלה ספר - - -

שולי מועלם-רפאלי: יש שורה תחתונה לספר?

<ארנון אפק: הספר הגדול הזה לא יהיה שווה את הנייר על הוא מודפס אם בתכלס לא יצא ממנו משהו.

<ארנון אפק: ספרים זה נהדר.

<ארנון אפק: אני אגיד לכם שהמשבר הוא עוד הרבה יותר גרוע ממה שאתם חושבים.

<ארנון אפק: המנכ"ל פרופסור רוני גמזו ואני החלטנו את ה- 100 תקנים שקיבלנו שהשנה נקדיש לעולם השיקום.

<ארנון אפק: אמרנו 'במינהל הרפואה במשרד הבריאות אין אגף שיקום, אז נקים אגף שיקום'.

<ארנון אפק: יצאנו במכרז למנהל מחלקת שיקום כללית, רבותיי – אפס מועמדים, המכרז נסגר.

<ארנון אפק: אף רופא במדינת ישראל לא הסכים להיות מנהל מחלקת שיקום ולהרים את הנושא.

<ארנון אפק: סגרנו את המכרז.

<ארנון אפק: עכשיו אני אבכה כאן?

<ארנון אפק: אני לא אשאר בלי כלום, אני אוציא מכרז ואז יהיה מנהל מחלקת שיקום שהוא לא איש שיקום.

<ארנון אפק: זה ביטוי למשבר העמוק שאנחנו נמצאים במדינת ישראל.

<ארנון אפק: מה כן עשינו, כולל לוחות זמנים – אחד, בית החולים ברזילי.

<ארנון אפק: בתכנית שלנו לעלות בבית החולים ברזילי, מ-4 המיטות שיש ל-36מיטות – מועד הסיום הוא לתחילת 2016.

<ארנון אפק: הסיכום של פרופסור רוני גמזו עם הנהלת שירותי בריאות כללית, עם מיקי ועם דודסון על פתיחת המחלקה, אנחנו נצטרך למצוא את התקציבים.

<ארנון אפק: אנחנו מתוכננים לעשות את זה גם בשלב הראשוני וגם בשלב המלא, אין בררה, אנחנו חייבים את זה לתושבי הדרום וזה לא מספיק.

<ארנון אפק: אם הייתם מסתכלים על הנתונים שיש לנו לגבי מומחים במדינת ישראל בעולם השיקום הייתם מתביישים יחד איתי.

<ארנון אפק: במדינת ישראל שיעור המומחים לשיקום הוא 0.015 – 22% מהמומחים הוא בכלל מעל גיל 67.

<ארנון אפק: בעולם השיקום אנחנו במשבר עמוק.

<ארנון אפק: אם לא נעודד את ההליכה לשיקום, נפתח עוד מוסדות, עוד מקומות מצבנו רק ילך ויחמיר.

<ארנון אפק: כולנו יחד חייבים ללכת ולא לבוא ולומר 'תמצאו את המקורות' – אנחנו נמצא את מה שיש לנו ונקדיש לזה.

<ארנון אפק: צריך שכולנו נלך יחד לתכנית לאומית בנושא הזה.

<ארנון אפק: אנחנו בעבר עושים, כפי שראיתם יחד עם המנכ"ל ישבנו עם דורון וגם לשרה יש חזון בעניין הזה.

<ארנון אפק: אני אסיים במילה אחת, אני אבקש ללכת טיפה להיסטוריה, חיים שיבא ודוד בן גוריון שהיה להם חזון אמרו: 'חייל צה"ל שנפצע ומגיע למיון לא גומרים את הטיפול בו בבית החולים הכללי בשיבא ומוציאים אותו החוצה, הוא חייב לצאת משוקם על רגליו כמה שיותר'.

<ארנון אפק: לכן הם הקימו מרכז רפואי שיש בו בית חולים כללי ובית חולים שיקומי.

<ארנון אפק: בתפקידי הקודם הייתה לי הזכות להיות סגן מנהל בית החולים, אחראי שעת חירום, לא אשכח את החיילים שקיבלנו בלילה מהמבצעים, מ"עופרת יצוקה" ו"מעמוד ענן", ראינו אותם נכנסים למיון, חלקם בקושי הצילו אותם ואחר כך הם יצאו החוצה אחרי שיקום, חלק אפילו הגיעו להישגים שלא היית מאמין.

<ארנון אפק: המשימה שלנו כמערכת רפואית היא לא רק להציל חיים אלא גם לשקם את האדם וזו המשימה.

<ארנון אפק: אם לחיים שיבא ולבן גוריון היה להם את החזון, בואו שיהיה לנו את החזון ונקים גם ב"סורוקה" וגם ב"ברזילי" את המרכזים האלה.

<ארנון אפק: כמובן דורון ו"בית בלב" וכל האחרים, בשום פנים ואופן אני לא רוצה להזניח את חלקם, יש להם חלק אדיר במאמץ, הפעם בבקשה תובילו אתם חברי הכנסת, שרת הבריאות תוביל, באמת תובילו פתרון לדבר הזה.

שולי מועלם-רפאלי: נשאלתי הבוקר באחת מהתכניות האם סוף הדיון פה יהיה הצעת חוק שלי להקים בית חולים שיקומי בנגב, אמרתי 'בית חולים שיקומי או בית חולים בכלל במדינת ישראל לא מוקם כי חברי כנסת מגישים הצעות חוק.

שולי מועלם-רפאלי: הוא מוקם כי חברי כנסת מעלים את זה לדיון, אבל חייב להיות מהלך שהוא של המדינה'.

שולי מועלם-רפאלי: המדינה, לצורך העניין במקרה שאנחנו דנים בו, יכולה להיות מורכבת מאנשים מופלאים כמו דורון שעשו מהליכים אישיים מופלאים.

שולי מועלם-רפאלי: אבל כשאנחנו מדברים על בית חולים שיקומי, יש לנו שני שושבינים מרכזיים: משרד הבריאות ומשרד האוצר.

שולי מועלם-רפאלי: כולנו יכולים להיות שם, לדחוף, יושב ראש הוועדה ואני וכל חברי הוועדה וכל חברי הכנסת, מאף אחד מהם לא תשמע משהו אחר.

שולי מועלם-רפאלי: החזון הזה חייב להיות בהובלה ברורה של משרד הבריאות ומשרד האוצר.

שולי מועלם-רפאלי: אני לא רואה אפשרות שאנחנו נהייה אלה שנוביל את המהלך, אפילו שהייתי מאוד רוצה שיום אחד יהיה על שמי הדבר המופלא הזה.

<ארנון אפק: התשובה, שאת צודקת, אנחנו כמשרד הבריאות, המנכ"ל, שרת הבריאות בהחלט מובילים את זה.

<ארנון אפק: יש לנו תכנית מלאה לנושא הדרום, שיקום זה רק פן אחד ממנה.

<ארנון אפק: אנחנו רואים את חיזוק הרפואה הראשונית בדרום, יש לנו תכנית רבת שלבים לגבי איך מחזקים את הדרום.

<ארנון אפק: אני מזכיר כאן, צה"ל יורד לנגב, באר שבע תגדל, יש לנו גם אוכלוסייה ישראלית שהולכת וגדלה וגם היא צריכה מענה.

<ארנון אפק: צריך מענה כולל, בנגב יש בית חולים אחד, בבאר שבע יש רק בית חולים אחד, צריך עוד בית חולים וביקשנו לתכנן אותו.

<ארנון אפק: יש לנו תכנית שלמה, השרה אישרה אותה, המנכ"ל אישר אותה.

<ארנון אפק: אנחנו חייבים להגשים אותה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: דורון אלמוג בבקשה.

<דורון אלמוג: תודה.

<דורון אלמוג: הדיון הזה מאוד חשוב והצורך ברור.

<דורון אלמוג: אני יושב ראש "עלה נגב –נחלת ערן" –כפר שיקומי שמטפל היום ב- 140 דיירים שגרים לכל חייהם החל מתינוקות ועובר למבוגרים.

<דורון אלמוג: הדיירת המבוגרת בת 52.

<דורון אלמוג: אנחנו מטפלים במאות אנשים בשיקום.

<דורון אלמוג: אנחנו מרכז שיקום יום, מנהלת מרכז השיקום דוקטור שירית גורן אופיר שיושבת כאן הגיע אלינו מבית החולים שיבא.

<דורון אלמוג: היא מלווה אותנו כבר כמה שנים והיא תוכל לומר כמה מילים.

שולי מועלם-רפאלי: דורון, אני חושבת שדייקת אותו הוא בעצם הדיוק שאליו אנחנו מתכוונים, אתם מרכז שיקום יום.

שולי מועלם-רפאלי: המחשבה שאותה אנחנו רוצים להוביל, וגם אתה, היא בעצם בניית מרכז שיקום, שמשפחות לא תצטרכנה לנסוע את השעה וחצי כל יום ושלא לדבר על ההוצאות וכל הדברים האחרים.

<דורון אלמוג: ברור.

<דורון אלמוג: קודם כל אנחנו מאוד ערים לעומס על המשפחות.

<דורון אלמוג: אני מקבל אנשים שהיו שנה בקומה, סגן מפקד סטיל שמגיע אלינו אחרי שהיה שנה בקומה בבית לוינשטיין, הוא תושב הדרום, אבל זה מתחיל מהמשפחה שנוסעת לתל אביב, לתל השומר או לבית לוינשטיין, יש עומס אדיר ופתאום הם מגלים את מרכז השיקום שלנו ואז הם מגיעים, והם מגיעים לשעות יום-יום.

<דורון אלמוג: יש לנו רבים גם יהודים וגם בדואים.

<דורון אלמוג: הטיפול הוא יוצא מן הכלל.

<דורון אלמוג: אני חייב הערה לדוקטור דודסון בעניין השיקום וסמיכות לבית החולים.

<דורון אלמוג: כשמישהו עובר איזו תאונה, למשל הוא צריך טיפול אורתופדי, הטיפול בתחילת הדרך לעיתים מצריך ניתוחים ומיד לאחר מכן יתכן והוא יזקוק טיפול נוסף ובוודאי שהוא צריך בית חולים סמוך.

<דורון אלמוג: אבל לאחר מכן וזה יכול להיות לתקופה של שלושה חודשים, יכול להיות חצי שנה ויכול להיות כל החיים, הוא צריך שיקום.

<דורון אלמוג: השיקום הוא פרופסיה שעד עתה לא הודגשה במדינת ישראל, לצערי.

<דורון אלמוג: יש אנשים רבים שצריכים שיקום לכל החיים.

<דורון אלמוג: ההתמחות שלנו ב"עלה נגב" היום היא התמחות בשיקום, ושיעידו קודם כל האנשים המטופלים מאחר ורכשנו התמחות גדולה.

<דורון אלמוג: המשך פיתוח הכפר, ראשית הקמת בית חולים שיקומי במודל בית לוינשטיין יותר מתקדם עם 100 מיטות.

<דורון אלמוג: אנחנו ערים לסכומים, ההשקעות בכפר עד היום הן בסכום של 200 מיליון שקל, ואנחנו מדברים - - -

שלי יחימוביץ': מה הם מקורות המימון של "עלה נגב"?

<דורון אלמוג: הפרויקט הוא פרויקט בשיתוף, אנחנו עמותה ללא כוונות רווח.

<דורון אלמוג: אנחנו בשיתוף עם ממשלת ישראל והוא מעוגן בארבע החלטות ממשלה.

<דורון אלמוג: הדיירים לא משלמים, ההורים של הדיירים לא משלמים כסף, אגב אני עובד בהתנדבות.

<דורון אלמוג: הוא ממומן בעיקר מתשלומי המוסד לביטוח לאומי, זה תלוי בהגדרה של סיעודי, סיעודי-מורכב, ותרומות.

<דורון אלמוג: בשוטף 70% זה מהמדינה, מימון על פי החלטות המדינה והמוסד לביטוח לאומי ותרומות שאנחנו מביאים.

שלי יחימוביץ': יש איזה קונפליקט בין שני הדברים?

שולי מועלם-רפאלי: יש פה שאלה - - -

<דורון אלמוג: אני מקבל את מה שאמרת שהצורך הוא צורך לאומי - - -

שלי יחימוביץ': אנחנו מדברים על שיקום בתקופות שונות בחיים?

שלי יחימוביץ': המחלקה שדיבר עליה דוקטור אהוד דודסון היא מחלקה שאתה היית רוצה אצלך?

שלי יחימוביץ': יש כאן איזה דיון?

<דורון אלמוג: אגב, דיברתי גם עם ניצה, הייתי אצלה בשבעה וכתבתי לה.

<דורון אלמוג: הצורך להקים מחלקה בסמיכות ל"סורוקה" לדעתי הוא צורך מובהק.

<דורון אלמוג: בוודאי כשמדובר באירועים קשים - - -

שולי מועלם-רפאלי: כחלק מבית חולים כללי.

שולי מועלם-רפאלי: יש כאן בעצם שתי תפיסות.

שולי מועלם-רפאלי: אני אבקש חידוד של השאלה הזאת.

<שירית אופיר: אולי צריך להסביר את ההבדל בין סוגי השירותים שיש בכפר.

<שירית אופיר: יש את המחלקה הסיעודית מורכבת ומעון ויש את היחידה לשיקום יום.

<שירית אופיר: היחידה לשיקום יום היא כמו היחידות בבתי החולים במרכז, אבל היא אמורה להיות חלק ממערך שיקומי כולל שיהווה חלקה מרפואת השיקום בארץ.

<שירית אופיר: שאלת אם זה בתקופות שונות בחיים, היא מטפלת באנשים שבמהלך חייהם הפכו נכים והמטרה להביא אותם לפוטנציאל שיקומי מקסימאלי.

<שירית אופיר: היחידה של שיקום יום היא חלק מענף של רפואת שיקום ב"עלה נגב".

<דורון אלמוג: בדיוק כאן בהקשר של כן סמיכות לבית חולים או לא סמיכות לבית חולים, ההערה שלי היא ששיקום הוא פרופסיה, אגב במרבית השיקום לא צריך בית חולים אלא צריך אווירית שיקום, מה שיש היום אצלנו בכפר, רק הירוק, רק הגישה, רק הדיבור, המטלות, הטיפול שאנחנו מעניקים והמשימות שהמטופלים לוקחים על עצמם כמו פתיחת קפיטריה.

<דורון אלמוג: היום יש אצלנו מרכז הידרותרפיה ופיזיותרפיה וקלינאות תקשורת ואבחון דידקטי ורכיבה טיפולית ועבודה עם בעלי חיים ועבודה במוסיקה.

שולי מועלם-רפאלי: חברים, בוועדה הזאת באופן עקרוני ובטח כשאני מנהלת אותה, אנחנו שומעים בכבוד רב את כולם.

שולי מועלם-רפאלי: ברשותכם, אני לא מחלקת כאן ציונים לאף אחד, כולכם גדולים וחשובים, אבל בטח מי שיש מאחוריו הוכחה עשייה.

שולי מועלם-רפאלי: פנינה רוזנצווייג תורך אחרי חברי הכנסת לדבר, את תציגי את הדברים לעמדתך, אני חושבת שחשוב מאוד לשמוע את הדברים שאומר דורון אלמוג, גם בפריסת הדיון העקרוני שבסוף תצטרך להתקבל החלטה מה מוקם, איפה מוקם, לא רק מה נכון בתיאוריות כי בסוף כשיהיה X כסף שמשרד האוצר יגיד ה- 40 מיליון שקל שאני מביא לפרויקט הלאומי הזה, מישהו במשרד הבריאות ביחד עם גורמים אחרים יצטרך להחליט איפה הוא שם אותם ואיך הוא מחלק אותם ומה בונים מהם.

שולי מועלם-רפאלי: לכן מתוך אותו הכבוד הזה, לפחות שיתקיים הדיון האמיתי של שיקום, לדעתי צריך לתת מקום לדברים החשובים של דורון אלמוג.

<יולי טרגר: אבקש לומר שבחינה מקצועית אין כאן קונפליקט, לא צריך לדאוג, אין פה קונפליקט.

<יולי טרגר: יש חולים שמתאימים למודל א' ויש חולים שמתאימים למודל ב', תאמינו לי 20 מיטות של דוקטור אהוד דודסון לא יפתרו את כל הבעיות של שיקום בדרום, אבל זה יהיה מרכז מאוד חשוב למקצוע.

<דורון אלמוג: ההערה הזאת מאוד נכונה.

<דורון אלמוג: כשאנחנו מדברים בסופו של דבר על בית חולים אנחנו רוצים שחולה יגיע לפרק זמן קצר ככל האפשר.

<דורון אלמוג: כשאנחנו מדברים על שיקום שלפעמים הוא לכל החיים צריך ליצור אווירה והמון תקורות כוח אדם.

<דורון אלמוג: מספר המתנדבים שיש אצלנו, הרתימה של בני נוער, של מתנדבים מקמ"ג (קריה למחקר גרעיני ושל חיילים, שב"כ, המוסד וכדומה, אלו מתנדבים על בסיס קבוע שמגיעים ביום קבוע בשבוע ויש להם דייר או מטופל קבוע שבו הם מטפלים.

<דורון אלמוג: בסופו של דבר, לעטוף את המטופל לא רק באווירה אלא בהרבה כוח אדם ועידוד כדי להתקדם ולהגיע בסופו של דבר להישגים, זאת ההתמחות שלנו.

<דורון אלמוג: הצגנו את זה לשרת הבריאות, קיבלנו כבר את ברכת הדרך של מנכ"ל משרד הבריאות להקמת בית חולים שיקומי.

<דורון אלמוג: אגב, דוקטור איתן חיים שהיה מנכ"ל סורוקה והיה מנכ"ל משרד הבריאות עומד בראש צוות ההיגוי שלנו להקמת בית החולים השיקומי.

<דורון אלמוג: אנחנו מתקדמים כרגע עם הפרוגרמה, יש לנו לא מעט מקורות תקציבים בחו"ל, שיתופי פעולה מקצועיים עם בתי חולים בחו"ל, הבאת נוער יהודי וכדומה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת יעקב מרגי בבקשה.

יעקב מרגי: אני אתחיל מהסוף.

יעקב מרגי: לא נבהלתי שהאלוף במילואים דורון אלמוג אמר שהוא הולך לבנות ושמעתי קודם את אהוד דודסון, אני באמת מתחבר לדברים.

יעקב מרגי: 20-30 מיטות לא יזיקו.

יעקב מרגי: התחלת למנות את הדרומיים שנוסעים, אני לבד מכיר שישה-שבעה איש, אמרתי שאם אני מכיר שישה-שבעה, אז בטח 20 מיטות לא תפתורנה את הבעיה.

יעקב מרגי: דוגמה אישית שכל אחד מביא מהמחסנית שלנו, אחיינית שלי חייה ניצלו מטיל, ב"סורוקה" עשו עבודת קודש והצילו את חייה מאפס סיכויים.

יעקב מרגי: לפחות שנה וחצי היא בשיקום בתל השומר, אין חיי משפחה, זה ללון במלונית, הם דרומיים והם נוסעים לאחרונה אחרי ניתוח מפרק ב"סורוקה", המליצו לה לעשות שיקום ב"עלה נגב".

יעקב מרגי: אני רוצה לחלק סופרלטיבים ל"סורוקה" על התפקוד במציאות של תת-תקצוב או בכלל בכל הקשור לצרכים בנגב, זה לא המקום, אבל הדברים נאמרו ונאמרים, לנו תושבי הדרום נותר רק להצדיע למוסד הזה.

יעקב מרגי: אני לא מקבל את זה, שנה אני יושב בוועדה הזאת, אני יושב כאן ואני רואה שהדיונים כמעט מיותרים.

יעקב מרגי: משרד הבריאות יודע הכול.

יעקב מרגי: כל נושא שאנחנו מציפים הם יודעים, זו המציאות.

יעקב מרגי: אני כאזרח ואתה הריבון, אני מצפה ממך, ממך כמשרד דוקטור ארנון אפק, אני מציע שלדיון כזה שעוסק במחדל רב-שנים שיתכבד המנכ"ל האסרטיבי של משרד הבריאות וגם השרה ויבואו - - -

שולי מועלם-רפאלי: לזכותו של המנכ"ל, רק מילה אחת לטובתו, הוא בדרך כלל נמצא כאן בוועדה.

יעקב מרגי: נכון, אבל במקום שיבואו לתקנות על טבק גם המנכ"ל וגם השר ומשקיעים שעה וחצי, שיבוא למצוקות האמיתיות.

יעקב מרגי: אני מאלה שמפרגנים לו על הידע ולע הניסיון ועל הרצון.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד - - -

<ארנון אפק: הוא יזם את התכנית פה.

יעקב מרגי: את הציון אני אתן לו על היוזמה הנכונה.

יעקב מרגי: אומרים לך, השרה יושבת כאן ואומרת עשרים פעם "תחולת החיים בדרום נמוכה ביחס..." שמענו את זה, לא רק ששמענו, אנחנו חיים את זה, הפרקטיקה שלנו משם, אנחנו זועקים את זה.

יעקב מרגי: זה שתגידו לי שיש מסמך והוא לא שווה כלום, אל תאמרו לי, אני הייתי צריך לומר לך שהספר הזה, אם לא תעשה בו משהו הוא לא שווה כלום.

יעקב מרגי: אני לא מצפה שקופת החולים עם כל הכבוד ירימו את כל המטלות של המדינה על הכתפיים שלהן.

יעקב מרגי: אתם הרגולטור, אתם גם המנווטים הרי ההגה בידיים שלכם, אתם בשם 'פרות קדושות' לא רוצים להתערב, אבל יש לנו הרבה מקצועות מתחום הרפואה שבשנים האחרונות לא רציתם להתערב, והיום הנה זה מקצוע שנמצא בהכחדה.

יעקב מרגי: אני אתן לך רק דוגמה אחת, והוא בנושא ההמטולוגיה, לפני עשר שנים נלחמו פה עד בלי סוף ואתם לא רציתם להתערב למרות המצוקה בפגיות בדרום ובצפון.

יעקב מרגי: עשיתם מעשה ויש שיפור.

יעקב מרגי: אנחנו מצפים, כן זה שדורון אלמוג לקח נושא והפך אותו למפעל חיים, זה לא דבר מובן מאליו.

יעקב מרגי: ברוך ה', יש מקום להודות לו, ואני שמח שיש לו חזון להקים בית חולים שיקומי בדרום.

יעקב מרגי: מהכרות אישית יש מספר לא קטן של אנשים שנוסעים למרכז ללוות משוקמים.

יעקב מרגי: אמרתי בוועדה הזאת כמה וכמה פעמים שהפקקים מבית קמה צפונה, הם לא בעטיים של המטיילים שיוצאים לפארקים, הם בגלל אלה שיוצאים לתור של דוקטור רענני ברעננה ולרופאים הפרטיים ולתור בבית לוינשטיין.

יעקב מרגי: זה זועק לשמיים.

יעקב מרגי: אני אומר כאן דוקטור אהוד דודסון, טקטית, אני במקומו לא הייתי אומר שיש לי תרומה של 50%, לא הייתי אומר את זה.

יעקב מרגי: אני מצפה שיסייעו לו, אני יודע מהן המטלות שעומדות בפניו, זה שעד היום יש מחלקות שמרימים אותן בעשר אצבעות, בשנים האחרונות "סורוקה" קיבל השקעות רבות מקופת החולים, אבל צריך גם בשיתוף של משרד הבריאות.

יעקב מרגי: 7 מיליון שקל! ב- 7 מיליון שקל אתה מרים מחלקה שנותנת לך אוויר כדי שדורון אלמוג לא יעבוד בלחץ ובכך שמיקי שרף ימצא את המשאבים להרים את המחלקה.

יעקב מרגי: אני הייתי מצפה שאתה תהייה איש בשורה בדיון שכזה.

שלי יחימוביץ': אני מתנצלת שאצטרך ללכת אחרי הדברים.

שלי יחימוביץ': אני מודה לך שולי מועלם על כינוס הישיבה הזאת.

שלי יחימוביץ': אני גם שמחה שמיקי שרף עם הציפיות והצהרת הכוונות שהן מאוד ריאליות, לא בומבסטיות.

שלי יחימוביץ': את מסבירה את המגבלות שלנו ואת אומרת דבר נכון, יש לנו יכולת לנענע את המערכת ולאלץ אותה לעשות את המהלך.

שלי יחימוביץ': לכן הישיבה הזאת מאוד חשובה ואנחנו ככל שנדרש גם נעשה את זה בשיתוף פעולה שהיא חוצה מפלגות.

שלי יחימוביץ': פחות או יותר אפשר ליצור אפיק של לחץ על המערכת כדי משרד הבריאות ומשרד האוצר יבינו שהם חייבים לבוא ולתת את חלקה של המדינה.

שלי יחימוביץ': דורון אלמוג, אני לא רוצה להיכנס למפעל הנפלא שאתה עושה, אנחנו דנים בינינו לבין עצמנו על חלקה של המדינה וחלקו של הפרט.

שלי יחימוביץ': אתה לקחת את הסיפור האישי שלך ובתעצומות נפש הפכת אותו למפעל גדול לטובת אנשים רבים.

שלי יחימוביץ': יש לי הערכה עצומה למה שאתה עושה וגם לתפיסת העולם שלך.

שלי יחימוביץ': אבל הדיון הוא מה תפקידה של המדינה.

שלי יחימוביץ': יש במדינת ישראל רפואה ציבורית שיש בה חסר בהרבה מקומות ולריק הזה נכנסים אנשים נפלאים כמוך ועושים איפה שאי אפשר לעשות, אבל זה לא גורע כהוא זה מהאתוס הלאומי, הציוני הממלכתי של אחריות המדינה לאחריות על בריאות האזרחים שלה.

שלי יחימוביץ': כאן בא לידי ביטוי הבקשה הכול כך צנועה שהיא ממש חלק קטן מתוך המכלול של הרפואה הציבורית בדרום, ההזנחה שלה בכל פרמטר אפשרי ביחס לרפואה במרכז.

שלי יחימוביץ': אנחנו לא מדברים כאן על יבשת שצריך לחצות, אנחנו מדברים כאן על משהו שבמונחים בינלאומיים שהוא בחצר, אתה נכנס לרכב ואתה מגיע לשם תוך שנייה.

שלי יחימוביץ': אבל בכל זאת הפערים בתוחלת החיים ובתמותת תינוקות ובכל המדדים הם פשוט בלתי נסבלים.

שלי יחימוביץ': זה מרכז ופריפריה במלוא הביטוי.

שלי יחימוביץ': אני לא מאמינה שהדבר הזה יוצא לי מהפה, כי אני לא אוהבת את ה- matching הזה, אני חושבת שהמדינה צריכה לקחת אחריות ולהזרים את הכסף לקופת החולים שבונה את אותה מחלקה בתוך אותו בית חולים ששייך לשירותי בריאות כללית, קופה שכבר מהדקת ולוחצת את עצמה מכל כיוון אפשרי כדי להתמודד עם הייבוש המתמשך בתקציב שלה.

שלי יחימוביץ': אנחנו מדברים על חסר של 9 מיליארד שקל במערכת.

שלי יחימוביץ': זה תפקידה של המדינה לדאוג לשיקום, למחלקה שיקומית ראויה לכל אזור הדרום, זה דבר מובן מאליו.

שלי יחימוביץ': בא כאן דוקטור אהוד דודסון ואומר בצניעות ובפרופורציות, 'אני רוצה matching, אני הבאתי תרומה של משפחה יהודית, שתהייה ברוכה על תרומתה, אני מבקש, השגתי כבר חצי מהכסף, אני מבקש matching זהה של המדינה.

שלי יחימוביץ': אני לא אוהבת את המושג matching, אבל הנה נרקמת כאן לעינינו האפשרות כן להרים את אותה מחלקה עם אותן 20 מיטות צנועות.

שלי יחימוביץ': כאן הייתי ממש מבקש'.

שלי יחימוביץ': אני סומכת עליך היושבת ראש, שנעשה את זה, שנתמקד בדיוק בכיוון הזה ונפעיל את הלחץ הדרוש על משרד הבריאות ועל משרד האוצר.

שלי יחימוביץ': מדובר פה על כסף קטן במונחים לאומיים עם דרישה נורא מדודה ונורא צנועה.

שלי יחימוביץ': ננסה לרכז כוחות כדי להביא לכך שתקום מחלקה ייעודית לדבר הזה.

שלי יחימוביץ': באשר לאתוס הרפואי והאופן של השיקום והכול, אני סומכת על מערכת הבריאות.

שלי יחימוביץ': יש לנו מערכת בריאות - - - -

שולי מועלם-רפאלי: גם אני, חזור ואמור נאמר כאן בוועדה הזאת שבוע אחר שבוע שיש לנו מערכת בריאות מצוינת, הרבה מזה בזכות האנשים שממלאים בה תפקידים.

שולי מועלם-רפאלי: גם אני סומכת על המערכת.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: בבקשה הגברת פנינה רוזנצוייג מנכ"לית עמותת נאמ"ן- נפגעי אירוע מוחי.

<פנינה רוזנצוייג: אני אבקש לומר כמה דברים שאולי הם לא כל כך פוליטיקל קורט והם לא לגמרי ברוח הדברים כאן, אבל הם מדם ליבי אני לא יכולה שלא להגיד אותם.

<פנינה רוזנצוייג: 15 אלף איש לוקים בשבץ מוחי כל שנה.

<פנינה רוזנצוייג: לא יודעים בדיוק את המספרים, יש בערך כ- 80 אלף איש שעברו אירוע מוחי, המספר הוא פלוס מינוס, זו הערכה.

<פנינה רוזנצוייג: עכשיו יתחיל תהליך רישום רפואי כך שבשנים הבאות נוכל לדעת.

<פנינה רוזנצוייג: מתוכם כנראה 14,999 אין להם קרובים בכנסת, אין להם אנשים שיכולים להוביל ולשאת את הדברים שלהם.

<פנינה רוזנצוייג: אנחנו כעמותת נאמ"ן כבר לפני חמש שנים בדיון, הדיון האחרון שהיה כאן בוועדה בנושא שבץ מוחי היה עם חבר כנסת לשעבר שאול יהלום, מאז לא הצלחנו להביא לכאן לדיון, לא חשוב כמה פעמים ניסינו לפנות לחברי הוועדות, הכנסת והשרים עברו והתחלפו, בבקשה לעלות ראשית את נושא מניעת שבץ מוחי – זה יחסוך המון כסף והמון סבל – דוקטור ארנון אפק יודע את זה וגם את כל נושא המניעה.

<פנינה רוזנצוייג: זה דבר אחד שיכל לחסוך הרבה סבל והרבה כסף ובכל הארץ.

שולי מועלם-רפאלי: אל תצמצמי את המסר שלי.

שולי מועלם-רפאלי: בסדר, את יכולה לומר מה שאת רוצה, אבל את המסר לא לצמצם.

שולי מועלם-רפאלי: המסר הוא בית חולים שיקומי בנגב.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו על כל המורכבות שעלתה כאן - - -

<פנינה רוזנצוייג: אני אבקש לומר לך משהו גם על בית חולים שיקומי.

<פנינה רוזנצוייג: כשבנאדם נכנס לבית לוינשטיין, זה בית חולים, בעצם היום הסל הולך ומצטמצם ומוצאים היום אנשים בממוצע אחרי 50 יום פלוס מינוס, אלו נתוני שירותי בריאות כללית.

<פנינה רוזנצוייג: לא מספיק בית חולים שיקומי בנגב, צריך שיקום בנגב.

<פנינה רוזנצוייג: לעניין זה אני מאוד מאוד מתחברת, כי אנשים שגרים בערבה או אנשים שגרים בכל הפיזור של הנגב, הם יצאו אחרי חודש שיקומי ומה אז?

<פנינה רוזנצוייג: צריך לבנות מערך שיקום בדרום.

<פנינה רוזנצוייג: לדעתי זה צריך להיות המסר שיצא מכאן כי בית חולים שיקומי זה רק להכניס רגל לדלת.

<פנינה רוזנצוייג: זה לא מספיק, צריך את כל המערכת אחר כך.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: דוקטור עומר פורת.

<עומר פורת: תודה.

<עומר פורת: אני פסיכולוג שיקומי, אני יושב ראש החטיבה השיקומית בהסתדרות הפסיכולוגים.

<עומר פורת: אני עובד במקצועי באזור הדרום.

<עומר פורת: היום אני מיצג את פורום שיקום נגב, בעצם זו התאחדות יחסית טרייה בת מספר חודשים של אנשי מקצועות השיקום בדרום למען חיבור וקישור בין המוסדות, בין האנשים שעוסקים בשיקום ובין ארגוני הצרכנים בדרום.

<עומר פורת: ארגון שבא מלמטה כדי להשלים את העבודה המאוד חשובה שנעשית למעלה אצל הקודקודים ולהעביר איזה מסר מהשדה של מה חסר ומה אנחנו צריכים.

<עומר פורת: להמשיך את הדברים, דיברתי עם עם דבורה יוגב שהיא מנהלת אגף השיקום של המוסד לביטוח לאומי, מחוז דרום.

<עומר פורת: שאלתי אותה 'דבורה מה את צריכה היום כדי לקחת בחור שסיים את השיקום הפיסי הטרי שלו הדחוף והוא יוצא לחיים.

<עומר פורת: הוא בן 24 אחרי אירוע מוחי, יש לו קצת שיתוק, יש לו קשיים בדיבור, אנחנו צריכים להמשיך איתו הלאה'.

<עומר פורת: היא אמרה לי 'אין לי מקום עבודה לתת לו, אין לי מסגרות שיקלטו אותו, אין לי אנשים שיתנו לו הזדמנות להמשיך את החיים שלו'.

<עומר פורת: הצורך שלנו בא לביטוי למשל במסגרת דיור של הכנה לחיים.

<עומר פורת: בחור כזה יצטרך איזו מערכת שתכין ותכשיר אותו לחיים עצמאיים.

<עומר פורת: השיקום שלו לא מסתיים בזה שהוא קיבל מכתב שחרור ויוצא הביתה.

<עומר פורת: אני אבקש להרחיב כאן את הדיון.

<עומר פורת: חשוב לי להדגיש ששיקום זה משהו רחב, הוא מולטי-דיסציפלינארי, הוא נפרש על פני קשת שהוועדה עוסקת בה, זה לא רק בריאות אלא גם עבודה וגם רווחה.

<עומר פורת: חשוב להתייחס לשיקום בהיבטים אלה.

<עומר פורת: פורום שיקום נגב מתכנס ביום חמישי ביד שרה בבאר שבע כדי לקדם את הנושאים האלה, להביא אותם לאג'נדה.

<עומר פורת: אני אבקש לומר שיש לנו בעיות בהקשר של כוח אדם, לא רק רפואה שיקומית חסר, גם פסיכולוגיה שיקומית, גם ריפוי בעיסוק, קלינאות תקשורת ובהתייחס לפזורה הבדואית שהקריה השיקומית חינוכית היא מפעל מאוד חשוב.

<עומר פורת: חסר לנו אנשי מקצוע ומקומות שיכשירו אנשי מקצוע מהפזורה בשפה מותאמת לדברים שבאמת יכולים לקדם.

שולי מועלם-רפאלי: בבקשה שלמה פשקוס ממשרד האוצר.

שולי מועלם-רפאלי: עלו הרבה שאלות על רצף הדיון, אנחנו כמעט סוגרים שעה של דיון, אני אבקש גם את ההתייחסות המהותית שלכם וגם התייחסות לבקשה המאוד מאוד קונקרטית של דוקטור דודסון.

שולי מועלם-רפאלי: אני מעבירה אותה אליך, אבל מסתכלת על דוקטור ארנון אפק.

שולי מועלם-רפאלי: אני לא מוכנה לנתק את הקשר הבל יינתק בין משרד האוצר לבין משרד הבריאות לאחריות על הדבר הזה.

שולי מועלם-רפאלי: בבקשה.

<שלמה פשקוס: תודה.

<שלמה פשקוס: אני רפרנט בריאות באגף התקציבים של משרד האוצר.

<שלמה פשקוס: ראשית התייחסות קצרה כללית.

<שלמה פשקוס: אנחנו מכירים את הבעיה של מיטות שיקום.

<שלמה פשקוס: כמו שפרופסור ארנון אפק ציין קודם, מכספים של עיזבון אלנברג שבוועדת התביעות ניתן סדר עדיפויות לשיקום, נפתחה בזכות זה מחלקת שיקום בנהריה, מחלקת שיקום בעמק וצפויה להיפתח מחלקת שיקום בבית חולים ברזילי.

<שלמה פשקוס: כן יש הכרה של הממשלה - - - -

שולי מועלם-רפאלי: כמה מיטות - - -

יעקב מרגי: סליחה שאני מפריע.

יעקב מרגי: אנחנו כאן בוועדה עדים לאורך זמן לניגוד העניינים עם בתי החולים הממשלתיים.

יעקב מרגי: כאיש דרום, גם כשדיברו על מצוקת מיטות בדרום, נלחמנו כדי שיוקצו מיטות, ראינו בסוף איפה הדרום היה.

יעקב מרגי: גם כאן אני שומע על בית חולים ברזילי, אני שומע צפון, אני שמח שאתה רואה את אשקלון בדרום.

יעקב מרגי: אל תהייה ציני דוקטור ארנון אפק, אתה יודע בדיוק על מה אנחנו מדברים כשמדברים על הדרום, אתה בדיוק יודע מה המצוקה - - -

שולי מועלם-רפאלי: אשקלון בדרום.

שולי מועלם-רפאלי: שלמה אבקש שתמשיך עם התייחסות לשאלה שלי.

<שלמה פשקוס: אגיע לזה בעוד שנייה.

<שלמה פשקוס: שוב אבקש להמשיך את ההתייחסות הכללית ואז להתייחס נקודתית.

<שלמה פשקוס: ציין דוקטור אפק את בעיית כוח האדם בתחום הזה.

<שלמה פשקוס: גם בנושא זה פעלנו במסגרת ההסכם עם הרופאים וזה הוגדר כמקצוע במצוקה.

<שלמה פשקוס: יש מענקים ויש תוספות דיפרנציאליות מתוך רצון למשוך כוח אדם לתחום הזה.

<שלמה פשקוס: לבקשה הנקודתית.

<שלמה פשקוס: שמענו אתמול על הבקשה הנקודתית בבית החולים סורוקה, צריך לדון ולראות, אני נותן כאן איזו תשובה - - -

שולי מועלם-רפאלי: למשרד האוצר בניירות יש לו חזון?

שולי מועלם-רפאלי: יש חזון של מערך שיקום בנגב?

שולי מועלם-רפאלי: זאת השאלה מבחינתי.

שולי מועלם-רפאלי: - - - <קריאה:> זה לא התחום שלו - - -

שולי מועלם-רפאלי: בטח שזה התחום שלו, הם אמורים לתקצב את זה.

יעקב מרגי: זה לא התחום שלו.

יעקב מרגי: הוא צריך לייצר - - -

שולי מועלם-רפאלי: סליחה, אני אבחר לשאול את השאלה באופן שאני בוחרת לשאול.

שולי מועלם-רפאלי: האם בחזון של משרד האוצר למול הספר המרשים הזה שהוצג כאן מצד משרד הבריאות, יש חזון של הקמת מרכז שיקום בנגב?

שולי מועלם-רפאלי: מערך שיקום בנגב?

<שלמה פשקוס: התשובה שיש הבנה שיש צורך לחזק את תחום השיקום בארץ בכלל ובצפון ובדרום בפרט.

<שלמה פשקוס: האם אני יכול כרגע להצביע על תכנית נקודתית שהיא עמדת משרד האוצר?

<שלמה פשקוס: – התשובה היא לא.

שולי מועלם-רפאלי: חבל.

שולי מועלם-רפאלי: אתה יודע כמה ימי עבודה מתבזבזים כל שנה כשמשפחות נאלצות לסעוד את בני המשפחה שלהן במרכזי השיקום היחידים שיש?

שולי מועלם-רפאלי: אתה יודע כמה ימי עבודה מתבזבזים?

שולי מועלם-רפאלי: אתה יודע כמה כסף מוציאות משפחות על הנסיעות האלה?

שולי מועלם-רפאלי: לפעמים נראה לי שכולנו צריכים להצטרף לכביש המרכזי, הכביש המרכזי הזה הוא בעצם לראות את הכול כמכלול.

שולי מועלם-רפאלי: זה מאוד מצער אותי שזה לא בחזון שלכם.

יעקב מרגי: סליחה, משפט למר שלמה פשקוס, אני מציע לך מהניסיון הקצר שלי, תאמר מה שאתה רוצה לומר אבל תחזור לבוסים שלך, תזכיר להם שהמספר 7 מיליון זעק לשמיים בחדר שנמצא לא רחוק מפה, בוועדת הכספים.

יעקב מרגי: אני לא מזלזל ולא פוסל את אותה אוכלוסייה שקיבלה את זה, זה היה לטובת 80 משפחות באזור מסוים בארץ.

יעקב מרגי: יש משהו שזועק לשמיים.

יעקב מרגי: האוצר ואגף התקציבים מהניסיון שלי גם כחבר כנסת וגם כשר, זה אפילו לא עניין של מה בכך, וסליחה אם משתמע שאני מזלזל ב- 7 מיליון שקל.

יעקב מרגי: אני מציע שבסוף דבריך קח את על עצמך את זה כמטלה להביא לנו תשובה.

<שלמה פשקוס: אני אבקש להשלים את הדברים.

<שלמה פשקוס: לגבי ה- 7 מיליון שקל שמענו לראשונה אתמול, אפשר לדון עליהם ונראה מה ניתן לעשות.

<שלמה פשקוס: אבקש לחדד, שירותי בריאות כללית היא קופת חולים שמפעילה בתי חולים ותקצבה ממון מתקציב המדינה דרך סל הבריאות.

<שלמה פשקוס: לשירותי בריאות כללית יש גם מתוך תקציב, זה תקציב המיועד לפיתוח.

<שלמה פשקוס: במסגרת דיונים רחבים שמתבצעים על תמיכות שקופות החולים מקבלות מעבר לכספי הסל נקבעו גם תקציבים לפיתוח.

<שלמה פשקוס: יכול להיות שנצטרך לדון על כך במסגרת הדיון הרחב של שירותי בריאות כללית ולא רק בדיון נקודתי על בית החולים סורוקה.

יעקב מרגי: אז לא עשית כלום.

<יעקב סלע: תודה.

<יעקב סלע: אני מנכ"ל "בית בלב" – רשת לגיל המבוגר מקבוצת מכבי שירותי בריאות, אנחנו גוף חצי פרטי חצי ציבורי, פורמאלית אנחנו גוף פרטי.

<יעקב סלע: אנחנו מתמחים בשיקום.

<יעקב סלע: בעצם אנחנו הגוף היחידי במדינת ישראל שהקים בתי חולים שיקומיים בשלושים השנה האחרונות.

<יעקב סלע: אחד בבית ים לפני כ- 12 שנה, אחד בנשר לפני 3 שנים.

<יעקב סלע: חשוב לי להדגיש בפניכם את מה שעומד בפני מי שמתכנן להקים בית חולים שקיומי.

<יעקב סלע: דווקא לא ארצה להדגיש את ההקמה אלא את התפעול.

<יעקב סלע: אנחנו טובים בלהקים וכעת אנחנו רואים את זה ב"הדסה".

<יעקב סלע: אנחנו מאוד טובים בלהקים, נכון שיהיה קשה להקים בית חולים שיקומי בנגב, אבל אני אומר לכם שזה יהיה פי מאה קשה להפעיל.

<יעקב סלע: ארצה להציג כאן היבט שלא דובר עליו כאן בכלל, וזה קופות החולים.

<יעקב סלע: מי ממן את השיקום?

<יעקב סלע: מי ממן את השיקום?

<יעקב סלע: רבותיי, מי שממן את השיקום אלו קופות החולים.

<יעקב סלע: בניגוד לבתי החולים הציבוריים, הממשלתיים, כשמדובר בבית חולים ממשלתי משרד הבריאות הוא קובע את מחיר יום האשפוז.

<יעקב סלע: במקרה שלנו או במקרה של בתי חולים פרטיים או ציבוריים כאלה ואחרים העוסקים בתחום הזה, המחיר נקבע על ידי הקונה.

<יעקב סלע: הקונה הוא קופת החולים, ומן הסתם מאחר ולקופות החולים יש גירעון ענק הם משלמים מחיר, ואני אומר לכם שהוא בדרך כלל לא מכסה את תשומות.

<יעקב סלע: אני לא רוצה לדבר רק על הקשיים, אני רוצה לדבר על פתרונות.

<יעקב סלע: הדבר הזה חייב לבוא על פתרונו.

<יעקב סלע: - - -

שולי מועלם-רפאלי: איזה דבר?

<יעקב סלע: הדבר, שמי שקובע את מחיר יום האשפוז הוא קופת החולים, עד שהדבר הזה לא יתוקן, שוב, המדינה לא בונה מיטות שיקום.

<יעקב סלע: אמרתי מי בונה מיטות שיקום, אנחנו.

<יעקב סלע: - - - -

שולי מועלם-רפאלי: שוב אני אומר את חזון הוועדה, האחריות היא של המדינה שיהיה מערך שיקום בנגב, זו לא אחריות לא של דורון אלמוג, לא של "בית בלב" לא של שירותי בריאות כללית, לא של קופת חולים מאוחדת ולא שירותי בריאות מכבי.

שולי מועלם-רפאלי: זו אחריות של המדינה.

שולי מועלם-רפאלי: המדינה יכולה להחליט שהיא מסמיכה את דוקטור יולי טרגר לבחור מי יבנה את זה, זה מצוין.

שולי מועלם-רפאלי: אני לא נכנסת לזה בכלל.

שולי מועלם-רפאלי: השאלה, אם מערך שיקום בדרום הוא עסק פרטי של מי מהיושבים כאן, או עסק ציבורי של מדינת ישראל.

<יעקב סלע: כעת אני אבקש להגיע לשלב הבא.

<יעקב סלע: הייתי בביקור מאוד מרגש אצל חברי הטוב דורון אלמוג, ראיתי את המפעל הענק.

<יעקב סלע: אני חושב, וגם אמרתי לו את זה, אני חושב שזה מפעל שיכול להיות בית חולים שיקומי לתפארת בתנאי אחד, שיהיה פה קונצנזוס ושיתוף פעולה של כל הגורמים.

<יעקב סלע: אני אומר לכם שזה לא רק משרד הבריאות ומשרד האוצר.

<יעקב סלע: קופות החולים.

<יעקב סלע: בלי קופות החולים העסק הזה לא יעבוד.

<יעקב סלע: נקים בית חולים, אבל אחר כך צריך להפעיל אותו.

<יעקב סלע: מי יממן את ימי האשפוז האלה?

<יעקב סלע: – אם קופות החולים מממנות את האשפוז ואנחנו צריכים לוודא שהמימון הזה יהיה הוגן, שהוא יכסה את התשומות.

<יעקב סלע: זאת הצעתי.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: אחרון הדוברים, דוקטור מיקי שרף, לאחר מכן נסכם את הדיון.

<מיכאל שרף: דוקטור מיקי שרף ראש חטיבת בתי החולים של שרותי בריאות כללית, עד לפני זמן קצר מנהל בית החולים סורוקה שש שנים ותושב הדרום.

<מיכאל שרף: דובר הרבה בנושא צמצום פערים.

<מיכאל שרף: אני אביא שתיים-שלוש דוגמאות כי יש להן חשיבות.

<מיכאל שרף: רק לאחרונה פתחנו בסורוקה בהשקעה של שירותי בריאות כללית עם איזה matching, MRI.

<מיכאל שרף: יחד עם האוניברסיטה מקימים מכרז סרטן בעלות של 170 מיליון שקל, זו יוזמה שלנו כי החולים מקבלים את הטיפול במרתפים של בית החולים.

<מיכאל שרף: אנחנו לא יודעים איך נסיים את הבניין הזה.

<מיכאל שרף: הכול הן השקעות של שירותי בריאות כללית, אפרופו השקעות, תבדוק איפה אנחנו משקיעים הכי הרבה, ההשקעות של שירותי בריאות כללית הם בפריפריה.

<מיכאל שרף: אנחנו באים כאן עם איזו תכנית באמת מצומצמת להפעלה מידית ואחר כך בהפעלה של מחלקה יותר מתקדמת.

<מיכאל שרף: מול ההשקעה הנדרשת כרגע עם תוצאה מידית, לדעתי השקעה היא לא גדולה.

<מיכאל שרף: אנחנו שירותי בריאות כללית לא יכולים לקחת את זה על עצמנו, ובמיוחד במצב הכלכלי היום של מחסור במשאבים הקיים במערכת, את כל המשימות הלאומיות.

<מיכאל שרף: זה ש"סורוקה" נשאר האחרון בתור בנושא של שיקום - - -

שולי מועלם-רפאלי: זה לא "סורוקה", זה תושבי הדרום.

<מיכאל שרף: אני מכיר את התמונה כמייצג את הדרום.

<מידד גיסין: מנכ"ל צב"י- צרכני בריאות ישראל.

<מידד גיסין: למען גילוי נאות יש לי נגיעה אישית למקרה, אבי, האבא של גיל, הוא מנהל המשרד שלי.

<מידד גיסין: עשרות שנים אני מכיר גם את אבי וגם את ניצה.

<מידד גיסין: אני יודע מה ניצה עשתה.

<מידד גיסין: ההחלטה שלהם להיחשף ראויה לכל שבח.

<מידד גיסין: אני יושב בוועדה הזאת כבר יותר מעשר שנים בכל הנושאים הקשורים לתחום הבריאות.

<מידד גיסין: תרשו לי להיות סקפטי לתוצאות הדיונים שהיו מצוינים.

<מידד גיסין: אם משרד האוצר והאחרים מתכוונים להכניס את המקרה הזה לתוך הסל הכללי, לא עשינו כלום ולא יהיה כלום.

<מידד גיסין: אם בעקבות הסרט שראינו לא יצא כלום, יכולים לכבות את האור ולסגור את המדינה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: קצת כדי לאזן את המילים הקשות והנכונות מאוד שלך אדוני.

שולי מועלם-רפאלי: מאחר ולפני ארבע וחצי שנים זכיתי להיות בוועדה הזאת, לא כחברת כנסת, אלא כאדם פרטי שבא מסיפור אישי כללי והצלחנו לשנות חוק שנהג 62 שנה במדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: חוק שהיה כרוך בעלויות תקציביות מכובדות.

שולי מועלם-רפאלי: היתרון שלו כמו הסיפור שלפנינו, שהוא היה מאוד אמיתי ומאוד נכון.

שולי מועלם-רפאלי: דרך האמת סופה להתגלות.

שולי מועלם-רפאלי: יכול להיות שכמו בסיפור ההוא גם אנחנו מתחילים היום צעד שייקח כמה שנים, אבל בסופו תושבי הדרום והנגב יזכו לדבר הבסיסי של לחיות חיים מלאים גם שבאופן אישי נופל משהו על המשפחה ועל החברים, אסון שמצריך שירותים של מערך הרווחה על כל הספקטרום שעלה פה.

שולי מועלם-רפאלי: אבקש לסכם את הדיון בקריאה ברורה למשרד ראש הממשלה, משרד האוצר ומשרד הבריאות, להציג תכנית לאומית לפתרון החוסר הבלתי נתפס של שיקום בדרום ועל ידי כך למצמצם במעט את הפער עליו אנחנו חוזרים ודנים בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות וגם בנושאים אחרים, לפתור את הפער הבלתי נתפס שהולך ונפער יותר ויותר בין המרכז לפריפריה וביתר שאת בתחום הבריאות.

שולי מועלם-רפאלי: אני קוראת לשר האוצר ולשרת הבריאות להיענות לקריאה של מנהל בית החולים סורוקה לעניין הנקודתי, הזמני, ברשותכם אקרא לו זמני, כי הוא מהלך שמטרתו לפתור במהירות האפשרית את המצב העכשווי הבלתי אפשרי, ולהתיישב לבניית תכנית לאומית למערך שיקום בנגב.

שולי מועלם-רפאלי: שייקחו את הדברים המופלאים שכבר נעשים בחלקים אחרים וביתר שאת בנגב כדוגמת "עלה בנגב".

שולי מועלם-רפאלי: אין מחלוקת על המהלך המופלא שנעשה שם, הן בתקציב העכשווי והן בתקציב הגדול שהוצג כאן.

שולי מועלם-רפאלי: אין מקום, חבריי ממשרד האוצר, לדבר על כך שזה יהיה בתוך תקציב פיתוח של שירותי בריאות כללית.

שולי מועלם-רפאלי: מדובר כאן על משהו שהוא חזון.

שולי מועלם-רפאלי: חזון מצריך ראייה מחוץ לקופסה.

שולי מועלם-רפאלי: לאור הדברים שנאמרו על ידי דוקטור יולי טרגר כאן הוועדה קוראת גם להכנת צוותים שמיועדים לשיקום.

שולי מועלם-רפאלי: כל הדברים שנאמרו בדיון הזה לא מבטלים דברים מופלאים שנעשים כאן על ידי גופים פרטיים ופרטיים-ציבוריים וגם על ידי גופים שהם רק ציבוריים כדי להביא תהליך של תחילה, של המשך או סוף למערך שיקום לתושבי הנגב.

שולי מועלם-רפאלי: לצערנו עדיין מכאן אנחנו רואים מקרים כמו המקרה שגרם לנו להתכנס היום.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו מוסרים מכאן את תנחומינו לדוקטור ניצה היימן-נוימן, לאבי ולילדים ומקוום שיום אחד נוכל להגיד, שאנחנו את החלק שלנו בזיכרון של גיל תרמנו והוא לא זיכרון ערטילאי, המטרה היא לקחת את הסיפור של גיל ומשפחתו ולקדם גם את החיים האישיים שלנו וגם הלאומיים שלנו ובכך לקדם בעז"ה את החברה הישראלית.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: הישיבה נעולה.