ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 186, 2014-02-11 10:30

מיקי רוזנטל: היום 11 בפברואר שנת 2014, י"א באדר א' התשע"ד.

מיקי רוזנטל: במסגרת "יום כחול-לבן" בכנסת אני ממש גאה לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, שתדון היום בעידוד רכישת מוצרים כחול-לבן כמנוף לקידום התעסוקה.

מיקי רוזנטל: אני חושב שכולנו שותפים לתחושת הגאווה שיש לנו בתעשייה הישראלית, בהישגיה הרבים.

מיקי רוזנטל: יחד עם זה, לא תמיד היא זוכה למקום הראוי לה, למקום המכובד הראוי לה בשיח הישראלי.

מיקי רוזנטל: היום נראה כיצד אנחנו יכולים לסייע לתעשייה הישראלית, שהיא חלק מן ההוויה הישראלית, מן החברה הישראלית ומן הכלכלה הישראלי בוודאי.

מיקי רוזנטל: זאת ישיבה חגיגית, אך לצערי הרב, בכל זאת אני לא יכול שלא לומר כמה מילות ביקורת, בעיקר כלפי המשרד שאמור לסייע לתעשייה.

מיקי רוזנטל: הבחירה של שר הכלכלה להפוך את משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה למשרד הכלכלה יש בה כשלעצמה פגיעה בתעשייה הישראלית.

מיקי רוזנטל: לא פעם השר נמצא בתוך קונפליקט פנימי, שמחד גיסא הוא רוצה, בצדק, להוריד את יוקר המחיה במדינת ישראל, ומאידך גיסא הוא צריך לדאוג לתעשייה הישראלית.

מיקי רוזנטל: שר הכלכלה הוא שאמור להיות נציג התעשיינים בממשלת ישראל, לייצג את האינטרסים שלהם, את הצרכים שלהם, את מה שהתעשייה זקוקה לו.

מיקי רוזנטל: אז, מחד, רוצים להוריד מכסים, וזה בסדר, אבל על חשבון מי?

מיקי רוזנטל: לעתים זה גם על חשבון התעשיינים וגם על חשבון עובדיהם.

<אמיר חייק: אדוני היושב-ראש, אני חושב שאפשר לסגור את הישיבה פה.

<אמיר חייק: (מחיאות כפיים.

<אמיר חייק: )

מיקי רוזנטל: בכנסת ישראל לא מוחאים כפיים, זה לא מקובל ולא נהוג.

מיקי רוזנטל: לפיכך נקרא בסוף הישיבה לשר הכלכלה, בין היתר גם לדאוג לתעשייה הישראלית, בין שאר השיקולים.

מיקי רוזנטל: אבל קודם כול נפתח את הדיון ונראה כיצד אנחנו יכולים לסייע לתעשייה הישראלית.

מיקי רוזנטל: מי יציג את הדברים מטעמכם?

מיקי רוזנטל: כל מי שרוצה לדבר יקבל פה זכות דיבור.

מיקי רוזנטל: אני מבקש שלצורך הפרוטוקול תציגו את שמכם ואת תפקידכם.

<רון תומר: אני ד"ר רון תומר, אני תעשיין, בעלים של חברת תרופות ישראלית, וב-4 השנים האחרונות יושב-ראש מטה "מיוצר בישראל" בהתאחדות התעשיינים.

<רון תומר: כבוד היושב-ראש המחליף, חבר הכנסת רוזנטל, ראשית, כפי שאמר ידידי אמיר חייק, ברכות על דברי הפתיחה.

<רון תומר: אני חושב שאנחנו קלענו לדעת גדולים כי אנחנו שותפים להרגשה הזאת בתקופה האחרונה.

<רון תומר: תעשייה היא דבר חשוב.

<רון תומר: תעשייה מבחינתנו היא חלק מציונות, זאת הציונות הכלכלית.

<רון תומר: אנשים מדברים על להפריח את השממה, אנשים מדברים על לחזק את הצבא, אבל המרקם האמיתי החברתי-כלכלי של מדינה שתפרח ותתחזק לא יכול להחזיק ללא תעשייה.

<רון תומר: תעשיינים רבים עובדים קשה מאוד, בין היתר כדי לפתח את כלכלת ישראל, אבל לא פחות מזה מתוך אחריות רבה לעובדים שלהם, ואנחנו בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות ואצלי ואצל חבריי התעשיינים העובדים הם כמעט בני בית, בני משפחה, והטוב שלהם הוא גם הטוב שלנו.

<רון תומר: אנחנו רואים את הדברים האלה הולכים שלובים יד ביד.

<רון תומר: לכן חשוב לי שמתקיים הדיון הזה, חשובות לי המילים החמות שאמרת.

<רון תומר: אעביר את השרביט לדפנה אבירם-ניצן, שהיא מנהלת מחלקת המחקר הכלכלי בהתאחדות התעשיינים, שתציג נתונים שיראו לכם גם את חשיבותנו אבל גם את החשיבות לשוק התעסוקה.

<רון תומר: תודה.

<דפנה אבירם-ניצן: בוקר טוב.

<דפנה אבירם-ניצן: אציג מצגת קצרה, שתראה לנו שכחול-לבן זה לדאוג לכולנו, לילדים שלנו ולעתיד שלנו, של שוק העבודה.

<דפנה אבירם-ניצן: קודם כול, איך התעשייה ביחס לסך כל ענפי המשק?

<דפנה אבירם-ניצן: היא המעסיק הגדול ביותר בסקטור העסקי.

<דפנה אבירם-ניצן: היא מעסיקה 18% מסך כל המועסקים במגזר העסקי.

<דפנה אבירם-ניצן: זה למעלה מ-400,000 איש.

<דפנה אבירם-ניצן: זה אומר למעלה מ-400,000 משפחות שמקבלות משכורת הודות להיותם עובדים בתעשייה.

<דפנה אבירם-ניצן: מכפיל התעסוקה של התעשייה הוא גדול ביותר, הוא מהגדולים שבין ענפי המשק.

<דפנה אבירם-ניצן: על כל עובד שמועסק בתעשייה – ואני מדברת פה על הממוצע – מועסקים בין עובד ל-3 עובדים נוספים במעגלים שמסביב.

<דפנה אבירם-ניצן: אם זה בהובלה יבשתית, או בפיננסים, או בבנקאות, או בקייטרינג, או בהסעת עובדים, או בהובלה ימית או אווירית.

<דפנה אבירם-ניצן: הכול סובב את התעשייה ונותן שירותים עבור התעשייה שמייצרת.

<דפנה אבירם-ניצן: אפשר לראות שהנתון הזה, הממוצע בין 1-3 עובדים, הוא אפילו יותר גבוה כאשר מדברים על מפעלי עוגן בפריפריה, מפעלים גדולים.

<דפנה אבירם-ניצן: המפלים הגדולים מניבים על כל עובד באותם מפעלים כבר בין 4-6 ויותר מועסקים.

מיקי רוזנטל: מאין הנתון הזה?

<דפנה אבירם-ניצן: מבדיקות שערכו פרופסורים מאוניברסיטת בן-גוריון ומאוניברסיטת תל-אביב.

<דפנה אבירם-ניצן: בדקו את זה מומחים, פרופסורים בתחום הזה.

<דפנה אבירם-ניצן: יש מכפילי תעסוקה.

<דפנה אבירם-ניצן: זה מבוסס על נתונים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה על תשומת תפוקה.

<אמיר חייק: כל נתון שדפנה אבירם-ניצן מציגה – נערכו מחקרים.

<אמיר חייק: אנחנו יכולים להעביר לוועדה או לכל מי שרוצה את הנתונים.

מיקי רוזנטל: אני שואל מתוך סקרנות.

מיקי רוזנטל: אני חלילה לא חולק על הנתון.

מיקי רוזנטל: אין לי נתונים אחרים.

מיקי רוזנטל: אני רוצה לדעת פשוט איך הגיעו לזה.

<אמיר חייק: חשוב מאוד שהנתונים האלה גם יועברו אליכם, כי אלה נתונים חשובים, גם בטיעונים שלנו, לא רק בוועדה הזאת, גם בוועדות אחרות.

<דפנה אבירם-ניצן: לצורך הפרוטוקול, זה מחקר שערכו ד"ר דניאל פרימן ופרופ' דניאל פלזנשטיין, זה לגבי "אינטל", ולגבי "יחיל" זה מחקר שערכו ד"ר מוסי רכנבוים וד"ר מיקי מלול מאוניברסיטת בן-גוריון.

<דפנה אבירם-ניצן: התעשייה היא לא רק המעסיק הגדול ביותר, היא גם המעסיק הגדול ביותר בפריפריה.

<דפנה אבירם-ניצן: 56% מהעובדים בתעשייה מתגוררים בפריפריה, כלומר לא רק המפעלים נמצאים בפריפריה אלא גם אותם עובדים גרים בפריפריה.

<דפנה אבירם-ניצן: כלומר, היא מהווה מקור תעסוקה מרכזי לעובדים בפריפריה.

<דפנה אבירם-ניצן: השכר שהתעשייה משלמת גבוה בערך ב-40% מהשכר הממוצע במשק.

<דפנה אבירם-ניצן: בתעשייה השכר הממוצע עומד על 12,850 ש"ח ברוטו לחודש ואילו במשק הוא עומד על 9,200 ש"ח לחודש.

<דפנה אבירם-ניצן: כאשר אנחנו נכנסים לרזולוציה קצת יותר עמוקה בפירוט ענפי, אנחנו רואים שיש שונוּת רבה בין רמות השכר בענפי התעשייה השונים.

<דפנה אבירם-ניצן: אפשר לראות את ענפי ההיי-טק בולטים יותר עם שכר גבוה יותר.

<דפנה אבירם-ניצן: זה לא מפתיע אף אחד מאתנו, ואפשר לראות את התעשיות המסורתיות עם שכר נמוך יותר.

מיקי רוזנטל: אני רואה שעובדי הכרייה והחציבה שכרם גבוה יותר וזה לא נחשב היי-טק.

<דפנה אבירם-ניצן: זה לא נחשב היי-טק, נכון.

<דפנה אבירם-ניצן: יתר הענפים זה היי-טק ממש.

<דפנה אבירם-ניצן: אפשר לראות שגם כשאנחנו יורדים לענפים המסורתיים, גם השכר הנמוך ביותר הוא ב-50% גבוה משכר מינימום.

<דפנה אבירם-ניצן: כלומר השכר הממוצע הוא בוודאי לא ברמות של שכר מינימום.

<דפנה אבירם-ניצן: עכשיו אנחנו שואלים למה השכר הממוצע בתעשיות המסורתיות כל-כך נמוך, או למה הוא לא מגיע לרמות השכר של ענפי ההיי-טק.

<דפנה אבירם-ניצן: התשובה לכך נוגעת לנושא הפריון.

<דפנה אבירם-ניצן: הפריון של ענפי התעשייה המסורתית נמוך, נמוך משמעותית מענפי ההיי-טק.

<דפנה אבירם-ניצן: זה אומר שאם אנחנו רוצים לעשות קפיצת מדרגה עלינו להעלות את פריון העבודה של העובדים בתעשיות המסורתיות, או של התעשיות המסורתיות, ובכך נוכל גם לשלם שכר גבוה יותר ברגע שהערך המוסף יהיה גבוה יותר.

<דפנה אבירם-ניצן: מה עלינו לעשות כדי להעלות את הפריון, שהוא נמוך, דרך אגב, בתעשיות המסורתיות ב-60% בהשוואה לפריון בארצות-הברית?

<דפנה אבירם-ניצן: הפריון בתעשייה, התוצר לעובד בתעשייה האמריקאית גבוה ב-60% מאתנו.

<דפנה אבירם-ניצן: בתעשיית ההיי-טק יש פער של 40%.

<דפנה אבירם-ניצן: כלומר, יש לנו בהחלט לאן להתקדם ואנחנו צריכים לעשות את קפיצת המדרגה הזאת.

<דפנה אבירם-ניצן: אז מה מסביר את פער הפריון?

<דפנה אבירם-ניצן: קודם כול, יש מחסור חמור בעובדים מקצועיים.

<דפנה אבירם-ניצן: זה בעצם צוואר בקבוק של חלק מהתעשיות, שלא מצליחות לצמוח, אין להן עובדים מקצועיים פה.

<דפנה אבירם-ניצן: זה נובע מכשל ארוך שנים, עם ירידה בשיעור התלמידים בחינוך מקצועי וטכנולוגי.

<אמיר חייק: זו היתה החלטה של משרד החינוך.

<אמיר חייק: מה "כשל"?

<אמיר חייק: משרד החינוך החליט לסגור את בתי-הספר המקצועיים כדי להעלות את ממוצע ציוני הבגרות.

מיקי רוזנטל: אז הוא נכשל.

<אמיר חייק: הוא נכשל במהלך הזה והיום אנחנו משלמים על כך.

רינה פרנקל: כבר מתקנים את הנושא הזה ויש כבר צעדים ראשונים של שר החינוך שי פירון, כך שאנחנו מקווים מאוד שבעתיד זה ישתנה.

<אמיר חייק: אני מנכ"ל התאחדות התעשיינים.

<אמיר חייק: חברת הכנסת פרנקל, אני חייב לומר, אני יודע שיש רצון רב של השר פירון, אבל עדיין אין החלטה מי הרגולטור שאחראי על זה.

<אמיר חייק: אני בתפקיד שלי כבר 3 שנים, שתיתי הרבה קפה עם הרבה מאוד פקידים בכל מיני משרדים ועד היום אין החלטה ואף אחד לא מוביל את זה באמת ו"סוגר" את העניין הזה.

מיקי רוזנטל: הוויכוח הוא האם זה ימשיך להתקיים במשרד הכלכלה או יעבור למשרד החינוך, או יש ויכוחים מעבר?

רינה פרנקל: לא, זה במשרד החינוך.

רינה פרנקל: זה באחריות של משרד החינוך.

<אמיר חייק: עדיין יש ויכוח, אדוני היושב-ראש.

<אמיר חייק: זה באחריות של משרד החינוך, אבל עדיין יש חלקים שנמצאים במשרד הכלכלה והעסק הזה עדיין לא "סגור".

<אמיר חייק: זה לא מתקדם בקצב שצריך לקדם את זה מי שבאמת רוצה לזוז קדימה בעניין הזה.

רינה פרנקל: אנחנו צריכים פחות רגולטורים ויותר אחראים בתחום הזה.

מיקי רוזנטל: בזה הוא בטוח יסכים אתך.

<אמיר חייק: נכון.

<אמיר חייק: אנחנו בכלל צריכים פחות רגולטורים.

<אמיר חייק: נקודה.

<דפנה אבירם-ניצן: בינתיים התעשייה לא מחכה ומי שחסרים לו פה עובדים מקצועיים נאלץ בחלק מן המקרים להעביר קווי ייצור לחוץ לארץ ושם למצוא את העובדים המקצועיים, וחבל שכך.

מיקי רוזנטל: באילו תחומים יש את החסר הגדול ביותר בעובדים?

<אמיר חייק: רתכים, מבלטנים, נגרים, כרסמים, מסגרים, חרטים

<קריאות: - - -

<דפנה אבירם-ניצן: מפעילי סי-אן-סי, חשמלאים.

<אמיר חייק: כבוד היושב-ראש, יש פה תעשיינים שידברו אחרי כן ויספרו לך מהחיים שלהם ביום-יום היכן הבעיות.

מיקי רוזנטל: מצוין, בסדר.

מיקי רוזנטל: תמשיכי בבקשה.

<דפנה אבירם-ניצן: נושא נוסף שגם מסביר את פער הפריון מול העולם הוא שיעור השקעות נמוך יחסית לעולם.

<דפנה אבירם-ניצן: שיעור ההשקעות אצלנו, במכונות ובציוד, לא השקעות במו"פ, השקעות פיזיות, הוא 5%.

<דפנה אבירם-ניצן: ב-OECD הוא 5.8%.

<דפנה אבירם-ניצן: הם נראים מספרים קרובים, אבל זה פער גדול מאוד, כי זה קרוב לפער של 1% על 5%, אנחנו רחוקים בערך ב-20% מהממוצע ב-OECD.

<דפנה אבירם-ניצן: גם פה יש לנו לאן להתקדם.

<דפנה אבירם-ניצן: כל השקעה במכונה ובציוד כמובן משפרת את הפריון ומעלה את כושר התחרות של אותו מפעל.

<דפנה אבירם-ניצן: הרגולציה חונקת.

<דפנה אבירם-ניצן: אמיר חייק כבר התייחס לכך.

<דפנה אבירם-ניצן: אנחנו במקום 109 בעולם בדירוג של ה-World Economic Forum מתוך 148 מדינות, קרוב מדי לתחתית הרשימה.

<אמיר חייק: אנחנו אחרי מדינות כמו טנזניה, סין, מלזיה.

מיקי רוזנטל: יש לכם הסבר למה אנחנו נמצאים במקום הזה?

מיקי רוזנטל: אני יכול לתת רק חלק מן ההסבר.

מיקי רוזנטל: חלק מן ההסבר הוא שהיתה איזו תחושה שאנחנו מאבדים שליטה על נושא המחירים, על ההוגנוּת במסחר וכולי ואז בא עודף רגולציה.

מיקי רוזנטל: במקום שיש אמון לא צריך חוקים.

מיקי רוזנטל: כנראה אנחנו חברה שהאמון בה אבד ולכן יש חקיקת-יתר.

מיקי רוזנטל: אבל יש לכם הסבר נוסף?

<אמיר חייק: אדוני היושב-ראש, אנחנו חיים באותה מדינה וגם אנחנו חושבים שצריכה להיות רגולציה מסודרת.

<אמיר חייק: מה שקרה, המטוטלת זזה לכיוון בלתי אפשרי.

<אמיר חייק: מי זה תעשיין?

<אמיר חייק: בואו נצייר את דמותו של תעשיין.

<אמיר חייק: רוב התעשיינים הם אנשים שמשכנו את הבתים שלהם, משכנו את החיים שלהם, הלכו אחרי החלום של עצמם, מעסיקים עובדים, וכל יומיים בא אליהם רגולטור אחר, אם זה המשרד להגנת הסביבה ואם זה משרד הבריאות ואם זה משרד הפנים ואם זה משרד העבודה, שהיום הוא משרד הכלכלה, ואם זה כיבוי-אש.

<אמיר חייק: כל יומיים יש סיפור אחר.

<אמיר חייק: זה מביא אותם למצב שהם לא יכולים לעבוד יותר.

מיקי רוזנטל: אתה נשמע מאוד משכנע.

מיקי רוזנטל: עכשיו אשמיע לך את הצד השני.

מיקי רוזנטל: אתה לא רוצה שיהיה כיבוי-אש?

מיקי רוזנטל: בוודאי אתה רוצה.

מיקי רוזנטל: אתה גם רוצה שיהיה סדר בעניין הזה.

מיקי רוזנטל: גם אתה מבין את הצורך.

מיקי רוזנטל: אז איך אנחנו מאזנים בין הצרכים הציבוריים, שגם אתה שותף להם, ובין זה שבמקום לייצר בסוף כל היום עסוקים ברגולציה ובתקנים?

מיקי רוזנטל: איך מאזנים בין שני הצרכים האלה, ששניהם חשובים?

<אמיר חייק: אתן לך דוגמה.

<אמיר חייק: אני רוצה אופק רגולטורי, אני רוצה שתעשיין שבונה תוכנית עסקית יידע איפה הוא חי.

<אמיר חייק: אני רוצה שכאשר הוא בונה תוכנית עסקית לא יבואו אליו בכל יומיים רגולטורים אחרים.

<אמיר חייק: יהיה לו האופק הרגולטורי, הוא יידע מה מבנה העלויות שלו.

<אמיר חייק: אני מדבר על רגולציה אבל עוד לא דיברתי על עלויות.

<אמיר חייק: מה עם עניין הארנונה?

<אמיר חייק: בנובמבר מחליטים שיש ארנונה חריגה על התעשייה באזורים שונים בארץ.

<אמיר חייק: 60 רשויות מקומיות אישרו את זה.

<אמיר חייק: בנובמבר הודיעו להם שרטרואקטיבית הם משלמים על העלאה של 20% בארנונה שלהם.

<אמיר חייק: ומה עם תאגידי המים?

<אמיר חייק: עושים מאתנו צחוק.

<אמיר חייק: התחושה היא – ודפנה אבירם-ניצן תדבר על התוצאה – שכמעט 30% ממפעלי התעשייה פתחו קווי ייצור בחוץ לארץ.

מיקי רוזנטל: בוודאי אנחנו לא רוצים שזה יקרה.

<אמיר חייק: אבל זה קורה.

<אמיר חייק: הם מצביעים ברגליים, נמאס להם.

מיקי רוזנטל: הרי אנחנו פה כדי לברר ולבדוק מה יכול לסייע לתעשייה.

מיקי רוזנטל: עודף רגולציה – אנחנו מבינים.

מיקי רוזנטל: גם השר מסתובב עכשיו עם קלסר שכתוב עליו "רגולציה – קילו וחצי".

מיקי רוזנטל: אתם כבר מכירים את כל הבדיחות, בסדר גמור.

מיקי רוזנטל: אם יש רגולציה עודפת כמובן צריך להיפטר ממנה.

מיקי רוזנטל: רק צריך למצוא את האיזון.

<אמיר חייק: צריך להיות אופק רגולטורי.

רינה פרנקל: אני חושבת שצריך שיתוף פעולה בין כל המשרדים.

רינה פרנקל: משרד אחד צריך להיות אחראי על כל המשרדים הללו.

רינה פרנקל: אין צורך ברגולציה המיותרת הזאת.

רינה פרנקל: פשוט כל משרד לוקח אחריות על תחום מסוים ומעביר למשרד שאחראי על כך, וזה פשוט מאוד, כך זה צריך לעבוד.

<אמיר חייק: אתן לכם דוגמה.

<אמיר חייק: הממשלה קיבלה החלטה להתחיל תהליך של RIA – Regulatory Impact Assessment.

<אמיר חייק: משרדי הממשלה, הרגולטורים מתנגדים לזה כי זה לוקח להם את הכוח, זה לוקח להם את המיקוד.

<אמיר חייק: הרי מה הסיפור שם?

<אמיר חייק: כשבא רגולטור ורוצה להחיל רגולציה חדשה הוא צריך להתייעץ, מה ההשפעות על תעסוקה, מה ההשפעות על המשק, מה ההשפעות על מיליון ואחד דברים.

<אמיר חייק: הוא לא רוצה להתייעץ.

<אמיר חייק: למה שיתייעץ?

<אמיר חייק: היום אנחנו נמצאים במצב – תסלחו לי – ש"כל ממזר מלך".

<אמיר חייק: כל אחד מחליט מה הוא עושה, מתחיל עם הרגולציה שלו, מסבך את כל העולם ואחותו, והתעשייה נמצאת בתוך המבוך הזה.

<רון תומר: רק עוד אספקט אחד חשוב, אם אפשר.

<רון תומר: חשוב מאוד שתהיה הדדיות.

<רון תומר: אנחנו היום מתחרים בייבוא שמגיע ממדינות כמו סין, טורקיה והודו, ששם אין רגולציה, שם אין כיבוי אש.

מיקי רוזנטל: אתה לא רוצה שנידמה להודו, נכון?

מיקי רוזנטל: גם אתה לא רוצה.

מיקי רוזנטל: אתה רוצה לחיות במדינה מתוקנת.

<רון תומר: אני רוצה להיות בישראל, אבל כשמדברים אחרי כן ומנסים להשוות אותי כל הזמן לכל מוצר שמגיע מחוץ לארץ, שיתנו משקל גם לדבר הזה.

<רון תומר: גם אני רוצה שבסין ייצרו וישמרו על איכות הסביבה ועל תנאי העבודה.

<קריאה: אבל אתה לא אחראי על הייצור בסין.

<קריאה: אתה רוצה לראות שיגנו עליך פה.

רינה פרנקל: המוצרים שמייצרים בישראל הם המוצרים הכי טובים, הכי איכותיים.

רינה פרנקל: אני חושבת שצריך לעודד את האזרחים הישראלים לקנות מוצרים ישראליים.

רינה פרנקל: אנחנו לא צריכים להוכיח שהם הכי טובים.

מיקי רוזנטל: על זה אין חולק.

רינה פרנקל: לא צריכים לעשות להם טובה, כי הם באמת טובים, ואילו חלק מהמוצרים שמגיעים מסין וממדינות אחרות אפילו לא עוברים בדיקה ואנחנו יודעים שאלו מוצרים לא איכותיים.

<אמיר חייק: אדוני היושב-ראש, אנחנו הפכנו להיות פח הזבל של העולם, הפראיירים של העולם.

<אמיר חייק: מורידים מכסים, מנסים לבטל תקנים.

<אמיר חייק: הפכנו להיות פח הזבל של העולם בחסות ממשלתית.

מיקי רוזנטל: אני חושב שאתה מגזים מעט.

<עמית שניידר: אולי אספר דוגמה על מסים ומכסים.

<עמית שניידר: אני מתחום האופנה.

<עמית שניידר: אם אתה, אדוני היושב-ראש, יכול לנסוע לתאילנד כתייר ובחזרה להביא אתך מיליון חולצות טי בלי שחלות עליך הגבלות על מכס ועל כמויות, אז ניצחת אותי, כי אני מייצר אופנה בארץ.

מיקי רוזנטל: רק רגע, לא קיבלת זכות דיבור.

מיקי רוזנטל: גם המצגת תמתין.

מיקי רוזנטל: הגענו לנושא הרגולציה ואני מבין שינון אלרועי, שהוא משנה וממלא מקום מנכ"ל משרד הכלכלה, נמצא כאן.

מיקי רוזנטל: שלום לך, קודם כול נעים להכיר.

מיקי רוזנטל: אתה רוצה להתייחס לנקודה הזאת של הרגולציה?

<ינון אלרועי: אנחנו שותפים לדאגה או לעיסוק הזה עם התעשיינים, ואנחנו שותפים לא רק במחשבה, ואמיר חייק יודע את זה היטב, אלא גם בעשייה.

<ינון אלרועי: קודם כול, השר הנחה אותנו לסרוק את הרגולציות בתוך משרד הכלכלה וגם מחוץ למשרד.

<ינון אלרועי: אנחנו עושים את זה ביחד עם התעשיינים וגם עם שותפים אחרים במגזר העסקי, מתוך כוונה למצוא את אלה שאפשר להפחית או לבטל.

מיקי רוזנטל: לוותר על הרגולציות המיותרות, עוד יותר טוב.

מיקי רוזנטל: כמה הוראות חוק כאלה שנראות לכם מיותרות איתרתם עד עכשיו?

<ינון אלרועי: יש לי תשובה קצת מאתגרת.

<ינון אלרועי: ברגע זה ממש מונחות על שולחן הכנסת, בכל שנייה, עוד רגולציות חדשות.

מיקי רוזנטל: זה נכון, אבל השר בולם אותן.

<אמיר חייק: ינון אלרועי, תענה לו על השאלה.

מיקי רוזנטל: אבל לא על זה שאלתי.

מיקי רוזנטל: יש חקיקת-יתר, אבל אנחנו לא דנים היום למה יש חקיקת-יתר בכנסת ומה המשמעויות של החקיקה הפרטית, זה לא הדיון.

מיקי רוזנטל: אין לי שום בעיה עם הדיון הזה, זה דיון מעניין כשלעצמו.

מיקי רוזנטל: אבל אמרת שאתם מנסים לאתר רגולציות מיותרות.

מיקי רוזנטל: אולי תוכל למסור לנו כמה כאלה מצאתם.

<ינון אלרועי: יש מגוון שלם של סעיפים שרלוונטיים לזה.

<ינון אלרועי: אני רוצה לשתף אתכם במיזם הפוך שנעשה יחד עם המשרד להגנת הסביבה.

<ינון אלרועי: הלכנו לתהליך של רישוי ירוק וצמיחה ירוקה כדי לייצר בדיוק את מה שאמיר חייק אומר, לייצר ודאות.

<אמיר חייק: אבל היושב-ראש שאל שאלה מאוד ספציפית.

<אמיר חייק: אולי תענה עליה.

<אמיר חייק: הוא הרי עיתונאי.

מיקי רוזנטל: הייתי.

מיקי רוזנטל: אבל אני לא מוותר.

מיקי רוזנטל: הוא רוצה להגיד משהו, אתן לו להגיד, ואחר-כך נקבל תשובה, אולי.

<ינון אלרועי: כבודו מחליף עיסוק בתור מתורגמן?

מיקי רוזנטל: אז מה אתה אומר לנו?

<ינון אלרועי: קודם כול, נושא הצמיחה הירוקה.

<ינון אלרועי: בין הרגולציות שאנחנו מטפלים בהן נמצאות רגולציות שלצערי, או לא לצערי, לצורך העניין התעשיינים לא מאוד שמחים שאנחנו מטפלים בהן.

<ינון אלרועי: אחת מהן היא נושא של תקינה.

<ינון אלרועי: תקינה היא רגולציה, את זה אף אחד לא יכול להכחיש.

<ינון אלרועי: השר החליט להסיר רשמיוּת מחלק מהתקנים, כאלה שאינם חסם בטיחותי וסביבתי.

<ינון אלרועי: אנחנו מנסים להתחשב בכל מה שניתן, אבל זה דוגמה ספציפית למשהו שנעשה היום.

<ינון אלרועי: זה יוזיל גם את מחיר הייבוא לצרכן וגם את הייבוא- - -

<אמיר חייק: אנחנו ביום כחול-לבן, להזכירכם.

<אמיר חייק: המשרד רוצה להוזיל את הייבוא.

<ינון אלרועי: אתה לא נותן לי לסיים.

<ינון אלרועי: בדרך כלל איזה עמית שלך מוועדה אחרת סותם לי את הפה, אבל תן לי בבקשה לסיים.

<ינון אלרועי: ניסיתי להגיד את מה שאתה רוצה לשמוע.

מיקי רוזנטל: המתח שבו נמצא השר, בין הרצון שלו להוריד מחירים ובין הדאגה שהוא צריך לדאוג לתעשייה הישראלית, מובנה.

מיקי רוזנטל: היום הוא "יום כחול-לבן".

מיקי רוזנטל: אני שואל כמה חוקים או תקנות מצאתם שנראים לכם מיותרים כרגע?

מיקי רוזנטל: עוד לא הבאתם אותם לביטול, אבל תצא מכאן בשורה, שתגיד: מצאנו כך וכך.

מיקי רוזנטל: הרי אני לא מבקש ממך אפילו לפרט מה הם.

<ינון אלרועי: אני רוצה להיות ברור.

<ינון אלרועי: אתה בעצמך ציינת לפני כמה דקות שצריך כיבוי אש.

<ינון אלרועי: עכשיו השאלה בכיבוי אש מה אפשר לעשות טיפה פחות מחמיר.

<ינון אלרועי: האם בעל מפעל שנמצא פה, ונמצאים פה רבים כאלה שאני מכיר באופן אישי – הם מספרים לי ש-3-4 פעמים בשבוע מגיעים אליהם רגולטורים.

<ינון אלרועי: אז אולי אפשר במקום זה שיבואו אליהם פעם בשבועיים וכבר הועלנו באופן משמעותי.

מיקי רוזנטל: אז מה אתה אומר בשורה התחתונה?

מיקי רוזנטל: לא הבנתי.

<ינון אלרועי: אני אומר שאנחנו בתהליך.

<ינון אלרועי: אתמול נפגשתי עם סמנכ"ל רגולציה של התאחדות התעשיינים במסגרת תהליך שלם שאנחנו עושים והמלצנו על 5 תחומים שאנחנו מעלים לוועדה בראשות מנכ"לית משרד האוצר עם מנכ"ל משרד הכלכלה ומנכ"לים נוספים, בשביל לנסות לטפל בדברים הללו בצורה שורשית.

<ינון אלרועי: לא אומר לך פה סיסמאות ומספרים שאף אחד לא יעמוד מאחוריהם ושלא יעזרו בכלום.

<ינון אלרועי: זה עבודה קשה וסיזיפית, אין מה לעשות.

מיקי רוזנטל: אתם עושים את זה בשיתוף פעולה עם התעשיינים?

<ינון אלרועי: בוודאי.

<אמיר חייק: אדוני היושב-ראש, כדאי שייאמר דבר אחד.

<אמיר חייק: ינון אלרועי אכן עושה ימים ארוכים בנושא הזה.

<אמיר חייק: יש בעיה – למשרד הכלכלה אין סמכויות מול משרדים אחרים.

<אמיר חייק: אם ינון אלרועי רוצה לטפל ברגולציה שנוגעת למשרד הבריאות, הוא יכול "לעשות שמיניות באוויר", משרד הבריאות לא סופר אותו.

מיקי רוזנטל: אתה צודק.

<אמיר חייק: ואותו דבר המשרד להגנת הסביבה, ואותו דבר משרדים אחרים.

<אמיר חייק: הידיים שלו קשורות.

<אמיר חייק: כדי לתת לו אפשרות לפתור לנו את הבעיות צריך לתת לו סמכויות.

מיקי רוזנטל: הממשלה הקימה למשל ועדת מנכ"לים לענייני ייבוא מקביל, כידוע לך, אתם מכירים את זה.

מיקי רוזנטל: אם נושא עודף הרגולציה באמת חשוב לממשלה אז אפשר לעשות גם ועדה בין-משרדית ולהגיד: יאללה.

מיקי רוזנטל: הממשלה החליטה בעצמה שיש עודף רגולציה ומנסה לצמצם אותה.

מיקי רוזנטל: מילים זה נהדר, אבל בסוף אנחנו סופרים רק את המעשים.

מיקי רוזנטל: נראה לי, ואמרתי גם בפתח דבריי, שהמשקל שניתן לנושא יוקר המחיה הוא חשוב מאוד, באמת בנפשנו העניין הזה, אבל- - -

<אמיר חייק: מה יותר חשוב, יוקר המחיה או מקומות עבודה?

מיקי רוזנטל: מאידך, יש תעשייה ישראלית והיא שלנו, וזאת הציונות.

מיקי רוזנטל: ואם לא נשמור עליה- - -

<ינון אלרועי: אני חושב ששר הכלכלה שותף לגישה שלך.

מיקי רוזנטל: השר שותף לעניין הזה, אז אדרבה.

מיקי רוזנטל: אנחנו רוצים לראות את זה גם במעשים, לא רק בהצהרות ובכוונות.

מיקי רוזנטל: הכוונות מצוינות, אבל צריך לראות מעשים.

מיקי רוזנטל: בבקשה תמשיכי.

<דפנה אבירם-ניצן: אמשיך.

<דפנה אבירם-ניצן: רק לסיום נושא הרגולציה – זה בהחלט לא חייב להישאר רק דיבורים.

<דפנה אבירם-ניצן: הולנד, כדוגמה, לקחה על עצמה כפרויקט תוך 3 שנים להפחית את עלויות הרגולציה ב-25%.

<דפנה אבירם-ניצן: בפועל היא הצליחה אפילו יותר.

<דפנה אבירם-ניצן: כלומר, אם לוקחים את הפרויקט ברצינות אפשר להגיע להישגים.

<דפנה אבירם-ניצן: אם לא די בכך וביתר הגורמים שפירטתי, התעשייה מתמודדת עם תיסוף חד.

<דפנה אבירם-ניצן: אם בוחנים מאז שנת 2006, מדובר בתיסוף של 24%.

<דפנה אבירם-ניצן: זה אומר שגם היצואנים נפגעים כי על כל דולר ייצוא הם מקבלים פחות תמורה שקלית, אבל גם היצרנים המקומיים, שמתחרים מול ייבוא מתחרה שהולך ומוזל במונחי שקל, נפגעים וכושר התחרות שלהם נפגע.

<דפנה אבירם-ניצן: התוצאה היא ירידה בייצוא וירידה במכירות של התעשייה לשוק המקומי.

<דפנה אבירם-ניצן: למעשה התעשייה מאבדת נתחי שוק גם בעולם וגם בשוק המקומי לטובת מתחרים מן העולם.

<דפנה אבירם-ניצן: מה קורה בעולם?

<דפנה אבירם-ניצן: במקביל בעולם יש עלייה, מאז המשבר של 2008-2009, במגמת הפרוטקציוניזם.

<דפנה אבירם-ניצן: יותר ויותר מדינות הבינו שהן צריכות לשמור על התעשייה המקומית במטרה למנוע את העלייה בשיעור האבטלה שהמדינות מתמודדת איתה, והחלו בכל מיני צעדים להגנה על תוצרת מקומית.

<דפנה אבירם-ניצן: זה מתוך אתר "Global trade alert" שאוסף את כל פעולות הפרוטקציוניזם ברחבי העולם.

<דפנה אבירם-ניצן: תראו מה קרה – זינוק מדהים במספר הצעדים.

<דפנה אבירם-ניצן: ומה אנחנו עושים אל מול זה?

<דפנה אבירם-ניצן: אנחנו בעצם משחקים משחק לא הוגן, אבל If you can't beat them, join them.

<דפנה אבירם-ניצן: אנחנו לא יכולים לשנות את מה שהמדינות מסביב לעולם עושות כשהן מונעות מאתנו בייצוא לחדור לשווקים המקומיים ונותנות העדפה לתוצרת המקומית במגוון של דרכים, אז לפחות נצטרף אליהן.

<דפנה אבירם-ניצן: זה מוביל אותנו להעדפה של כחול-לבן, וזה השקף הכמעט מסיים.

<דפנה אבירם-ניצן: בעצם על כל אחד מאתנו חלה אחריות להגדיל את הרכש כחול-לבן.

<דפנה אבירם-ניצן: על כל רכש של מיליארד ש"ח יש לנו תוספת של 2,750 מועסקים למשק.

<דפנה אבירם-ניצן: זה על-פי מחקר של ד"ר בני פפרמן.

<דפנה אבירם-ניצן: מה זה אומר?

<דפנה אבירם-ניצן: זה אומר שכל אחד מאתנו יכול לעשות את השינוי.

<דפנה אבירם-ניצן: כשאני אומרת כל אחד מאתנו, זה אומר גם הסקטור העסקי, גם הממשלה וגם הצרכנים הפרטיים, ואסביר.

<דפנה אבירם-ניצן: רכש ממשלתי, קודם כול, במסגרת העדפת תוצרת הארץ אין ספק שהפוטנציאל פה לא ממוצה ולא כל הרכש שיכול לתת את ההעדפה לכחול-לבן אכן נותן העדפה כזאת, אלא אחוזים קטנים מאוד.

<דפנה אבירם-ניצן: אם ניקח את הצרכנים הפרטיים, אפשר לראות שאם כל משפחה תגדיל את סל הקניות שלה רק ב-200 ש"ח בחודש, כלומר תסיט מייבוא לתוצרת מקומית, נוכל להביא לתוספת של 14,500 מועסקים.

<דפנה אבירם-ניצן: 14,500 משפחות שבמקום להיות מובטלות יהיו מועסקות אם כל משפחה בארץ רק תעדיף תוצרת הארץ, תקנה ב-200 שקלים בחודש יותר מתוצרת כחול-לבן.

<דפנה אבירם-ניצן: ולסיכום, גם המגזר העסקי נותן העדפה לכחול-לבן, וצריך לתת העדפה לכחול-לבן.

<דפנה אבירם-ניצן: פה מדובר כבר בהוצאה כבדה יותר.

<דפנה אבירם-ניצן: ערכנו איזו בדיקה של מפעלים בינוניים ומעלה.

<דפנה אבירם-ניצן: כל מפעל צריך לרכוש ב-10,000 ויותר כחול-לבן כדי להביא למיליארד ש"ח.

<דפנה אבירם-ניצן: אם כל אחד ייתן את החלק שלו בסוף נוכל להביא לשינוי משמעותי, ובמקום להעסיק עובדים בחוץ לארץ נוכל להעסיק אותם פה, תוצרת כחול-לבן.

מיקי רוזנטל: תודה רבה לך.

מיקי רוזנטל: ברור שאם הציבור הישראלי יקנה תוצרת ישראלית אז הוא משקיע בעצמו וזה חוזר אליו במקומות עבודה, במס וכולי.

מיקי רוזנטל: הסקטור העסקי, את אומרת, מעדיף כחול-לבן.

מיקי רוזנטל: הרי בחוק המכרזים יש תקנות שמחייבות העדפה של תוצרת הארץ, ככל שאני יודע.

<קריאה: כאילו.

מיקי רוזנטל: זאת באמת השאלה.

מיקי רוזנטל: מי רוצה להציג את זה?

<ינון אלרועי: יוסי לוי הוא המומחה.

<ינון אלרועי: הוא גם כנראה שם את המגבלות אחר-כך, אבל לא חשוב.

<יוסי לוי: אני יועץ משפטי של מטה כחול-לבן בהתאחדות התעשיינים.

<יוסי לוי: עצוב לי לשמוע את ינון אלרועי, כי הוא אדם שבאמת רוצה לעשות הרבה למען כחול-לבן אבל הוא לא נמצא במשרד הנכון.

<יוסי לוי: הוא נמצא במשרד שהנפש שלו סרה בכחול-לבן.

<יוסי לוי: רק לספר את הסיפור של העדפת תוצרת הארץ.

<יוסי לוי: ב-1992, כאשר נחקק חוק חובת מכרזים, משום מה ביטלו את ההעדפה לתוצרת הארץ.

<יוסי לוי: ואז התאחדות התעשיינים כתבה מכתב ליצחק רבין, ראש הממשלה זכרונו לברכה, ואמרה לו: שכחו את העדפת תוצרת הארץ.

<יוסי לוי: יצחק רבין, שהיה בארצות-הברית שנים רבות וגדל על ה-Buy American act, עצר את החוק ל-3 שנים עד שהתקינו את התקנות.

<יוסי לוי: הוא לא הסכים שהחוק ייכנס לתוקף.

<יוסי לוי: התקנות אכן תוקנו.

<יוסי לוי: אלא מה, במקביל לזה, מכיוון שמשרד האוצר, שמנחה את חוק חובת המכרזים, והמחיר הוא הדבר היחיד שמעניין אותו, נכנס לאמנה הבינלאומית במסגרת גאט"ט, או WTO, שקוראים לה Government accruement code, זה גרם לכך שלמעשה ב-99.

<יוסי לוי: 9% מהמכרזים בארץ לא ניתנת העדפה לתוצרת הארץ והתקנות האלה למעשה הן "אות מתה".

מיקי רוזנטל: זה מחייב הרחבה.

מיקי רוזנטל: מה זאת אומרת?

מיקי רוזנטל: אני לא מבין.

רינה פרנקל: כנראה צריך תיקון לחקיקה.

<יוסי לוי: חוק חובת מכרזים קובע שתקנות העדפת תוצרת הארץ יחולו ככל שאינן סותרות אמנות בינלאומיות.

<יוסי לוי: מדינת ישראל נכנסה לאמנה הבינלאומית, שקוראים לה קוד הרכישות הממשלתיות, במסגרת גאט"ט או WTO.

<יוסי לוי: האמנה הזאת אומרת שמדינות החברות באמנה, שזה כל המדינות המערביות וגם סין עומדת להיכנס, לא יפלו אותן לרעה במכרזים של מדינות חברות.

<יוסי לוי: יוצא מתוך זה, ניקח לדוגמה מכרז של משרד האוצר שכפוף לאמנה, ומתמודדת מול חברה ישראלית חברה אירופאית או חברה אמריקאית, לא ניתן לתת העדפה למוצרים המקומיים במכרז הזה.

<יוסי לוי: עכשיו תשאל את השאלה, האמנה נהדרת והיא נותנת כרטיס כניסה ליצרנים ישראלים במקומות אחרים.

<יוסי לוי: ינון אלרועי והאנשים שקדמו לו במשרד נתבקשו במשך 15 השנים האחרונות לתת ולו דוגמה אחת של מכרז אחד שהתעשייה הישראלית זכתה בו בגין האמנה ולא הצליחו עד היום לחלץ ולו מכרז אחד.

<יוסי לוי: למה?

<יוסי לוי: כי אין הדדיות.

<יוסי לוי: למה אין הדדיות?

<יוסי לוי: בגלל מה שהראתה הרגע היועצת הכלכלית של התאחדות התעשיינים.

<יוסי לוי: בארצות-הברית יש Buy American act, הם יחסית טובים מאחרים, אבל באירופה יותר גרוע מזה, יש העדפה נסתרת.

<יוסי לוי: לכן היצרנים הישראלים והתעשייה הישראלית לא זכתה בשום דבר מהאמנה הזאת, אבל היא לא מקבלת שום העדפה בישראל בגין התקנות.

<יוסי לוי: זה "אות מתה".

<יוסי לוי: במשך 5 שנים, 7 שנים, 8 שנים ניסינו ביחד עם משרד הכלכלה ומשרדים אחרים לתקן את התקנות, לתת להן משמעות, אבל אין בזה אהבה, לא אוהבים את כחול-לבן.

<יוסי לוי: לכן השקר של יום כחול-לבן הוא שקר לבן, כי ממשלת ישראל לא מעוניינת בכחול-לבן, נקודה, סוף.

<יוסי לוי: הדבר הזה הגיע לידי אבסורד לאחרונה, כאשר חברה טורקית זכתה במכרז של חברת החשמל מול חברת "סינרג'י" שסובלת מקטיושות בשדרות.

<יוסי לוי: כלומר ארדואן מממן את עזה, יורים קטיושות אל עבר "סינרג'י", והמפעלים של ארדואן זוכים במכרזים של חברת החשמל.

<יוסי לוי: זאת מדינה שהולכת הפוך על הראש.

<יוסי לוי: אני רוצה להגיד את האמת

<אמיר חייק: ואומרים ל"סינרג'י" שהיא לא חברה ישראלית, אכן.

מיקי רוזנטל: אני שמח שאתה אומר את הדברים באופן חד.

<יוסי לוי: אני רוצה להגיד את האמת, שיהיה רשום: ממשלת ישראל לא מעוניינת בכחול-לבן.

<יוסי לוי: הסיבה – כסף, בגלל שמשרד האוצר איננו מעוניין בכחול-לבן.

<יוסי לוי: אני רוצה לגלות גם סוד: משרד האוצר הזמין עכשיו חוות דעת מאיזה מומחה, כאילו מומחה, הוא לא מבין כלום בכחול-לבן.

<יוסי לוי: הטיוטה שלו קובעת שצריכים לבטל את התקנות האלה.

<יוסי לוי: למה?

<יוסי לוי: כי משרד האוצר לא רוצה בהן.

<יוסי לוי: אז בואו נגיד את האמת ולא נתכסה בנוצות.

<יוסי לוי: זאת האמת.

<יוסי לוי: אני חושב שהמשרד שינון אלרועי הוא משנה מנכ"ל חשוב בו, היום הוא הרבה יותר גרוע מכל המשרדים שקדמו לו כי יש אג'נדה אחרת.

<יוסי לוי: אז אין כחול-לבן.

<יוסי לוי: שיגידו שחור-ירוק, צהוב-אדום, שיגידו לתעשייה הישראלית, שיתנו סובסידיה לתעשייה הישראלית להוציא חלק מן המפעלים לחוץ לארץ.

<יוסי לוי: אני רוצה להגיד לך משהו, כי אני יודע שאתה לוחם חברתי.

<יוסי לוי: בשנת 1992 ממשלת ישראל אימצה את תוכנית החשיפה, שהיא תוכנית של הסרת מכסים באופן חד-צדדי ולא הדדי.

<יוסי לוי: למה?

<יוסי לוי: כי ממשלת ישראל של שנת 1992 אמרה שכל המדינה תהיה היי-טק.

<יוסי לוי: מה קרה?

<יוסי לוי: כל הפריפריה התרוקנה מתעשייה, כל הפריפריה נכנסה למכרז.

<יוסי לוי: למה?

<יוסי לוי: סליחה על הביטוי, תושבי שדרות ואולי באר-שבע ואולי חצור הגלילית לא מתאימים להיי-טק.

<יוסי לוי: בעצם מכרו את תעשיית הלואו-טק בשביל היי-טק, אין יותר תעשיות בפריפריה בגלל מדיניות החשיפה של הממשלה.

<יוסי לוי: כלומר, אם מישהו מדבר על מחאה חברתית, שיתחיל ממה שאירע ב-1992.

<אמיר חייק: עד היום יש שם מובטלים שמחכים לעבודה.

<אמיר חייק: הבטיחו להם באופקים שיביאו מפעלי היי-טק.

<יוסי לוי: לא רק זה, הבטיחו להם הכשרה מקצועית להיי-טק.

<יוסי לוי: גם את ההכשרה המקצועית לא עשו.

<יוסי לוי: אבל החטא החמור ביותר של המחאה החברתית, של מה שקורה בפריפריה, של היעדר תעסוקה, מתחיל ב-1992 על הרקע שמדינת ישראל חשבה שהיא צריכה לתת להיי-טק ולהרוג את הלואו-טק.

<יוסי לוי: זה הרג את הפריפריה.

<יוסי לוי: זה עשה לנו טוב, לרוב האנשים שיושבים פה במרכז, אנחנו חיים יופי, אבל אין פריפריה, אין תעסוקה, אין שום דבר.

<יוסי לוי: מדינת ישראל צריכה להגיד לעצמה: לואו-טק זה דבר חשוב ביותר, כי הוא נותן – מה לעשות – את הפרנסה ואת הפיזור של האוכלוסייה.

<יוסי לוי: תודה.

מיקי רוזנטל: תודה על הדברים.

מיקי רוזנטל: אני מניח שאתה רוצה להגיב עליהם.

<ינון אלרועי: תגובה קצרה, ברשותך.

<ינון אלרועי: אחרי זה אני מאוד ממליץ, נמצאים פה נציגים של מינהל הרכש ומן הראוי שהם ידברו.

<ינון אלרועי: רק דבר אחד, כי יוסי לוי דיבר פה במרץ ובאמת יש לו זכות אבות, הוא היה גורם חשוב בחקיקת התקנות.

<ינון אלרועי: קודם כול, לגבי ההאשמה החריפה מאוד, אני נותן לכם, מה שנקרא, בהפוכה.

<ינון אלרועי: אשמח מאוד לשמוע מהתאחדות התעשיינים האם אף חברה ישראלית לא זכתה באף מכרז בינלאומי עד היום.

<ינון אלרועי: אם תגיד לי שאף חברה ישראלית לא זכתה באף מכרז של ממשלה- - -

<יוסי לוי: בגין האמנה.

<ינון אלרועי: אתה לא יודע אם זה בגין האמנה או לא בגין האמנה.

<יוסי לוי: מדינת ישראל השקיעה עשרות מיליוני שקלים- - -

<ינון אלרועי: סליחה, אדוני, אל תעשה פה מניפולציות, כי אם חברה ניגשה למכרז של "טלקום" איטליה, שנגיד שהיא חברה ממשלתית לצורך העניין, וזכתה, יש סיכוי שזה בגלל האמנה, ואל תספר סיפורים אחרים.

<ינון אלרועי: אל תעשה לי תנועה כזאת עם היד.

<יוסי לוי: משרד הכלכלה השקיע 30,000 שקל בסקר כדי למצוא את התשובה הזאת.

<יוסי לוי: תן לי תשובה מוסמכת של הממשלה.

<ינון אלרועי: מתי זה היה, לפני 5 שנים?

<יוסי לוי: לא מכבר.

<רון תומר: גם סקר שערכו התעשיינים מראה שהם לא מציעים- - - באירופה.

<ינון אלרועי: יכול להיות שכן, יכול להיות שלא, אבל דבריך נרשמים.

<יוסי לוי: בבקשה, זה מה שביקשנו.

<יוסי לוי: יכול להיות שאתה צודק.

<יוסי לוי: יכול להיות שהאמנה נפלאה.

<יוסי לוי: אתם השקעתם 30,000 שקל כדי להראות את זה.

<יוסי לוי: לא הצלחתם.

<אמיר חייק: יוסי לוי, האויב שלנו הוא לא ינון אלרואי.

<יוסי לוי: נכון.

<אמיר חייק: חשוב לציין שהוויכוח בינינו לא יקדם את התעשייה במילימטר.

<אמיר חייק: בואו נחזור לקדם את התעשייה.

<ינון אלרועי: מאחר שמוצגת פה תמונה שלמה אז חשוב להבין, משרד הכלכלה, למרות שניסו להגיד שלא, הוא גם משרד התעשייה, במסגרת אחד הכלים כמקובל בהרבה מדינות.

<אמיר חייק: לא ממש.

<ינון אלרועי: בסדר, ציפיתי לתגובה.

<ינון אלרועי: במסגרת המדיניות של מדינת ישראל- - -

מיקי רוזנטל: זה שהוא אומר את זה, זה מובן מאליו, אבל זה שאני אומר את זה, אולי יש בעיה.

<ינון אלרועי: אתה היושב-ראש.

<ינון אלרועי: כל מה שאתה אומר אני מקבל.

מיקי רוזנטל: לא, עזוב.

מיקי רוזנטל: אתה יודע את עמדותיי בעניין הזה.

<ינון אלרועי: אני חייב לומר שמאז שנכנס השר הנוכחי יש לנו הנחיות ויש פעילויות על מנת להרחיב את התמיכה בתחרותיות של התעשייה, ביכולות הייצוא שלה.

<ינון אלרועי: רק לפני שבועות ספורים "נסגר" עם החשבת הכללית במשרד האוצר להגדיל את האשראי לטובת ביטוח סיכוני סחר.

<אמיר חייק: זה פעילות של משרד האוצר.

<אמיר חייק: בחייכם, מה אתם קשורים לזה?

<אמיר חייק: נו, באמת.

<ינון אלרועי: לא קשורים, בסדר.

<אמיר חייק: זה פעילות של השר לפיד ושל האנשים שלו.

<ינון אלרועי: אתה יודע מה, בוא תדבר עם משרד האוצר אם אנחנו לא קשורים בכלום.

<ינון אלרועי: מאחר ופה מספרים כל הזמן על פתיחת שלוחות בחוץ לארץ, אני אומר שוב, חשוב להבין שאנחנו מאוד-מאוד רוצים בעבודה, בגידול של המפעלים הקיימים, אבל רק למעט ליטוש של נקודה שמוצגת פה מתחילת הדיון.

<ינון אלרועי: ראו, פתיחת שלוחות בחוץ לארץ היא תופעה גלובלית.

<ינון אלרועי: בגלל הגלובליזציה – הייתי נספח מסחרי בגרמניה עד שנת 2011.

<ינון אלרועי: רבעון השיא של חברת "מרצדס-דיימלר" היה ב-2011.

<ינון אלרועי: אתם יודעים למה?

<ינון אלרועי: כי הם הקימו שלוחות בסין ורוב המכירות שלהם היו בסין.

<רון תומר: אני חייב להפריע.

<רון תומר: כמה חברות בינלאומיות מקימות בארץ שלוחות?

<רון תומר: זה שאנחנו פותחים בחוץ לארץ, זה יפה, אבל איפה ההדדיות?

<רון תומר: תקום תעשייה בינלאומית בארץ, זה בסדר.

<ינון אלרועי: אני אתך.

<ינון אלרועי: משרד הכלכלה מנסה לעזור לחברות.

<ינון אלרועי: הגדילו תקציבי ייצוא בנושא הזה.

<ינון אלרועי: אני מבקש לא להיות חד-צדדיים בהיבט הזה.

מיקי רוזנטל: אתה גם מסכים שזה לא מספיק.

<ינון אלרועי: אני מסכים שזה לא מספיק אבל אני מסכים שגם אתה יושב ומצביע על תקציב המדינה ובסופו של דבר צריך להחליט על מה נותנים וכמה נותנים.

<ינון אלרועי: התקציב למרכז ההשקעות יגדל השנה, למיטב הבנתי, וזה אמור לעזור, במסגרת מה שאמרה דפנה אבירם-ניצן קודם על מענקי הון לחברות.

<ינון אלרועי: אנחנו מנסים ככל יכולתנו.

<ינון אלרועי: יש תקציב למחקר ופיתוח בתעשייה המסורתית, יותר ממיליארד שקל הושקעו בשנים האחרונות לשיפור החדשנות בתעשייה המסורתית, וזה גדל בכל שנה.

<ינון אלרועי: אנחנו מדברים על כמעט חמישית מתקציב קרן המו"פ לטובת מפעלים.

<ינון אלרועי: גם אני חושב שצריך יותר, אבל להגיד שלא נעשה פה כלום?

רינה פרנקל: אני חושבת שהתעשייה המסורתית היא באמת העוגן של הפריפריה.

רינה פרנקל: אם אנחנו לא נשקיע – ופה באמת רבים מדברים על חוסר בהשקעה בתעשייה המסורתית, אז כנראה שהבעיה הזאת קיימת נכון להיום וצריך לפתור אותה.

רינה פרנקל: אם אנחנו לא נפתור אותה אז באמת נצטרך לשכוח מהפריפריה, וזה לא ייתכן.

רינה פרנקל: אני חושבת שכל שנדרש הוא להשקיע, להשקיע יותר.

רינה פרנקל: 80% מן המפעלים המסורתיים מדברים על מחסור בכוח אדם מקצועי ואין הכשרה מקצועית, היא כמעט נעלמה לחלוטין מן המפה.

רינה פרנקל: איך זה יכול להיות בימים האלה?

רינה פרנקל: עד שהנוער יגדל וילמד ועד שישתלב בתעשייה יעברו שנים.

רינה פרנקל: כרגע אנחנו צריכים פתרון בעיה מיידית.

רינה פרנקל: אני חושבת שאם משרד הכלכלה לא ייתן מענה לדברים האלה אנחנו פשוט נאבד את התעשייה.

מיקי רוזנטל: תודה רבה לך.

מיקי רוזנטל: מייד נתייחס גם לנושא ההכשרה המקצועית.

מיקי רוזנטל: נתייחס גם לסוגיית הדולר ושערו.

מיקי רוזנטל: יש כמה וכמה סוגיות ולא בטוח שנספיק לדבר על הכול.

מיקי רוזנטל: בבקשה.

<דודי ברזילי: אני תעשיין מאשקלון.

<דודי ברזילי: אני לא שייך לאף איגוד או למשרד ממשלתי.

<דודי ברזילי: אני מדבר מדם לבי.

מיקי רוזנטל: מה אתה מייצר?

<דודי ברזילי: אנחנו מפעל משפחתי, שאבא שלי הקים אותו לפני 40 שנה, שמתעסק בתחום הזיווד האלקטרוני ועיבוד שבבי, מפעל שמונה 35 אנשים ומפרנס אותם מידי יום.

<דודי ברזילי: המפעל נמצא באשקלון.

<דודי ברזילי: הוא "חטף" לא מעט קסאמים.

<דודי ברזילי: אני לשעבר איש צבא.

<דודי ברזילי: באתי מתחום ההיי-טק.

<דודי ברזילי: חלק מן האנשים כאן מכירים אותי.

<דודי ברזילי: הייתי אלוף משנה והתעסקתי בתחום התקשוב – זה לא רלוונטי כרגע – ועברתי ללואו-טק.

<דודי ברזילי: כלומר, אני יודע מה זה היי-טק ויודע בדיוק את כל הבעיות שהיו כשעוד הייתי בצבא, כשהיה חסר לי כוח אדם מקצועי.

<דודי ברזילי: אבא שלי, שיהיה בריא, בחור בן 75, אמר לי: קח את המפתחות של המפעל, אין לי כוח יותר לבירוקרטיה ולרגולציה, קח ותנהל את המפעל.

<דודי ברזילי: למזלו יש לו 3 בנים.

<דודי ברזילי: זה לא קיים בכל מפעל מסורתי, רוב המפעלים המסורתיים מתחילים להיסגר כי אין דור המשך, אף אחד לא מוכן להיות פראייר, ללכת לעבוד בברזלים ובמתכת.

<דודי ברזילי: מה קורה?

<דודי ברזילי: כמה דברים בסיסיים.

<דודי ברזילי: בתחום כוח האדם המקצועי – קטסטרופה שאין דבר כזה.

<דודי ברזילי: אין רתכים, אין מסגרים, אין אנשי סי-אן-סי, אין גם בתי-ספר שיודעים ללמד.

<דודי ברזילי: קח מכונת לייזר – מי יודע להפעיל מכונת לייזר?

<דודי ברזילי: אז קודם כול, בכוח האדם המקצועי אני ממליץ פה, והמלצתי כבר לפני חודש ודיברתי עכשיו בוועדת החינוך, תקבלו החלטות כבר: משרד החינוך או משרד הכלכלה?

<דודי ברזילי: הפינג-פונג הזה לא מוסיף לכם הרבה כבוד.

<דודי ברזילי: מה אני רואה?

<דודי ברזילי: שלא מקבלים החלטות בממשלה.

<דודי ברזילי: שיבוא ראש הממשלה ויגיד לשר הכלכלה בנט ולשר החינוך פירון איפה זה הולך להיות, נקודה.

<דודי ברזילי: אני ממליץ – במשרד החינוך.

<דודי ברזילי: למדתי בבית-ספר מקצועי, למדתי אלקטרוניקה, היו מגמות: מכניקה, חשמל.

מיקי רוזנטל: זאת היתה גם ההמלצה של הוועדה הזאת שדנה בסוגיה והמליצה להעביר את כל הנושא הזה למשרד החינוך.

<אמיר חייק: מתי?

מיקי רוזנטל: לפני חודש וחצי.

<אמיר חייק: מה קרה מאז?

מיקי רוזנטל: אסביר לך את הבעיה.

מיקי רוזנטל: אנשים שמדברים על משילוּת יש להם בעיית משילוּת.

מיקי רוזנטל: במקום לדבר על משילוּת צריך למשול ולהפסיק לדבר על משילוּת.

<דודי ברזילי: אנחנו יושבים עכשיו בצד שצריך לקבל תשובות.

מיקי רוזנטל: נכון.

מיקי רוזנטל: אתה צודק לגמרי.

מיקי רוזנטל: אותך זה לא צריך לעניין.

מיקי רוזנטל: אתה רוצה תשובות.

<דודי ברזילי: בדיוק, זה לא מעניין.

<דודי ברזילי: אני רוצה את התשובות.

<דודי ברזילי: זה דבר אחד.

<דודי ברזילי: דבר שני, בואו נדבר על דברים נוספים.

<דודי ברזילי: אני הולך לפתוח מפעל בהודו.

<דודי ברזילי: אתה יודע למה?

<דודי ברזילי: מדינת ישראל – תצטט אותי – היא מדינת אבֵי-טיפוס.

<דודי ברזילי: מה זאת אומרת?

<דודי ברזילי: באה אליי התעשייה האווירית, יש לי מהנדסים טובים, ואומרת לי: קח דבר, תתכנן אותו, תייצר אותו.

<דודי ברזילי: עשיתי אב-טיפוס.

<דודי ברזילי: אמרו לי: יפה, אבל הייצור הסדרתי יהיה בהודו או בסין.

<דודי ברזילי: יושב פה נציג הרשפ"ת (הרשות לשיתוף פעולה תעשייתי) – "אוף סטים", "בולשיט", יחסי גומלין.

<דודי ברזילי: לא מעניין אותי.

<דודי ברזילי: איך אני יכול להתקיים אחרי ש"אכלתי לקרדה" עם האב-טיפוס הזה, ייצרתי אותו, וכאשר יש את הייצור ההמוני, מה שנקרא, לא עושים אותו אצלי במפעל בארץ?

<דודי ברזילי: כל סוגיית האבֵי-טיפוס והייצור הסדרתי, בעיקר בתעשיות הגדולות: רפא"ל, "אלביט", התעשייה האווירית ותע"ש, צריך לעשות בזה סדר.

<דודי ברזילי: לא יכול להיות שאת כל הייצור – ואלה חברות ממשלתיות ברובן – אתם מוציאים החוצה.

<דודי ברזילי: מי מוציא, אני מוציא?

<דודי ברזילי: ואז אומרים לי: אתה רוצה עבודה, תפתח מפעל בהודו וניתן לך עבודה.

<דודי ברזילי: אז אני גם צריך לדאוג לפתיחת קו ייצור בהודו, לשלוח ישראלים שינהלו שם, כי הרי אין להם מושג.

<אמיר חייק: אגב, בדרך כלל חברות ממשלתיות שולחות אותך להודו.

<דודי ברזילי: אני מדבר על חברות ממשלתיות.

<דודי ברזילי: תע"ש היא של מי?

<דודי ברזילי: תיכף נדבר על תנאי התשלום, זה הסעיף הבא.

<דודי ברזילי: אז קודם כול תעשו סדר, שהייצור הסדרתי בתעשיות הביטחוניות – ואני בטוח שכך גם באזרחיות – עם כל הכבוד ל"אוף סט", יהיה במדינת ישראל.

<דודי ברזילי: אני מבקש, זה סעיף מספר אחת, שאת כל השקפים שהציגו פה יעלה בגרף כלפי מעלה.

<דודי ברזילי: דבר שלישי, תנאי התשלום.

<דודי ברזילי: אני מממן את המדינה.

<דודי ברזילי: אני בא לתע"ש ומקבל עבודה.

<דודי ברזילי: אומרים לי: אתה רוצה עבודה, קח עבודה, אבל תקבל שוטף פלוס 180.

מיקי רוזנטל: זה בצנרת.

מיקי רוזנטל: אחסוך לך את המילים.

מיקי רוזנטל: הצעת החוק הזאת בצנרת.

<דודי ברזילי: מתי החוק יחוקק?

<דודי ברזילי: אני לא יכול לבוא לבנק ולהגיד שיש הצעת חוק בצנרת.

<דודי ברזילי: מה אני עושה עם הבנק?

<דודי ברזילי: אתה אומר לי: בצנרת.

<דודי ברזילי: ישבתי פה לפני חודש, גם אז אמרו לי שזה בצנרת.

<דודי ברזילי: מתי?

<דודי ברזילי: מה לוחות הזמנים?

<דודי ברזילי: כך אני יודע לעבוד, עם לוחות זמנים.

מיקי רוזנטל: אתה צודק, אבל אני אומר לך שזה בצנרת.

מיקי רוזנטל: זה יותר טוב מכלום.

מיקי רוזנטל: הצעת החוק הזאת היא הצעת חוק פרטית.

מיקי רוזנטל: הממשלה הסכימה לה והיא "רצה" עכשיו ואני מקווה שהחקיקה תסתיים בחודשים הקרובים.

מיקי רוזנטל: באמת תנאיי התשלום של המדינה הם בלתי אנושיים ובלתי סבירים.

<דודי ברזילי: דבר אחרון, כי בטח יש פה עוד כמה דוברים שרוצים לדבר, זה כל הסוגיה של מרכז ההשקעות.

<דודי ברזילי: לי אין מחלקת כספים ואין לי רואה חשבון ואין לי עורכי-דין שאני יכול להגיד להם: קחו, תתעסקו עם מרכז ההשקעות.

<דודי ברזילי: היום כדי למלא בקשה במרכז ההשקעות, או שיש מאכערים שצריך לשלם להם "קופון".

<דודי ברזילי: בסוף המדינה צריכה לממן את זה, ואני לא אעשה את זה, גם אם לא אקבל שקל.

<דודי ברזילי: אני רוצה לרכוש לא מעט דברים השנה אבל הבירוקרטיה הזאת, לקבל ממרכז ההשקעות 20% – זה היה 24% והורדתם את זה ל-20% – זה כקריעת ים סוף.

<אמיר חייק: אגב, מנהל מרכז ההשקעות פועל באמת- - -

<דודי ברזילי: העסקים הקטנים שאתם מדברים עליהם והשר מעודד אותם – אי אפשר עם הסיסמאות האלה.

<דודי ברזילי: אני עסק קטן.

<דודי ברזילי: לעסק גדול אין בעיה.

<דודי ברזילי: העסקים הקטנים, שמעסיקים בין 30-100 עובדים- - -

<קריאה: גם לגדולים יש בעיה.

<דודי ברזילי: לי יש בעיה שבעתיים.

<דודי ברזילי: בואו תטפלו קודם כול בנו.

<דודי ברזילי: רוב התעשייה היא קטנה.

<דודי ברזילי: הגדולים יסתדרו, הם גדולים, מה לעשות.

<דודי ברזילי: גם אם הם מקבלים מכה קטנה בכנף זה עובר להם.

<דודי ברזילי: עד כאן.

<דודי ברזילי: אלה הדברים בקמצוץ.

מיקי רוזנטל: תודה רבה לך.

מיקי רוזנטל: נציג משרד האוצר נמצא כאן?

<אלון קינסט: אני ממינהל הרכש הממשלתי באגף החשב הכללי.

מיקי רוזנטל: אני לא מבקש ממך שתענה על הכול.

מיקי רוזנטל: אני רוצה לדעת איך אנחנו עוזרים לתעשיינים בהעדפת רכש תוצרת הארץ.

מיקי רוזנטל: זה נושא שמעניין אותם באופן רוחבי, גדול, משמעותי.

מיקי רוזנטל: שמעתי שזה "אות מתה".

מיקי רוזנטל: הדבר הזה לא נשמע לי סביר.

<אלון קינסט: אענה ואסביר למה בעצם לא אוכל לענות על השאלה שלך.

מיקי רוזנטל: את זה אני מכיר, את הקונסטלציה הזאת.

מיקי רוזנטל: אולי תשנו במשהו.

<אלון קינסט: ההעדפה כפי שקיימת כיום בתקנות תקפה משנת 1996.

<אלון קינסט: מעולם למעשה לא נבחנה היעילות שלה או ההיתכנות הכלכלית שלה.

מיקי רוזנטל: הטענה ששמעתי כאן הרגע, ששילמו כסף והעסק לא עובד.

<אלון קינסט: הטענה הזאת נוגעת לוועדה שבוחנת את היעילות הכלכלית של התקנה.

<אלון קינסט: הוועדה הזאת היא ועדה משותפת שלנו עם משרד הכלכלה.

<אלון קינסט: על המסקנות של הוועדה הזאת, כשיתפרסמו, יהיו חתומים גם ינון אלרועי כנציג מטה כחול-לבן- -

<ינון אלרועי: אם הוא יסכים לחתום.

<אלון קינסט: - - וגם גבי גולומב שיושב לצדי כמנכ"ל הרשפ"ת, הם יהיו חתומים על מסקנות הוועדה הזאת.

<אלון קינסט: כשנסיים את הבחינה של הנושא נחליט האם המדיניות כפי שהיא היום יעילה או נדרש להכניס בה שינוי.

מיקי רוזנטל: מתי יוגשו ההמלצות של הוועדה הזאת?

<אלון קינסט: אני מעריך שבחודש מאי.

<יוסי לוי: ההמלצות יהיו לבטל את התקנות.

<אלון קינסט: אני מעדיף לא להתייחס לשמועות כי הוועדה לא חתמה על המסקנות שלה.

<יוסי לוי: צריך לומר את האמת.

<יוסי לוי: אנחנו פה ביום אמת.

<יוסי לוי: לא כך?

<אלון קינסט: אי אפשר לטעון להטיה של הוועדה כשעל המסקנות של הוועדה, כשייצאו, יהיו חתומים גם נציגי משרד הכלכלה.

<אלון קינסט: יעדכן אותי יוסי לוי אם אני טועה, אבל עמדתם קרובה יותר לעמדתו.

<אמיר חייק: אנחנו לא יודעים.

<אלון קינסט: ינון אלרועי הציג את דעתו בנושא.

<אלון קינסט: אני חושב שפשוט יהיה חבל להתייחס לזה כל עוד לא תסתיים העבודה של הוועדה.

<אלון קינסט: אגע בקצרה בנושא הלובי, כי זה נושא חשוב לדעתי.

<אלון קינסט: בסופו של דבר מדיניות ממשלתית של רכש תוצרת מקומית, כשהתוצרת המקומית יקרה יותר מתוצרת חוץ, קודם כול זה לא פסול כשלעצמו, זה יכול להיות מדיניות מבורכת, אבל צריך להסתכל עליה כפי שהיא.

<אלון קינסט: למעשה יש פה העברה של כסף ממשלם המסים אל בעלי החברות או הספקים שעובדים עם הממשלה.

<אמיר חייק: אל בעלי החברות, או אל העובדים בסוף?

<אמיר חייק: או אל התעסוקה?

<אלון קינסט: כשלעצמו יכול להיות שזה נכון, יכול להיות שיש לזה היתכנות כלכלית.

<אלון קינסט: אפשר לבחון את זה.

<אלון קינסט: אבל פה על השולחן הזה- - -

<קריאות: - - -

מיקי רוזנטל: נשמע את הדעות של כולם, גם אם הן לא נושאות חן בעיני מישהו.

מיקי רוזנטל: כולם פה יגידו את דעתם בלי מורא.

מיקי רוזנטל: בבקשה.

<אלון קינסט: יושב-ראש הוועדה, התחלתי להגיד, מבחינת הלובי, פה מיוצג כרגע רק צד אחד כי הצד האילם, הצד שלא רואים פה, הוא הצד של משלם המסים.

<אלון קינסט: כאשר משלם המסים משלם יותר כדי לקבל מוצר שמספקת לו הממשלה אז זה יוצא מהכיס שלו בסופו של דבר.

<אלון קינסט: אני לא אומר פה שצד אחד עדיף על צד אחר.

<אלון קינסט: הנושא הזה נמצא בבחינה כלכלית.

<אלון קינסט: כאשר תסתיים הבחינה הכלכלית – ונכון שלקחנו יועץ כלכלי כדי שיבדוק את הנושא הזה – כשתסיים עבודת הוועדה תתכנס הוועדה, תגיש את המלצותיה לחשבת הכללית ואז נוכל להתייחס פה לעמדתנו לגבי מה שצריך לעשות בעתיד.

מיקי רוזנטל: ועדות זה דבר נהדר, רק יש יותר מדי.

מיקי רוזנטל: העניין הוא בסופו של דבר איזון, והאיזון אומר את הדבר הבא: אתה צודק, הציבור לא רוצה לקנות מוצרים יקרים, זה צד אחד של המשוואה.

מיקי רוזנטל: הצד האחר של המשוואה הוא בכמה במדינות המפותחות ב-OECD תומכים בתעשייה, בכמה יש תמיכה בתעשייה לעומת מדינת ישראל.

מיקי רוזנטל: אני חושב שאנחנו לא נמצאים במקום טוב בעניין הזה.

מיקי רוזנטל: יותר מזה, המדיניות של מרכז ההשקעות, כל פעם בדיעבד אנחנו מבינים שהיא מוטעית.

מיקי רוזנטל: היא לא עוזרת באופן משמעותי לתעשייה הישראלית אלא רק לחלק קטן מהתעשייה הישראלית.

מיקי רוזנטל: את הדבר הזה גם אתם מבינים, כי אתם כל הזמן משנים אותה.

מיקי רוזנטל: בהתחלה זה היה עזרה בתמיכות כספיות.

מיקי רוזנטל: הבנתם שזה לא טוב.

מיקי רוזנטל: אמרתם: ניתן הטבות במס.

מיקי רוזנטל: נתתם הטבות מס, שבסופו של דבר ניתנו כמעט אך ורק ל-4 חברות.

<אלון קינסט: סליחה, אני מייצג את מינהל הרכש הממשלתי.

<אלון קינסט: לא אוכל להגיב על דברי היושב-ראש.

<אלון קינסט: אני יכול להתייחס רק למה שקשור לרכש.

מיקי רוזנטל: מה זה משנה?

מיקי רוזנטל: זה מדיניות של הממשלה.

מיקי רוזנטל: אז על מה אתה כן אחראי?

מיקי רוזנטל: אתה אחראי על הרכישות.

מיקי רוזנטל: אתה אומר: אנחנו מחכים לוועדה שתורה לנו על המדיניות, איך להעדיף את התעשייה הישראלית, או לא.

מיקי רוזנטל: כלומר, לך אין בשורות.

<ינון אלרועי: רק למען ההבהרה, בשנת 2010 הוגשה הצעת חוק פרטית על-ידי חבר כנסת נחמן שי, שביקשה להרחיב את תחולת התקנות גם לתחום השירותים וגם לתחום של מי שכיום לא נמצאים תחת התקנה, כמו קופות-החולים ואחרים.

<ינון אלרועי: אז היתה הידברות בין המשרדים, בין משרד התמ"ת לשעבר לבין משרד האוצר, שעל מנת לגבש את התפיסה הממשלתית בנושא תוקם הוועדה.

<ינון אלרועי: לקח הרבה מאוד זמן, ואז הוחלט לקחת יועץ.

<ינון אלרועי: לא הגישו יועצים, כן הגישו יועצים.

<ינון אלרועי: היום אנחנו נמצאים בשלהי התהליך, היועץ הגיש טיוטה.

<ינון אלרועי: אנחנו חזרנו אליו כי יש דברים נוספים שאנחנו רוצים שהוא ישלים לתועלת כל מי שיושב פה בחדר.

<ינון אלרועי: כלומר, זה לא שמישהו מושך כאן זמן סתם אלא אנחנו חושבים שצריך תמונה רחבה יותר.

מיקי רוזנטל: מתי נקבל תשובות?

<קריאה: זה החשב הכללי, זאת הבחינה שהוא עושה לעניין ההיתכנות.

<ינון אלרועי: אני מעריך שעד סוף החצי הראשון של השנה יימסרו מסקנות הוועדה.

מיקי רוזנטל: כלומר, עוד לפני הקיץ.

<ינון אלרועי: בעזרת-השם.

מיקי רוזנטל: אני מקווה שאכן ההמלצות יהיו מאוזנות ויאזנו בין הצרכים של יוקר המחיה, מצד אחד, וכאמור גם של התעשייה, מצד שני.

מיקי רוזנטל: כי התעשייה בסופו של דבר – אני לא רוצה להרחיב בעניין הזה.

מיקי רוזנטל: בואו ניתן לעוד אנשים לדבר.

מיקי רוזנטל: בבקשה.

<עמית שניידר: שלום לכולם.

<עמית שניידר: שמי עמית שניידר, אני בן 41 ואני מתחום האופנה הישראלית.

<עמית שניידר: אני בכוונה משתמש במילה אופנה ולא טקסטיל, כי כשאנחנו שומעים את המילה טקסטיל אנחנו חושבים על איזה מפעל עם עובדים קשי-יום בדרום הארץ, אבל למען האמת היתה פה תעשייה נהדרת של אופנה ישראלית ובשנתיים האחרונות, עקב מדיניות של משרד האוצר, לצערי, האופנה הישראלית הולכת וקורסת.

<עמית שניידר: אתן לך דוגמה מהעסק שלי.

<עמית שניידר: אשתי מעצבת אופנה קרוב ל-20 שנים.

<עמית שניידר: אני בתחום רק 10 שנים.

<עמית שניידר: ב-8 שנים הקמנו עסק לתפארת, שמוכר גם לחוץ לארץ וגם בישראל.

<עמית שניידר: בשנתיים האחרונות, עקב הורדת המכסים על-ידי משרד האוצר, פיטרתי 11 עובדים בעסק שלי וסגרתי 4 חנויות מתוך 6 חנויות שהיו לי.

<אמיר חייק: ומה זה הביא לציבור?

<אמיר חייק: כמה כסף הציבור קיבל מזה?

<אמיר חייק: לא הגיעה אגורה אחת לכיס של אזרח.

<עמית שניידר: אני רוצה להגיד לכם משהו לגבי תוצרת ישראלית.

<עמית שניידר: את כל מה שמייבאים מהמזרח אפשר לעשות הכול בישראל, או בשטחי הרשות הפלסטינית, שמבחינתי זה מבורך, זה אותו דבר, שתהיה להם עבודה, בדיוק באותם מחירים.

<עמית שניידר: אבל מרגע שמדינת ישראל הורידה את כל המכסים לאפס, היה בג"ץ על זה שהחזיר את זה ל-6%, אז למה שמישהו ירצה לייצר פה משהו?

<עמית שניידר: למה שמישהו ירצה להשקיע וללכת לעבוד?

<עמית שניידר: זה השליך על תעשייה של מעצבים, תדמיתנים, גזרנים, צלמי אופנה ודוגמניות.

<עמית שניידר: כל התעשייה קורסת.

<עמית שניידר: רק בשנה האחרונה שמענו על לפחות – מי שמכיר את המקרה של "מתאים לי" שהשאירה חובות של 200 מיליון שקל וסגרה עשרות סניפים, מעצבות אופנה כמו סיגל דקל ועירית נוי, כולם פשטו את הרגל רק בשנה האחרונה.

<עמית שניידר: זה דבר אחד.

<עמית שניידר: הנושא השני הוא המיסוי על העובדים.

<עמית שניידר: ברגע שמעלים לנו את המיסוי של ביטוח לאומי והפרשות לגמל, לפנסיה של עובדים, בכל שנה זה עולה ב-2%-2.5%.

<עמית שניידר: לפני 3-4 שנים הפרשנו כמעסיקים 2.5%.

<עמית שניידר: התקנה האחרונה ששר הכלכלה חתם עליה, מישהו יודע כמה זה הולך להיות?

<עמית שניידר: 17%.

<עמית שניידר: המעסיקים הישראלים יצטרכו להוסיף 17% הפרשות לגמל.

<עמית שניידר: זה אומר שאפילו על משכורת מינימום, של 5,000 או 6,000 שקל, תעשו את החישוב בעצמכם כמה זה 17%.

<עמית שניידר: אז למה שאני ארצה להעסיק פה עובדים?

<עמית שניידר: הרבה יותר קל לי ללכת לייבא מוצרים מוגמרים מהמזרח.

<עמית שניידר: אני לא יודע אם אתם יודעים, אם מישהו מכם נוסע לתאילנד כתייר לחופש, בדרך חזרה הוא יכול להביא אתו מיליון חולצות טי ואף אחד לא מגביל אותו כאן, אף אחד לא אומר לו שלא יביא.

<עמית שניידר: אפשר פה להציף את השוק.

<עמית שניידר: אז בוודאי שכל הייבוא הזה ינצח אותנו שמנסים לעשות פה משהו.

<עמית שניידר: כמובן זה משליך על כל התעשייה, כי בשנה האחרונה עשרות יבואני בדים סגרו את העסק שלהם, עשרות גזרנים, עשרות מעצבים פשוט סגרו את העסקים, וזה משליך, כפי שאמרתי, על כל התעשייה, גם על סוכנויות דוגמניות שנסגרות, על צלמי אופנה שהם מחוסרי עבודה, על דפוס, פשוט על הכול.

<עמית שניידר: לא נשאר פשוט שום דבר.

מיקי רוזנטל: תודה רבה.

<דורון בר: אני מחברת "אפקון".

<דורון בר: אנחנו חברה שמעסיקה 1,200 עובדים, בתוך "קבוצת שלמֹה" שמעסיקה 5,000 עובדים.

<דורון בר: המפעל שלנו נמצא בבאר-שבע.

<דורון בר: בסך הכול קטונתי, אני מסכים לכל מילה של יוסי לוי.

<דורון בר: אנחנו חווים את הדבר הזה.

<דורון בר: זה לא בסיסמאות.

<דורון בר: גם לגבי ה-1% שהוא טוען שיש העדפת תוצרת הארץ, כבוד היושב-ראש, אין העדפת תוצרת הארץ, גם לא ב-1% הזה.

<דורון בר: אנחנו לא צריכים להיות חכמים גדולים.

<דורון בר: אנחנו צריכים לפתוח את העיניים ולראות מה קורה במקומות אחרים.

<דורון בר: תראה לי בקוריאה שחברה רב-לאומית מקבלת העדפה.

<דורון בר: אין דבר כזה.

<דורון בר: יושב פה נציג משרד האוצר.

<דורון בר: אני רוצה להגיד לכם שהחברות ה"כבדות" בישראל עשו כבר 4-5 כנסים, כולל כי"ל, איך להגדיל את הרכישות מהמזרח.

<דורון בר: האם נערך כנס אחד של כי"ל איך להגדיל את הרכישות מבאר-שבע?

<דורון בר: אני מודיע לכם, אני מעסיק 200 עובדים, וכאשר היו צריכים "כיפת ברזל" והיו צריכים לעשות מיגונים לטנקים, שזה לא קשור למה שאני עושה ביום-יום, לא היה מי שיעשה.

<דורון בר: אמרתי ליושב-ראש חברת החשמל, לרון-טל שמכיר את הנושא: חבר'ה, מי הקים את המדינה?

<דורון בר: איפה עשו את ה"עוזי", איפה עשו את ה"דווידקה"?

<דורון בר: מי עשה את זה?

<דורון בר: התפוצצו טנקים בלבנון, זה לא קשור בכלל למקום הזה.

<דורון בר: התעשייה הכבדה, הלואו-טק, תיסגר, לא תהיה תעשייה.

<דורון בר: אני מודיע, 160 עובדים בבאר-שבע הולכים הביתה.

<דורון בר: אמר החבר שהוא הולך לייצר.

<דורון בר: אני לא הולך לייצר.

<דורון בר: אני הולך לקנות וזהו.

<דורון בר: אקנה מטורקיה, אקנה מפה ומשם.

<דורון בר: הבוס שלי יהיה מאוד מבסוט, הדירקטוריון יהיה מאוד מבסוט, הרווחיות תעלה, אבל 160 אנשים ילכו הביתה.

<דורון בר: זה לא דיבורים כאן.

<דפנה אבירם-ניצן: כפול שלוש, במכפילי התעסוקה.

<אלון קינסט: אדוני היושב-ראש, אני מתנצל, אני פשוט צריך לצאת לישיבה אחרת.

<אלון קינסט: אגיב בקצרה מאוד.

<אלון קינסט: פשוט לא הוזמן לפה לדעתי נציג של רשות המסים ולכן אין לי מה להגיב לטענות לגבי העלאת מכסים.

<אלון קינסט: אני מתעסק בנושא הרכש הממשלתי.

<אלון קינסט: בנושא הרכש הממשלתי, אם יש פה רכש של חברות פרטיות שקונות בעצמן מגופים זה לא תחת תחום המנדט שלי ולכן לא אוכל להתייחס לזה.

<דורון בר: חברת החשמל לא קשורה אליך?

<אלון קינסט: חברת החשמל כפופה לתקנות העדפת תוצרת הארץ.

<אלון קינסט: מה שיש לי להגיד לגבי העדפת תוצרת הארץ כבר אמרתי.

<אלון קינסט: כשיהיו מסקנות של הוועדה נוכל להתייחס לנושא.

<אלון קינסט: לא נכון שנתייחס לזה עכשיו, לא לשמועות ולא לחלקי מסקנות.

מיקי רוזנטל: אתה משוחרר.

מיקי רוזנטל: בין כה וכה תשובות אין לך, גם כשאתה פה, לצערי.

מיקי רוזנטל: זה מצער מאוד.

מיקי רוזנטל: אני רוצה לשמוע על החינוך הטכנולוגי ועתידו.

<מיכל צוק: אני משנה למנכ"ל משרד הכלכלה וממונה על התעסוקה.

<מיכל צוק: נושא החינוך המקצועי וההכשרה המקצועית נמצא בתחומי אחריותי.

<מיכל צוק: אני רוצה להתייחס לכמה נקודות שעלו כאן ולא אתחמק מאף אמירה, כולל הנושא של משרד החינוך ומשרד הכלכלה.

<מיכל צוק: קודם כול אני רוצה להגיד שחינוך מקצועי, שבהחלט הוא אבן מאוד-מאוד חשובה, והיא חשובה לנו, ויש שם דברים יפים ויש שם גם קשיים, הוא לא פתרון לכול.

<מיכל צוק: הוא גם לא פתרון לכל מחסור בכוח אדם מיומן, כי יש דברים שלא יספיק שאנחנו רק נכשיר אנשים.

<מיכל צוק: צוינו כאן רתכים וחשמלאים ומעבדי שבבים, ואני בטוחה שיגידו לי גם תחומים אחרים, אבל יש כאן גם אחריות למעסיקים וגם יש עניין של שכר.

<מיכל צוק: אם בסופו של יום אדם, גם אם הוא מוכשר לנושא, השכר לא מתגמל אותו מספיק, ויש עבודות אחרות שמתגמלות אותו יותר, אז אנשים מצביעים גם ברגליים.

<מיכל צוק: אנחנו פונים לציבור ונותנים לו מידע על הביקוש למקצועות השונים, ואכן גם רתכים וחשמלאים ומעבדי שבבים זוכים אצלנו במדד של הביקוש לציון מאוד-מאוד גבוה כי יש ביקוש מאוד גדול מצד המעסיקים, מצד התעשייה, לאותם בעלי מקצוע.

<מיכל צוק: מהצד השני, אנחנו מראים לאנשים גם את נתוני השכר שיש לנו, והוא עומד על כ-6,000 שקלים.

<מיכל צוק: זה כמובן סטטיסטי ומבוסס על סקרי מעסיקים, אבל אלה הנתונים הקיימים.

<דפנה אבירם-ניצן: אני חולקת על הנתונים הללו.

<דפנה אבירם-ניצן: יש לנו נתונים מסקרי שכר שערכנו, אני בדיוק שולפת את זה: רתך משתכר בממוצע 14,000 שקל.

<מיכל צוק: אני מציעה שתדברו עם בני פפרמן שהטבתם לתאר את הנתונים שלו, כי הנתונים האלה מבוססים על הסקרים שהוא עורך.

<דפנה אבירם-ניצן: אלו נתונים מסקרי שכר שערכנו.

<מיכל צוק: אני יודעת שיש שכר גבוה יותר אצל חלק מן המעסיקים, אבל אלה הנתונים הסטטיסטיים.

<מיכל צוק: אני מזמינה את כולם להיכנס לאתר שלנו ולראות את הנתונים שאנחנו מציגים שם.

<מיכל צוק: אם יש לכם הערות, נשמח לקבל.

<מיכל צוק: כתובת האתר היא: – רייטינג לעבודה.

<מיכל צוק: חשוב לנו שהציבור יראה.

מיקי רוזנטל: חלקתם על הנתונים של מרכז המחקר והמידע של הכנסת בדבר יוקר המחיה בארץ, שמעתי אתכם בעניין הזה.

מיקי רוזנטל: אולי כדאי שתתווכחו, אם יש לכם נתונים אחרים.

<דפנה אבירם-ניצן: אני מגלה עכשיו שהנתונים לא מדויקים.

<מיכל צוק: האתר הזה פתוח לציבור.

מיקי רוזנטל: או לפחות תגיעו לעמק השווה, שיהיה מסד נתונים שאפשר לפחות על-פיו להתנהל.

<מיכל צוק: אני רוצה לומר שכנראה הביקוש גדל – ואני יודעת שיש איזו עלייה, הנתונים הסטטיסטיים נמצאים תמיד קצת בפיגור – אני יודעת שיש מקומות שגם משלמים יותר, אבל עדיין הממוצע לא מראה את מה שאתם אומרים.

<מיכל צוק: זה אמירה אחת.

<מיכל צוק: יחד עם זאת, אנחנו מודעים וחושבים שבאמת הכשרה מקצועית והשכלה טכנולוגית היא אבן דרך חשובה מאוד.

<מיכל צוק: אני רוצה לתאר מספר דברים שאנחנו עושים וגם להציף את הקשיים.

<מיכל צוק: לגבי מכללות טכנולוגיות להנדסאים וטכנאים – הגענו ממש לפני כחודשיים לסיכום רב-שנתי עם המכללות הטכנולוגיות – חברת הכנסת פרנקל מכירה את זה – שנותן אופק ונותן יכולת תכנון, שיש בצדו תוספת משמעותית של משאבים למכללות הטכנולוגיות, שיאפשר לתת משאבים רבים יותר להכשרה של אותם סטודנטים, מצד אחד.

<מיכל צוק: מצד שני, יש שינוי מבני של אופן התקצוב ושל גודל מינימלי של המכללות, מתוך כוונה שבאמת יהיו תמריצים להביא הכשרה גם איכותית יותר, לא רק כמותית אלא גם איכותית.

<מיכל צוק: זה על רגל אחת.

<מיכל צוק: אני מאמינה שבשנים הקרובות נראה את זה.

<מיכל צוק: שמענו הרבה בקשות מצד התעשיינים לכוח אדם מיומן יותר, גם באיכות שלו.

<מיכל צוק: אני מאמינה שבהקשר הזה אנחנו נראה תוצאות משמעותיות בשנתיים-שלוש הקרובות.

<מיכל צוק: בנושא הכשרות למבוגרים, שציינה חברת הכנסת פרנקל – אכן התקציב להכשרות מקצועיות בעשור האחרון ירד בצורה מאוד-מאוד דרמטית.

<מיכל צוק: איפה שאנחנו יכולים לתת ולגייס משאבים נוספים ולהגיע לסיכומים תקציביים אנחנו מגיעים, ואפרט מייד.

<מיכל צוק: למשל בתחום הבנייה, אנחנו עומדים ממש לפני חתימה של הסכם עם הקבלנים על הסכם להכשרת עובדים ישראלים לבנייה בהיקף של 87 מיליון שקלים.

<מיכל צוק: אני מקווה שבשבועות הקרובים יהיה טקס חתימה שיאפשר לנו לצאת לדרך.

<מיכל צוק: לקח זמן רב לגבש את ההסכם הזה ואנחנו ממש-ממש בישורת האחרונה, בעבודה משותפת עם המעסיקים.

<מיכל צוק: העבודה המשותפת עם מעסיקים היא חלק משמעותי מאוד ביכולת שלנו לגייס משאבים נוספים לטובת עניין ההכשרות.

<מיכל צוק: נושא של הכשרות למלונאות, שנידון כאן בוועדה לפני כמה חודשים – הבאנו לסיכום תקציבי עם תוספת תקציבים.

<מיכל צוק: בשנת 2014 יהיו 15 מיליון שקל, ואנחנו נמצאים בתהליך של שינוי מסוים באופן ההכשרה.

<מיכל צוק: עוד פעם, יחד עם המעסיקים מנסים לגבש מתווה שיאפשר לנו להגיע לכך שתהיה לנו גם ודאות, כדי שתשתיות שמכשירות למלונאות יוכלו להתקיים ושתהיה ודאות תקציבית בנושא הזה.

<מיכל צוק: לשנה הנוכחית יש 15 מיליון שקלים.

<מיכל צוק: יש 15 מיליון שקלים לשוברים לאוכלוסייה הכללית, כולל אוכלוסיות יעד, כאשר בכל התוכניות שלנו שמקדמות תעסוקה, למשל של אוכלוסייה חרדית, ניתן גם הכשרות מקצועיות כנדבך בתוך התוכנית.

מיקי רוזנטל: מה התקציב הכולל?

<מיכל צוק: למעט הדברים האלה, התקציב הכללי הרגיל מאוד-מאוד נמוך.

<מיכל צוק: אני לא מחביאה.

<מיכל צוק: יש צורך לגייס משאבים.

מיקי רוזנטל: זה מצביע על סדר עדיפויות.

<מיכל צוק: אני רוצה להתייחס לזה.

<מיכל צוק: כפי שאמרתי, לא הכול נקי מקשיים.

<מיכל צוק: בהחלט יש לנו קושי.

<מיכל צוק: המשאבים, מעבר למה שציינתי, מאוד מצומצמים לנושא ההכשרה המקצועית והם הולכים ומידרדרים.

<מיכל צוק: אבל כאן אני קוראת גם להתאחדות התעשיינים.

<מיכל צוק: אמרתי להם, ב-4 השנים האחרונות, בין 2009-2013, חלק מתוספות המשאבים שאנחנו קיבלנו, כי הצלחנו להגיע להבנות עם משרד האוצר, היו במאבק ביחד עם התאחדות התעשיינים.

<מיכל צוק: בתקציב האחרון היינו שם לבד.

<מיכל צוק: אני בהחלט מקווה שהתאחדות התעשיינים תתייצב ביחד אתנו בדיוני התקציב הבאים ונוכל לגבש תוספות ולקבל תוספות כדי לשקף את הצורך.

<מיכל צוק: אני חושבת שגם משרד האוצר, כשראה שאנחנו לבד בסיפור חשב שאולי זה מאותת על כך שזה פחות מעניין.

<מיכל צוק: בסוף צריך להיות שם ב-money time, בדיוני התקציב, כדי להצליח לגבש סיכומים תקציביים.

<מיכל צוק: בנושא הזה להרבה מאוד דברים הצלחנו להשיג תקציבים.

<מיכל צוק: להכשרה מקצועית, לא.

<מיכל צוק: מה לא עשינו בהקשר הזה?

<מיכל צוק: לא מיצינו תביעות, וזה גם דבר חריג.

<מיכל צוק: בדרך כלל אתה מגיע לסיכום תקציבי ואתה ממצה תביעות.

<מיכל צוק: בנושאים של הכשרה מקצועית, לאחר שראינו שבאמת התוספות היו לא משמעותיות, לא מיצינו.

<מיכל צוק: כאן אני קוראת שוב למעסיקים.

<מיכל צוק: כל אימת שמעסיק יגיע אליי, זה לא חייב להיות אפילו התאחדות התעשיינים, ויגיד: יש לי מחסור ב-א', ב', ג', אני מוכן לקלוט את העובדים, אני מתחייב – וזה לא חייב להיות במאה אחוז כי בוודאי לא כולם מוכשרים – אנחנו נדע או להביא תוספת משאבים לעניין הזה או לנסות לסייע לו בחליפה ספציפית.

<מיכל צוק: בהקשר הזה אציין שיש לנו כלים נוספים.

<מיכל צוק: יש כלים של On the job ויש כלים של כיתה במפעל שאנחנו מקיימים היום.

<מיכל צוק: אין להם מיצוי טוב כי הכלים לא מספיק גמישים.

<מיכל צוק: אנחנו נמצאים היום בתהליך של הגמשת הכלים ואנחנו עושים את זה בהתייעצות עם המעסיקים, גם ב"קולות קוראים" וגם עם התאחדות התעשיינים.

<מיכל צוק: אני מעריכה שבחודש הקרוב נוהל חדש של ה-OGT שגובש עם המעסיקים ועם התעשיינים, שהוא הרבה-הרבה יותר גמיש, עם זמני תגובה יותר גמישים, שיאפשר לנו באמת לתת מענה יותר נכון במגוון רחב יותר של תחומים ומקצועות, יהיה גם על הפרק וזה ישפר את הדבר.

<מיכל צוק: אבל עוד פעם, זה לא בא כתחליף להכשרות הכלליות.

<מיכל צוק: וכאן אני קוראת עוד פעם להתאחדות התעשיינים להיות אתנו כתף אל כתף ברגע הרלוונטי של דיוני התקציב.

<מיכל צוק: זה מאוד-מאוד יסייע לנו לגבש עוד משאבים.

<מיכל צוק: ודבר אחרון, הנוער.

<מיכל צוק: אנחנו מנהלים מערכת במשרד הכלכלה של 14,000 תלמידים של החינוך המקצועי.

<מיכל צוק: אנחנו עושים שם עבודה מצוינת.

<מיכל צוק: אנחנו נוגעים בבני הנוער היותר חלשים בחברה.

<מיכל צוק: הם לא נולדו אצלנו.

<מיכל צוק: זה שאומרים איפה משרד החינוך – הם ילדים שעברו במערכת החינוך, הם היו באחריות מערכת החינוך ומערכת החינוך לא הצליחה לטפל בהם.

<מיכל צוק: הם מגיעים אלינו ואנחנו מוציאים אותם בעלי מקצוע ראויים.

<מיכל צוק: אני חושבת שעל זה, קודם כול האנשים שעוסקים במלאכה ראויים לתודה ולברכה.

<מיכל צוק: אני חושבת שגם מדינת ישראל וגם המעסיקים והתעשיינים מרוויחים מזה.

<מיכל צוק: יש לנו ביקושים, אנחנו יכולים לגדול.

<מיכל צוק: מגיעים אליי ראשי עיריות שרוצים לפתוח עוד.

<מיכל צוק: אנחנו מנסים מן הגורן ומן היקב לגייס עוד משאבים כדי לפתוח מסגרות.

<מיכל צוק: אני מציפה כאן שיש בעיה.

<מיכל צוק: אם היתה לי עוד תוספת משאבים לנושא של הנוער הייתי יכולה לפתוח עוד כיתות ועוד בתי-ספר של חינוך מקצועי.

<מיכל צוק: כרגע המגבלה שלי היא לא מגבלת הביקוש, כפי שהיה במשך שנים רבות, אלא מגבלת תקציב.

<מיכל צוק: זה דבר ראשון.

<מיכל צוק: דבר שני, בסוגיה של איפה זה יושב – צר לי שכל הדיון הזה נהיה דיון טריטוריאלי.

<מיכל צוק: אני חושבת שאנחנו צריכים להסתכל ביחד ולראות איך מחזקים את החינוך המקצועי של הנוער בישראל.

<מיכל צוק: זה דיון שהוא יותר לטווח ארוך, אבל כן אגיד מילה אחת.

<מיכל צוק: אני מעריכה מאוד את המדיניות החדשה ואת הרוח שנושבת מצד שר החינוך והצוות שלו, לחזק חינוך מקצועי.

<מיכל צוק: אני חושבת שזה נכון, אבל אסור לנו להישבות בהיבט הזה, שבמשך 30 שנים החינוך המקצועי במדינת ישראל יורד ומידרדר בגלל מדיניות מכוונת של משרד החינוך.

<מיכל צוק: אני מכירה היטב, לא בכובע שלי במשרד הכלכלה.

<מיכל צוק: כאשר הייתי במשרד האוצר ליוויתי שנים רבות את מערכת החינוך והיתה שם, ממש עד השנים האחרונות, לא מעבר להרי החושך, מדיניות מכוונת.

<מיכל צוק: אני חושבת שאם יש שינוי של הפרדיגמה ואם יש שינוי של הסיפור והנרטיב, זה שינוי מבורך.

<מיכל צוק: צריך לעשות אותו בזהירות רבה מאוד כדי שהוא יחלחל נכון בתוך משרד החינוך.

<מיכל צוק: שינוי כזה לא עושים ביום.

<מיכל צוק: עד שהוא יקרה ועד שכל מערכת החינוך, שתחת אחריות משרד החינוך, באמת כל הפקידוּת וכל העוסקים במלאכה יבינו שבגרות היא לא חזות הכול, ייקח זמן.

<מיכל צוק: עד אז אני מקווה מאוד שתימצא הדרך לחזק גם את מערכת החינוך שבאחריות משרד הכלכלה, שהיתה שם כל השנים, שנותנת מקצועיות ראויה, שעושה עבודת קודש ועבודה מקצועית ומפתחת את ההון האנושי במדינת ישראל.

<מיכל צוק: צריך לראות איך עושים את זה בכלים שלובים ולא במלחמה על טריטוריה.

מיקי רוזנטל: תודה רבה לך.

מיקי רוזנטל: מאחר ונשארנו מעטים אז ארשה לעצמי לומר גם איזו מילה אישית, שאני בדרך כלל לא אומר.

מיקי רוזנטל: אני מקווה שגורלה של התעשייה הישראלית לא יהיה כגורלו של התעשיין שרגא רוזנטל שהיה מהבעלים של אחד המפעלים הכי גדולים בישראל בראשית המדינה, המפעלים הפרטיים.

מיקי רוזנטל: הוא היה מסגר, במו ידיו הקים מפעל שאחר-כך בנה את רוב התשתיות של המיכון החקלאי במדינת ישראל בקיבוצים – דירים, בתי אריזה וכולי, מפעל שנקרא "שרנוע".

מיקי רוזנטל: המפעל הזה היה אחד המפעלים הכי גדולים בראשית המדינה, ואז המדינה נקלעה למיתון, בשנות השישים.

מיקי רוזנטל: המפעל העסיק בשנות השישים 150 עובדים.

מיקי רוזנטל: זה כמו להעסיק היום 2,000 בערך.

מיקי רוזנטל: אבא שלי סירב לפטר עובדים, אבל הלב שלו לא עמד במשימה והוא קרס.

מיקי רוזנטל: אני חושש שאם לא נסייע לתעשייה הישראלית גורלה עשוי להיות דומה.

מיקי רוזנטל: אני מצטער על הווידוי אבל האנלוגיה עלתה במוחי והרשיתי לעצמי, מכיוון שרוב המשתתפים כבר הלכו והעיתונאים יצאו.

מיקי רוזנטל: אנחנו נסכם את הדיון.

מיקי רוזנטל: הוועדה קוראת לממשלה לנקוט במדיניות שתחזק את התעשייה הישראלית ותעודד רכישת מוצרים כחול-לבן כמנוף לקידום התעסוקה והתעשייה.

מיקי רוזנטל: הוועדה דורשת ממשרד האוצר להעביר לידיה בתוך 4 חודשים את מסקנות הוועדה שהקים משרד האוצר בעניין השפעת תקנות חובת המכרזים על העדפת תוצרת הארץ, ואת מסקנות הוועדה בראשות החשבת הכללית במשרד האוצר לעניין הכדאיות המשקית להעדפת תוצרת הארץ.

מיקי רוזנטל: הוועדה תדון כמובן במסקנות של הוועדות הללו.

מיקי רוזנטל: הוועדה קוראת לממשלה לקבל החלטה בדבר האחריות המיניסטריאלית לעניין החינוך המקצועי – משרד הכלכלה או משרד החינוך – ובעיקר להפסיק את הריב הטריטוריאלי, כדי להבטיח את הכשרת כוח האדם המקצועי הראוי ולתת כבוד למקצועות הללו.

מיקי רוזנטל: הוועדה קוראת לממשלה לחזק את התעשייה המסורתית וכך להגדיל את מספר מקומות העבודה, בעיקר בפריפריה.

מיקי רוזנטל: כמו כן, לנקוט בצעדים להעלאת פריון העבודה באמצעות הגדלת מסגרות הכשרה מקצועית והכשרה פנים-מפעלית.

מיקי רוזנטל: כולנו שותפים לדאגה לתעשייה הישראלית, אבל מילים לא מספיקות.

מיקי רוזנטל: צריך להתחיל לפעול, ובמרץ.

מיקי רוזנטל: הישיבה נעולה.

מיקי רוזנטל: תודה רבה לכם.