ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 151, 2014-02-10 11:00

עמרם מצנע: בוקר טוב לכולם.

עמרם מצנע: אני מאוד שמחתי על היוזמה לקיים את המפגש הזה בוועדת החינוך וללמוד על העשייה ההומניטרית הכול כך חשובה לשכנים שלנו מצפון.

עמרם מצנע: זה לא סוד שהסורים היו תמיד אויבים מרים של מדינת ישראל, אבל זה גם נכון יהיה לומר שהלב נחמץ וקשה מאוד להישאר אדיש למראות המגיעים אלינו מהמאבקים הפנים סוריים.

עמרם מצנע: לא שיש שם טובים, נדמה לי ששם כולם רעים, לפחות בהתנהגויות אחד כלפי השני, אבל את המחיר כרגיל משלמים אזרחים, ילדים, נשים, מבוגרים וגם אנשים אחרים במרחץ דמים ואכזריות שאני לא זוכר כמותה.

עמרם מצנע: נדמה לי שזה היה אך טבעי, למרות שזה לקח קצת זמן, שגם הגופים הרשמיים הישראליים וגם הארגונים האזרחיים ירגישו צורך לקיים פעילות הומניטרית כדי לעזור לאנשים שכל כך סובלים שם, בין אם הם בתוך סוריה, או בין אם הם במחנות הפליטים בטורקיה או בירדן.

עמרם מצנע: זהו.

עמרם מצנע: זו הפתיחה שלי.

עמרם מצנע: אני חושב שזה כבוד לחברה הישראלית.

עמרם מצנע: נדמה לי שזה צריך להיות קצת יותר מובלט באמצעי התקשורת ובעולם, כדי שיראו את הפנים היפות של החברה הישראלית.

עמרם מצנע: אני שמח על כך שתנועות הנוער הם אלה שנזעקו, יזמו ועושים ככל שביכולתם כדי לעזור ולסייע.

עמרם מצנע: את גל לוסקי אני מכיר כבר הרבה שנים, עוד לפני שאתם הכרתם אותה ובאמת, גל, אני מכיר את רוב הפעילויות שאת עושה, חלק מהן מסווגות גם כלפיי, אבל אין ספק שאם יש פנים יפות בכלל, גם במקומות שבהם את מגיעה ונותנת קצת חוויה מה זה ישראליות, מה זה מורל ומוסר יהודי, אז באמת כל הכבוד.

עמרם מצנע: אני אתן לך לפתוח.

<גל לוסקי: תודה רבה, בוקר טוב.

<גל לוסקי: קוראים לי גל לוסקי ואני מייסדת הארגון שנקרא Israeli Flying Aid, זה ארגון שמתמחה בהעברת סיוע מציל חיים לאוכלוסיות במצבי אסון וסכסוך בשני יעדים עיקריים.

<גל לוסקי: היעדים הראשונים שלקחנו על עצמנו זה מדינות שאין להן קשר דיפלומטי עם ישראל, על מנת להשלים את מדינת ישראל במקומות שהיא יכולה ללכת ועושה עבודה מצוינת ולפצות אותם בנתינה אזרחית בשעתם הקשה, והיעדים האחרים הם אותן מדינות שאוסרות על הכנסת סיוע לתחומן, בעקבות אסונות או במהלך סכסוכים והמשפט שאתם רואים פה זה המשפט שבגינו הוקם הארגון, 'אף אחד לא מבקש רשות להרוג, אנחנו לא מבקשים רשות להציל חיים'.

<גל לוסקי: הארגון מבוסס מתנדבים בלבד שמחולקים למספר קטגוריות ולמעשה פעל עד היום בכמה וכמה מדינות, סודן, פקיסטן, אינדונזיה, עירק.

<גל לוסקי: הארגון עושה ארבע פעולות עיקריות, רפואת חירום, מפעלי הזנה המוניים, טראומה בעיקר ביתומים ואלמנות וכמובן פינוי הריסות ואיתור לכודים.

<גל לוסקי: אני רוצה להגיד משהו כאן

<גל לוסקי: בשולחן הזה ואני מיד אגלוש לפעילות עם הנוער.

<גל לוסקי: שביעות גדולה יש בעולם ביחס אלינו ובכלל, אבל ביחס אלינו בעיקר וכולנו מרגישים על בשרנו את הגינויים במועצת הביטחון בפרק 7, השכם והערב, אנחנו הכוכבים הגדולים של המועצה, כשהגינויים האלה מתבססים על שלושה פרמטרים שמאפשרים אותם.

<גל לוסקי: אחד זה מעשה אגרסיבי, השני זה פשע נגד האנושות והשלישי זה רצח עם.

<גל לוסקי: אני רוצה שתבינו שהארגון הזה הוקם על הרקע הזה שהפשע הכי גדול לא נכלל בהגדרות האלה וזה מניעת סיוע מציל חיים.

<גל לוסקי: באמצעות מניעת סיוע מתקיים לו רצח שקט, בעיקר בשלטונות אפלים ובמדינות לא דמוקרטיות ובגין העניין הזה שמנו לעצמנו למטרה להאיר את עיני העולם ולהיות שם ולצעוק את צעקתם של חסרי הקול.

<גל לוסקי: אני חושבת שכולנו חייבים את זה, ככאלה שגדלו על ברכי השואה.

<גל לוסקי: הארגון שלנו עד היום העביר טונות רבות של מזון, של אמצעים סניטריים, של תרופות, שני חדרי ניתוח שדה, 500 מצלמות כדי שהנוער יוכל לתעד את הזוועות האלה ויהיה לו קל יותר לצעוק את הצעקה, וכמובן ניתוחים של אותם ילדים.

<גל לוסקי: אתם יכולים לראות איך מתבצע הסיוע הזה, זה לא תמיד פשוט, זה בנראות מקומית.

<גל לוסקי: ליצנים רפואיים שמטפלים בנפגעות תקיפה מינית, על הרקע הזה, מאחר שהן לא מוכנות לדבר, דרך מתורגמנים, בשל החשיפה של הסוד הזה, שיפסול אותן מלהתחתן ויפגע במשפחתן.

<גל לוסקי: את אוהלי חדר הניתוח אתם רואים ואת היתר.

<גל לוסקי: ליסה יושבת כאן בצד ימין, מתנדבת שלנו, והיא זאת שאוחזת את התינוק הזה שצריך ניתוח דחוף.

<גל לוסקי: הדגל שם מאחורה יכול לספר סיפור.

<גל לוסקי: טיפה על המלחמה הזאת תיכף נוסיף, אבל אני רק אגיד דבר אחד.

<גל לוסקי: להיות קולם של חסרי הקול, ובאמת המורשת שגדלנו עליה כאן, אני חושבת שזו אחת המשימות הכי משמעותיות ואני נורא שמחה שלנוער העובד יש אג'נדה מאוד ספציפית בעניין הזה וארגון שמתמחה ועוסק בטבח עם גם ברמה החינוכית וגם ברמה אחרת.

<גל לוסקי: אנחנו הכנסנו את אותם 500 מצלמות ומשדרים לווייניים, על מנת לחבר, מאחר שתמונת המצב בשטח הייתה מאוד מאוד דרמטית לעומת מה שאנחנו רואים פה בתקשורת והתמונות האלה אכן הובילו איזה שהיא צעקה.

<גל לוסקי: אתם יכולים לראות שחלק מהתמונות הראשונות של הפיגוע הכימי הגדול יצאו מהמצלמות של בני הנוער האלה, ואפילו עלו על רשתות כאלה ואחרות.

<גל לוסקי: זה הכול תמונות מאותן מצלמות.

<גל לוסקי: אתם רואים את האחוז הגבוה של הילדים.

<גל לוסקי: זווית קטנה אחת, בית כנסת Jober synagogue, בן 2,600 שנה, שנשמר עד לא מזמן, עד מרץ האחרון, הופגז.

<גל לוסקי: אלנוסרא התחבאו בבית הכנסת ואסד נאלץ בסוף, 'נאלץ', אני לא בטוחה שבצער גדול, אבל פגע בבית הכנסת, חלק מספרי הקודש, אתם רואים מה כתוב פה, אנחנו ביקשנו שיראו לנו שיש להם אכן שליטה בבית הכנסת הזה.

<גל לוסקי: אתם רואים פה IFA Motti, IFA בשבילנו Israeli Flying Aid, בשבילם זה International Flying Aid ואתם רואים, חלק מספרי הקודש מתועדים עבורנו ושלבי ההוצאה מתקיימים.

<גל לוסקי: אני אגיד משהו קטן, אנחנו הולכים לעשות סיוע ועוסקים בהצלת חיים נטו ועם כל הציניות ומה שעוטף אותנו היום, אנחנו לא מאמינים בכלל שאנחנו יכולים לחולל שינוי קטן שבקטנים.

<גל לוסקי: ובאמת, לפעמים זה קורה.

<גל לוסקי: לא מזמן היה יום הולדת של הנשיא שלנו ואחד מהאנשים שעובד איתי תקופה מאוד ארוכה, גנרל מאוד מאוד בכיר שמכיר את הסיוע הישראלי לאורך כמעט שלוש השנים האלה עוד מעט, סיפרתי לו שאני הולכת לוועידת הנשיא ושיש יום הולדת לפרס והוא בן 90, כולם מכירים היטב את החזון שלו למזרח תיכון חדש, והוא אמר לי 'תני לי לברך אותו ברכה, יש לך אומץ?

<גל לוסקי: ' אמרתי, 'האומץ שלי אני פה איתך, נראה לי הרבה פחות מפחיד לדבר אצל הנשיא שלי על הבמה, אבל בוא תקליט ברכה ותן לי אותה'.

<גל לוסקי: אז זאת הברכה, ושינוי קטן פצפון בממש 60 שניות, ואחרי זה אני מעבירה את השרביט לנוער העובד והלומד.

<גל לוסקי: (סרטון).

<גל לוסקי: אז הדגל הזה עבר למעשה אליי וכשירדתי מהבמה הוצאתי אותו והגשתי אותו ואמרתי שלדעתי זה הדגל הסורי הראשון שמגיע הנה, לא כפרובוקציה, אלא באמת כפנייה לדיאלוג של סורים בצד השני.

<גל לוסקי: אני אגיד דבר אחרון.

<גל לוסקי: לא תמיד קל לעבוד ככה, הרבה שנים ניקרה בנו החשיבה והתהייה איפה מבוססת החמלה בעתיד שלנו כחברה אזרחית ישראלית ולא ניתנה לנו הזדמנות לבדוק את זה.

<גל לוסקי: לא ניתנה לנו הזדמנות כי בסיס העבודה שלנו הוא בחו"ל וכאן, דווקא בנושא הסורי, פניתי לתנועות הנוער, שהרימו את הכפפה מיד, הנוער העובד היה הראשון שהרים את הכפפה מיידית ומשם תיכף תקבלו את הפירוט איך זה התגלגל, טונות רבות של ציוד מאוד מאוד קריטי לחורף הזה והם יפרטו.

<גל לוסקי: אז תודה רבה לוועדת החינוך באמת על היוזמה להזמין את הנוער ולקדם את זה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: נמצאים איתנו חברי הכנסת חמד עמאר, משה מזרחי ואיתן כבל.

עמרם מצנע: מתי שתרצו להתייחס, אתם מוזמנים.

משה מזרחי: באנו לשמוע קודם כל.

עמרם מצנע: בבקשה, הנוער עובד ולומד.

עמרם מצנע: אני מתנצל, אבל גם אני חניך של הנוער העובד והלומד.

<הוד לייש: אני בתוך הנוער והעובד ריכזתי את המבצע.

<הוד לייש: אני אגיד כמה מילים לפתיחה ואז נראה סרטון קצר ובעיקר אני רוצה לתת לעוד אנשים שעשו את המבצע בשטח לדבר.

<הוד לייש: קודם כל אני מודה על ההזמנה לכאן, אני אגיד שהנוער העובד והלומד 'דרור ישראל' בעצם חיפשנו במשך חודשים רבים מה ניתן לעשות ביחס למצב הזה שקורה בסוריה, הרגשה שבאמת מתחולל שם פשע גדול מאוד ואסון מאוד גדול ובאמת כש-IFA פנו אלינו והציעו לנו לשתף פעולה במבצע איסוף ציוד מציל חיים, אז זה פגש אותנו בנקודה שנענתה לעניין הזה ובאמת נתנה מענה לצורך הזה אצלנו.

<הוד לייש: הנוער העובד והלומד היא תנועה שחברים בה יהודים, ערבים, דרוזים, בעצם מכל רחבי החברה הישראלית, גם נערים לומדים, גם נערים עובדים, ובמובן הזה את כל הציבורים האלה המצב הזה בסוריה פגש ונתן מענה, ועוד מעט גם נשמע.

<הוד לייש: יש פה גם מתוך הנוער העובד והלומד גם רכזי קנים ערביים, גם מהצפון וגם מהנגב וגם מתוך הציבור היהודי, גם רכזי קנים, קומינרים בשנת שירות, חניכות, שניתן לנציגות מהם לדבר.

<הוד לייש: לפני זה אנחנו ערכנו סרטון קצר, כדי לראות בעיניים מה קרה בשבועות האחרונים.

<הוד לייש: אז נראה את הסרטון.

<הוד לייש: (הקרנת סרטון) אני רוצה לתת למוחמד לספר.

<מוחמד אבו אל היג'א: אני מטמרה, אני מרכז את קן טמרה ומרכז את השירות הלאומי בקן הערבי.

<מוחמד אבו אל היג'א: אני מסתכל על התמונות ונזכר בכל מה שהתרחש.

<מוחמד אבו אל היג'א: יש לי קרוב משפחה ממחנה ירמוק והוא נפטר מקור.

<מוחמד אבו אל היג'א: אז אני כל כך מתרגש ואני אפתח בסיפור קטן על חניך אצלנו בקן כספייה בדרום, אבא שלו נתן לו מתנת יום הולדת בגדים יפים, בגדים חדשים, והוא נכנס לקן שלנו שם ומסר לרכז הקן שם ואומר לו 'זאת המתנה שלי.

<מוחמד אבו אל היג'א: לי לא מגיע, לילדים בסוריה מגיע יותר'.

<מוחמד אבו אל היג'א: וגם יש חניכים מכפר אבו בסמה, כפר לא מוכר, שם התאספו המתנדבים שלנו, יש קרוב ל-20 מתנדבי שירות לאומי בקן הזה והם שם התאספו ובסיור שלנו של הקן הערבי לשם שאלנו אותם, 'למרות שאתם כפר לא מוכר ואתם גם צריכים סיוע, למה כל כך התגייסתם לזה?' פתאום הם אומרים לי, 'אנחנו פה במדינת ישראל, לנו תכל'ס יש מי שתומך בנו, שם יש כל מיני דברים שהם רעים ודווקא שם צריכים לעזור'.

<מוחמד אבו אל היג'א: אז בתהליך הזה, זה לא פרויקט, אני קורא לזה תהליך, קוראים לו מבצע 'חום אנושי', זה חום אנושי, אנחנו מדברים על אנושיות, אנושיות זה ערך של כל חניכי התנועה, אם זה בקן ערבי ואם זה בכלל בתנועת הנוער, אנחנו מחנכים לערך האנושיות, לערך אהבת האחר.

<מוחמד אבו אל היג'א: לא סתם סיסמה של מערכת החינוך היום 'האחר הוא אני', לא משנה מי הוא האחר, ערבי, יהודי, סוני, שיעי, עלאווי, לא יודע מה, מסוריה, האחר הוא אני, אני רוצה לעזור לו, אני רוצה לתרום לו למרות כל הקשיים.

<מוחמד אבו אל היג'א: ואני ממש מודה לארגון ה-IFA.

<מוחמד אבו אל היג'א: זה לא קל.

<מוחמד אבו אל היג'א: התהליך הזה לא היה קל ולא היה פשוט ולמרות התקופה הקצרה, ואנחנו ממש מתנצלים, זה רק קרוב ל-11 משאיות, אבל זה בגלל חוסר הזמן.

<מוחמד אבו אל היג'א: אז אני מודה לכם.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: יש פה עוד מתנועות נוער?

<נפתלי דרעי: אני קודם כל מודה לך על הדיון.

<נפתלי דרעי: אני חושב שעצם העובדה שוועדת החינוך של כנסת ישראל מקיימת מפגש כזה סביב הסיוע לפליטים מסוריה זה הרבה כבוד לכנסת ולמדינת ישראל.

<נפתלי דרעי: כשקיבלתי את הטלפון מגל והיא סיפרה לי על ההתארגנות, זה היה אחרי שכבר הנוער העובד עשה את המבצע שלו והייתה פנייה לצופים ואז אמרו רגע, למה רק אלה ורק אלה, בואו נלך עם מועצת תנועות הנוער ונעשה עם כולם יחד.

<נפתלי דרעי: זה ככה החזיר אותי אחורה למעלה מעשור להתגייסות בזמנו שעשו תנועות הנוער למען הפליטים בקוסובו, שגם הם היו אזרחים ממוצא מוסלמי על אדמת אירופה.

<נפתלי דרעי: היינו שלושה חודשים במחנה הפליטים סטנקוביץ 2 במקדוניה, שלושה חודשים הפעלנו שם מרכז סיוע לילדים ובני נוער וכמובן התגובה המיידית הייתה שאנחנו בתוך העניין הזה ואנחנו שמחים להצטרף ליוזמה הזאת שהנוער העובד החל בה והצופים הביעו את הסכמתם להצטרף, ואנחנו עשינו פנייה לכלל תנועות הנוער ואני יכול להגיד שבימים אלה אנחנו מקבלים את התגובות ומרבית תנועות הנוער ייקחו חלק במבצע הזה.

<נפתלי דרעי: המבצע הקודם שהנוער העובד היה שותף לו עסק בנושא של איסוף ציוד להתמודד עם ימי החורף הקרים ואנחנו נעשה מבצע שיעסוק באיסוף מוצרי מזון כדי לסייע לאנשים ביום יום במזון שהם נזקקים לו.

<נפתלי דרעי: ברור לגמרי שבמצוקה של אנשים שנעשה להם עוול שלא באשמתם, בכל תהליך כזה, ולא חשוב אם זה קורה לנו בחברה שלנו או בחברות אחרות, כשתנועות הנוער נתקלות במצבים האלה אז הן מיד מתגייסות ונכונות לפעולה וזה יושב על בסיס הערכים הראשוני שלנו, שאנחנו לא יכולים לראות אדם במצוקה ולא להושיט לו יד.

<נפתלי דרעי: זה לא חשוב מה המוצא שלו ומה מינו והאם הוא היה אויב שלנו קודם או יהיה אויב שלנו מחר, כל השיקולים האלה עומדים בצד ובאותו רגע אתה מבין שאתה צריך לעזור לאנשים כי הם בני אדם.

<נפתלי דרעי: ואנחנו מאמינים שהדברים האלה גם בסופו של דבר יהיו גשר לקשרים אחרים וליוזמות אחרות.

<נפתלי דרעי: נתקלנו גם בהתארגנות בשאלות לגבי איפה עניי עירך קודמים, 'למה אתם לא עושים?', אז קודם חשוב לדעת שתנועות הנוער פועלות גם למען עניי עירך במשך כל השנה.

<נפתלי דרעי: מספיק לבוא ולהסתובב בדרום תל אביב ולראות את הפעילות של תנועות הנוער בסניפים וקנים למען ילדי פליטים ופעילות באזורים אחרים בארץ, כך שנעשית פעילות כל השנה, אבל אנחנו שמחים לקחת חלק גם בפעילות כזאת, שהיא עונה על מסכת הערכים שאנחנו מחנכים אליה ולדעתי היא מוסיפה כבוד גם לחברה הישראלית וגם למדינת ישראל ואנחנו שמחים להיות שותפים, וכמובן נשתף פעולה עם הארגון של גל ונסייע בכל מה שניתן בתקופה הקרובה כדי לעמוד ביעדים שאנחנו מציבים לעצמנו.

<נפתלי דרעי: נשאלות כל מיני שאלות לגבי למי זה מגיע, איך זה מגיע.

<נפתלי דרעי: אנחנו לא מתעסקים עם העניין הזה, אנחנו סומכים על האנשים שמתעסקים עם הדבר הזה.

<נפתלי דרעי: אנחנו יודעים שמי שצריך לדעת יודע ומי שצריך לעזור עוזר וזה מבחינתנו מספק ואנחנו מאמינים שהמצרכים האלה יגיעו לנזקקים בסופו של דבר.

<נפתלי דרעי: תודה רבה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: עכשיו הצופים והצופות.

<רלי ישראלי: אני מפקדת ההדרכה של התנועה.

<רלי ישראלי: אנחנו שמענו על היוזמה ואחת ממידות הצופה היא שהצופה הוא רע לכל אדם ומבחינתנו זה היה אך טבעי שאנחנו נצטרף ליוזמה הזאת ונעשה כל שביכולתנו כדי לתרום ולעזור.

<רלי ישראלי: דובר פה המון על סיוע ועל עזרה, אבל מבחינתנו יש פה גם איזה שהוא ערך מוסף והוא חינוך לערכים.

<רלי ישראלי: מבחינתנו כל חניך, כל פעיל, שלוקח חלק במבצע הזה לומד משהו, לומד משהו על חמלה והמון המון על אהבת אדם ומבחינתנו גם זו הצלחה.

<איתי זידנברג: בסך הכול, כמו שנאמר, אז גם בתוך דברות השומר יש את הדברה שהשומר הוא אחיעזר ואחיסמך, לא מדובר בשני אנשים, אלא... בסך הכול מדובר במשבר הומניטרי גדול ואני חושב שאחד הדברים שמאחד אותנו כיהודים, אחת הבשורות שאני חושב שהבאנו לעולם זה כל הנושא של תיקון עולם ולכן אם מה שנפתלי אמר ובהחלט גם בתוך החברה שלנו יש הרבה מאוד פעולות שנעשות על ידי תנועות הנוער אנחנו נשמח ורואים בזה שליחות להתגייס גם לטובת הדבר הזה.

<יואב בייר: אנחנו בכנפיים של קרמבו, מי שלא מכיר, זו תנועת נוער שהוקמה לפני עשור, שמשלבת ילדים עם ובלי צרכים מיוחדים.

<יואב בייר: הבסיס של התנועה זה אומר הזכות שלהם היא החובה שלנו ולחלוטין מהמקום הזה אנחנו גם רואים את עצמנו כחלק מהמבצע הזה, שהזכות שלהם והסיוע להם זו החובה שלנו ונשמח לקחת חלק כמובן.

עמרם מצנע: יפה, תודה רבה.

<גלית וידרמן: אני הסמנכ"ל של הסניף הישראלי של יוניסף.

<גלית וידרמן: יוניסף הוא קרן הילדים של האו"ם.

<גלית וידרמן: בשנתיים האחרונות הוכרז מצב חירום בדרגתו הגבוהה ביותר בסוריה ובעצם יוניסף פועל לטפל בפליטים הסורים ואנחנו נתקלים כאן בקושי בהתגייסות של הציבור הישראלי לפעילות הומינטרית בינלאומית ואני רוצה באמת לברך את הפעולה של גל לוסקי וההקמה של הארגון הזה והפעילות החשובה שהוא עושה, גם ברמה ההומינטרית ולא פחות מזה גם ברמה של ההסברה הישראלית והנראות הישראלית ברחבי העולם וגם את השותפות כאן של בִּרְכת, שהפעילות החברתית שלה הולכת לפניה והיא נהדרת, ובעיקר את תנועות הנוער שהתגייסו לעניין הזה.

<גלית וידרמן: האמנה הבינלאומית לזכויות הילד, אחד העקרונות החשובים ביותר שלה הוא העיקרון של השמעת קולם של הילדים ובני הנוער ואני חושבת שיש כאן אמירה מאוד מאוד חזקה של בני הנוער בישראל, של רעות ושל אחווה גם עם בני נוער אחרים שמוצאם שונה והאמפתיה שהם מגלים כלפי האחר כאן מחממת את הלב.

עמרם מצנע: משרד החינוך, בבקשה.

<איתן טימן: קודם כל אני רוצה לפתוח בזכות הברכה באמת, גם לך כיושב ראש ועדת החינוך שאתה מביא אור על פעילות מופלאה זאת שלמעשה בראייה שלנו אנחנו ייסדנו את הדגל שנקרא דגל המעורבות החברתית ודגל המעורבות החברתית מדבר באמת על להביא את בני הנוער, בעידן של כפר גלובלי, בעם שראה גם בצד השני מה זה להיות עם נרדף ואנחנו רואים בברכה בלתי רגילה את הפעילות הזאת.

<איתן טימן: גם הארגון המוביל וגם תנועות הנוער, שאצלנו זה אחד הדגלים שהמשרד שם אותו מול עיניו, לעודד כמה שיותר בני נוער להצטרף לתנועות נוער ואת חניכי תנועות הנוער, אני רוצה להגיד פה תודה על מה שנעשה.

<איתן טימן: השר גם שם לנגד עיניו לפעול לתיקון עולם.

<איתן טימן: מצד אחד הוא אומר האחר הוא אני, מצד שני אנחנו מדברים על חברת מופת וכל הדברים האלה יושבים פה כרגע.

<איתן טימן: כשאתה רואה את העשייה, אתה רואה את האור ואתה רואה גם את האכפתיות של כל אחד מבני הנוער והפסיפס האנושי היפה של הישראליות אתה רואה באמת שהחוסן שלנו בנוי על הרבה מאוד עשיות מעין אלה.

<איתן טימן: זה גם חלק מהסולידריות וההומניזם שאנחנו מחנכים אליו וגם האקטיביזם החברתי, ולכן מה שאני רוצה להגיד זה יישר כוח אדיר לילדים, לתנועות, לוועדה ולארגון.

<איתן טימן: תודה רבה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: יש פה מישהו ממשרד החוץ?

עמרם מצנע: בבקשה.

<אמיר ויסברוד: קודם כל אני גם רוצה להצטרף ולברך את כל האנשים שעושים את זה.

<אמיר ויסברוד: לא תמיד רואים את התוצאות, אבל קודם כל כמו שאמרתם, זה הערך החינוכי הפנימי והתוצאות נבנות לאורך תקופה.

<אמיר ויסברוד: אתם מוזמנים גם לפנות אלינו, לפעמים יש לנו הצעות ודברים שאנחנו לא תמיד יודעים איך לטפל בהם לוגיסטית, אנחנו גם עושים דברים בצורה מוצנעת, לא תמיד זה קל בגלל כל מה שראיתם, פתקיות ודברים אחרים.

<אמיר ויסברוד: מגיעות אלינו כל מיני פניות, החל בסורים בחו"ל וכלה באחרים, בחלק אנחנו מטפלים, תמיד יש מקום לעשות עוד ו - - -

עמרם מצנע: מה מדיניות משרד החוץ מבחינת פרסום והעברת האינפורמציה הזו לנציגויות שלנו בעולם?

<אמיר ויסברוד: קודם כל אני למדתי פה היום הרבה.

<אמיר ויסברוד: אנחנו לא מכירים את כל הפעילויות האלה שנעשות.

<אמיר ויסברוד: אני חושב שפעילויות כאלה שנעשות, של NGO'S וכדומה, צריך לפרסם אותן, לא תמיד עם שמות ותמונות, כי יש פה בעיה של הצד השני ולפגוע, אבל אני מאוד אשמח לרכז את כל המידע הזה ולהוציא את זה, אני חושב שזה חשוב.

<אמיר ויסברוד: אני חושב שצריך למצוא פה איזון בין מצד אחד להראות ומצד שני להסתכל על האנשים מהצד השני, שזה לא תמיד קל להם, אבל בוודאי שפעילויות כאלה ודברים כאלה, יש רק ברכה בלהראות בזה ואנחנו תומכים.

<אמיר ויסברוד: הרבה פעמים ארגונים בלתי ממשלתיים עובדים לבד, ואני חושב שזה טוב, הם עושים כל אחד את ההסברה בדרכו, אבל אני לא בטוח שרואים את זה ויודעים את זה.

<אמיר ויסברוד: אנחנו חיים פה באיזה מתח די מובנה.

עמרם מצנע: בחזיתות שיש לכם בעולם, תביאו את התמונות, את הסיפורים.

עמרם מצנע: יש לנו נציגויות בכל העולם.

<אמיר ויסברוד: אני אשמח.

<אמיר ויסברוד: תעבירו את הדברים האלה ובשמחה רבה.

אברהם מיכאלי: אבל איך אפשר לקבל עזרה נוספת ממשרד החוץ?

אברהם מיכאלי: זו גם שאלה.

אברהם מיכאלי: הרי הארגון הזה עובד כבר הרבה מאוד שנים וניסינו בעבר כמה פעמים לחבר ביניכם ואתם לא בדיוק ששים לעשות את זה.

<אמיר ויסברוד: אנחנו עשינו פעילויות, אני יודע שגל בקשר עם אנשים מהמשרד ואנחנו גם עושים פעילויות הומינטריות של המשרד בצורה עצמאית.

<אמיר ויסברוד: אני מזמין אתכם לפנות, בשמחה, אנחנו כן מוכנים לתמוך בפעילות הומינטרית.

<אמיר ויסברוד: אנחנו גם הצענו סיוע הומניטרי לארגונים בינלאומיים, הצלב האדום, UNCHR, זה לא תמיד קל, הם לא תמיד רוצים - - - אני חושב שדווקא הערוצים שלכם, שהם ערוצים לא רשמיים, יותר קל לתמוך בהם, ואני מזמין אתכם לפנות אלינו.

<גל לוסקי: אני חושבת שזו החמצה גדולה שאתם מציעים עזרה לארגונים חוץ ישראליים.

<גל לוסקי: UNCHR, world food program, כל אלה, הם לא צריכים את העזרה הצנועה שישראל יודעת לתת, בו בזמן שהארגונים הישראליים כמהים לאותה עזרה ובעיקר אם זה יכול לשמש אחר כך את מערכות ההסברה, לסגור את המעגל זה יהיה מאוד משמעותי.

<אמיר ויסברוד: אני מזמין אתכם, באמת בשמחה רבה.

<גל לוסקי: ננסה בפעם השביעית.

אברהם מיכאלי: ראיתי את הנושא שבסדר היום ואמרתי שחייבים להיכנס, גם לשבח את הפעילות של תנועות הנוער בוודאי.

אברהם מיכאלי: אני חושב שתנועות הנוער בקטע הזה של הסיוע ההומינטרי, במיוחד לפליטים מסוריה, אין ספק שזה מגביר את הקירוב גם של תנועות הנוער לנעשה שם, לצערנו, עם כל הזוועות שקורות שם, וגם להתנדב מול עם שנחשב עם אויב, במרכאות, אבל אותם אנשים שמגיעים פה, אנחנו מתייחסים אליהם בצורה הומניטרית.

אברהם מיכאלי: אין לי ספק שפה צריך לשבח את גל על הנועזות שלה והפעילות שלה.

אברהם מיכאלי: בפעם הראשונה שהיא פנתה אלינו, אני מתייחס לחברים שיושבים פה, הוותיקים פה, אמרנו לה 'מטורפת' והתערבנו.

אברהם מיכאלי: וכל פעם שהתערבנו זרקו אותנו מכל המשרדים, כי אמרו לנו 'מה אתה בכלל פונה על כזה דבר?

אברהם מיכאלי: ' אבל אין ספק שצריך לשבח אותה על האומץ שלה ועל הנחישות שלה להילחם מול דברים שהם - - - בוא נגיד ככה, אנחנו משרדים, ממשלה, בירוקרטיה, אבל העיקרון בסוף זה שניצח ואני חושב שהיו פה תקופות שגל קיבלה סיוע ממשרדי הממשלה, כשאף אחד לא רצה בכלל לדעת שפעילויות כאלה נעשות.

אברהם מיכאלי: במקרה הזה זה מקרה מאוד מאוד טרגי ועצוב של פליטים מסוריה, אבל אנחנו מכירים את גל כבר ממבצעים אחרים נועזים, שאולי זה לא המקום לחשוף את הכול, אבל הרבה מאוד מקומות שעשינו מבצעים משותפים במדינות הכי מוזרות שבעולם, במובן של קשרים של מדינת ישראל.

אברהם מיכאלי: אני מצדיק את גל בדבר אחד.

אברהם מיכאלי: אנחנו הגענו לאתרים מסוימים שהיו שם כוחות כאלה ואחרים שפעלו גם בשטח, ואותם כוחות מקבלים סיוע ממדינת ישראל, ואנחנו כישראלים שהגענו לשם הרגשנו שאנחנו מסתדרים בשנור עצמי שלנו, ובקטע הזה, לדעתי, אנחנו כן יכולים לשבת ולבנות איזה שהיא תכנית.

אברהם מיכאלי: אתם המנוסים פה שיושבים, כל אחד יודע איך בחוכמה אפשר לעשות דברים גם מבלי לפגוע במערכות יחסים בין מדינות ולא לפגוע בדיפלומטיה של משרד החוץ באותן מדינות.

אברהם מיכאלי: גל הרבה פעמים, בחולצות שמחליפים שם באותן מדינות, כי אף אחד לא מזהה אותם כישראלים, זה חלק מהפעילות, שאנחנו רוצים לעזור, רוצים לסייע, ומצד שני בסוף תקציבים אין לזה ותקציב לגייס לכל מבצע כזה זה הרבה כסף.

אברהם מיכאלי: לכן אני גם משבח וגם מבקש שמשרדי הממשלה יהיו שותפים במבצעים האלה.

עמרם מצנע: מאה אחוז.

עמרם מצנע: משה מזרחי, בבקשה.

משה מזרחי: תודה רבה על הדיון המאוד מיוחד הזה שיזמת, אדוני היושב ראש.

משה מזרחי: אני באתי לכאן להצדיע לחיבור שעשית, גל, מעבר לפעילות הנועזת והכבירה שמתארים אותה פה, על החיבור שעשיתם את וגם בִּרְכת, לתנועות הנוער ולרתום את הנוער שלנו למעשה שאין שיעור יותר גדול ממנו דוגמתו, בייחוד עכשיו כששר החינוך מוביל את האחר הוא אני, או אני הוא האחר.

משה מזרחי: אז זה נופל לו באיזה מין צומת, שאין מקום יותר נכון לקיים את הדיון הזה מאשר בוועדת החינוך, מעבר להיבטים הפרקטיים האלה ואחרים.

משה מזרחי: חנה פרלמוטר פה?

משה מזרחי: אני אומר לכם שאני קראתי בעיתון את הסיפור הזה ואני רואה גם את ההרכב האנושי כאן, של הסולידריות הפנים ישראלית, שהיא כוללת גם ערבים וגם בדואים, גם יהודים וגם נוצרים, שלוקחים חלק ביחד - - -

<קריאה: גם דרוזים.

משה מזרחי: גם דרוזים כמובן.

משה מזרחי: יש לנו אינוונטר גדול, אז זה לא פלא שאני משמיט איזה שבט אחד, עם חברה כמו שלנו.

משה מזרחי: הסולידריות הפנימית הזאת, תחת הכותרת שבן אדם הוא בן אדם הוא בן אדם, בייחוד כאשר מדובר לא בסתם איזה שהוא סיוע אחר, אלא איך הגדרת את זה?

משה מזרחי: אנחנו יודעים שיש לנו שניות פנימית שנוגעת כשמדובר במדינות אויב.

משה מזרחי: אתה הזכרת את עניי עירך קודמים, כל הזמן מנפנפים בזה, כאילו זה רלוונטי לסוגיה הזאת, שהיא באמת ערך של הומניזם כביר, שמה שאתה עושה בחוץ, מול מדינה כזאת שהיא נחשבת מבחינתנו עוינת ואנחנו כאילו במרכאות אמורים לשמוח לאיד למה שקורה שם, אבל זה היפוך של דבר, להראות שבן אדם הוא בן אדם הוא בן אדם, וזה מחלחל לנו פנימה, כאשר אנחנו עושים את זה מול מדינה כזאת.

משה מזרחי: אני אומר לכם שאם יש משהו מאוד מבטיח, זה באמת החלק היפה הזה.

משה מזרחי: יש כל מיני דיונים שמתקיימים עכשיו, אני בא מאחד מהם, שעוסקים בכל מיני בעיות מאוד קשות של החברה הישראלית, באמת כשאתה נופל על פינה כזאת אתה יודע שאיתכם, החבר'ה הצעירים ומדהימים שכמותכם, שהייתם חלק ממשהו שהוא חשוב לאין ערוך ואני בטוח שאתם תלכו איתו גם לאורך זמן, אני פשוט מצדיע לכם ויש לנו נוער מדהים ומבטיח.

משה מזרחי: וחנה, הסיפור של בית הספר שלך וההירתמות שלך עם ההרכב המאוד ייחודי הזה והמיקום של בית הספר וכו', זה מין מיקרוקוסמוס כזה שפשוט מפעים.

משה מזרחי: הוא דוגמה ומופת לחלקים המאוד יפים והמדהימים שיש לנו במדינת ישראל.

משה מזרחי: תודה רבה.

עמרם מצנע: כן.

עמרם מצנע: זו הזדמנות לחנה פרלמוטר לספר לנו קצת.

<חנה פרלמוטר: קודם כל תודה על ההזמנה, זה מאוד מרגש.

<חנה פרלמוטר: שמי חנה פרלמוטר, אני מורה לאזרחות ומחנכת בבית ספר עמל שמשון, בסיס יחש"מ (יחידת חימוש מרחבית) של חיל החימוש סמוך לצומת גולני.

<חנה פרלמוטר: אני רוצה קודם כל להודות לנוער העובד והלומד ולגל ולברכת.

<חנה פרלמוטר: בוקר אחד קמתי, לפני שנסעתי לבית הספר בתכנית הבוקר של אברי גלעד שראיינו על המבצע וככה נחשפתי.

<חנה פרלמוטר: ומיד הדבר הראשון שעלה לי בראש, אני דור שני לניצולי שואה ובת לניצולי שואה ומיד חשבתי שאם היה דבר כזה בזמנו, שמישהו היה עוזר, מושיט יד, אולי הכול היה נראה אחרת.

<חנה פרלמוטר: הגעתי לבית הספר בבוקר, ניגשתי למנהלת בית הספר, אמרתי לה, 'זה מה שאני רוצה לעשות, אני רוצה להפעיל את התלמידים'.

<חנה פרלמוטר: אנחנו בית ספר טכנולוגי מקצועי בפיקוח משרד הכלכלה, ילדים מדהימים, תמהיל רב תרבותי, יהודים, דרוזים, בדואים, שעושים הרבה, לא נחשפים לתקשורת הרבה אבל ילדים שעושים הרבה.

<חנה פרלמוטר: פניתי לנור, שהוא מהמנהיגות הצעירה של רשת עמל, אנחנו בית ספר של רשת עמל, וביקשתי ממנו לקחת את שכבת י' ולהפעיל.

<חנה פרלמוטר: יש לנו גם מדריך של הנוער העובד בבית הספר, הילדים עובדים ולומדים בבסיס ונור הפעיל.

<חנה פרלמוטר: אני מעבירה את זה לנור.

<נור סוועאד: שלום.

<נור סוועאד: אני תלמיד כיתה י"ב בבית הספר הטכנולוגי עמל שמשון.

<נור סוועאד: הגיעה אליי חנה בבוקר, אחרי שהיא שמעה על המבצע, ראיתי את זה בפייסבוק של הנוער העובד והלומד וחשבתי שאנחנו הולכים לעשות עם זה משהו ואז באותו יום מגיעה חנה בבוקר, אומרת לי 'יש את המבצע הזה, אנחנו לוקחים את העניין של התרומה לקהילה צעד ענק קדימה והולכים לעשות עם זה משהו'.

<נור סוועאד: אמרתי לה בסדר והתחלנו לעבור בכיתות ואת האמת, לא הרגשתי שזה יילך לנו כל כך טוב, ואז אני רואה שיתוף פעולה מהמורים ומהתלמידים, שיתוף פעולה מלא.

<נור סוועאד: אנשים שואלים אותי, 'תגיד, אתה הגעת מפזורה, מכפר לא מוכר שנמצא בצפון ואתה פה רוצה לעזור לאנשים.

<נור סוועאד: תמצא מישהו קודם שיעזור לך', ואז אני עונה להם בדבר מאוד פשוט, 'להיות הקורבן זה דבר שהוא קל', להגיד אני הקורבן וזהו, להרים ידיים ולדלג, זה הדבר הכי קל שאפשר לעשות, אבל לקום ולהגיד שלמרות שאני קורבן וקשה לי באיזה שהוא שלב, להגיד שאני כן יכול לתת וכן יכול לעזור, זה מאוד קשה.

<נור סוועאד: ויחד עם ההנהלה והצוות שיש לנו בבית הספר והתלמידים יכולנו להפוך את הבלתי אפשרי לאפשרי ועשינו את זה בגדול.

<נור סוועאד: תודה ענקית לתנועת הנוער שמאוד תמכו בנו.

עמרם מצנע: מאוד מרגש לשמוע אותך.

עמרם מצנע: אני מבקש מחבר הכנסת חמד עמאר, בבקשה.

חמד עמאר: קודם כל בוקר טוב לכולם.

חמד עמאר: אני רוצה להודות ליושב ראש הוועדה על קיום הדיון החשוב הזה.

חמד עמאר: אני הגעתי לדיון כשראיתי תנועות נוער, אז באמת אני גם רוצה להודות לתנועות הנוער.

חמד עמאר: אני חושב שאין גוף במדינת ישראל שיכול להרים פרויקט גדול כזה יותר טוב מתנועות הנוער.

חמד עמאר: תנועות הנוער מקושרות לשטח, מקושרות להורים, מקושרות לחניכים, הם יכולים להגיע לכל בית ובית במדינת ישראל.

חמד עמאר: הנושא של תרומות לפליטים הסורים זה נושא כל כך רגיש, כל כך חשוב, שאנחנו כמדינה לא יכולים לשבת ולעמוד מהצד ולהסתכל על כל מה שקורה עם הפליטים.

חמד עמאר: כל הכבוד לתנועות הנוער שלקחו את זה לידם ורוצים להוביל את זה.

חמד עמאר: אני מדבר כדרוזי וכיושב ראש תנועת הנוער הדרוזית ואני אומר לכם, אנחנו זיהינו את זה אולי לפני שנתיים וחצי, מאז שהתחיל כל מה שקורה בסוריה.

חמד עמאר: עם הקשרים שלנו כדרוזים עם הר הדרוזים בסוריה התברר לנו שיש בתוך סוריה פליטים בסוריה, ובהר הדרוזים קרוב ל-300,000 פליטים, שם זה כבר מחולק לדתות, אף אחד לא יכול להכחיש את זה, גם עלאווים וגם סונים נמצאים שם וכעדה לקחנו על עצמנו לחשוב איך נסייע ואיך אנחנו יכולים לעזור.

חמד עמאר: ציוד לא יכולנו להעביר וטוב שהכרנו את הארגון הזה, אני גם אבקש לקיים ישיבה, כי אני לא מכיר את גל, לא שמעתי עליה אפילו וחשוב מאוד שהגעתם לכאן - - -

אברהם מיכאלי: היא כל הזמן בשו-שו, מה לעשות.

חמד עמאר: חשוב שהגעתי לכאן, אני יכול גם לפגוש אותה.

חמד עמאר: אני אבקש מהעוזר שיתאם לנו פגישה, איך אנחנו יכולים לעזור.

חמד עמאר: אנחנו יכולנו לעזור בכסף.

חמד עמאר: זה פורסם בכל האתרים, אני יכול להגיד, ודאגנו שזה יגיע, בשביל לעזור לפליטים שמגיעים להר הדרוזים שם ולכלכל אותם, לתת להם אוכל.

חמד עמאר: אתם לא יודעים מה זה לתת אפשרות לקרוב ל-300,000 איש, לתת להם אוכל כל יום, שלוש ארוחות, גם לתת להם ביגוד, גם לתת להם שיעבירו את החורף, החורף שהיה בהתחלה מאוד קשה.

חמד עמאר: לכן אני באמת עוד פעם רוצה להודות לתנועות הנוער, לנפתלי, שהוביל את זה, שיעביר לכל תנועות הנוער, שכל תנועות הנוער במדינת ישראל צריכים להשתתף, אנחנו פתוחים ורוצים להיות חלק מזה ולעזור.

חמד עמאר: תודה רבה שוב.

<משה בר: אני יושב ראש עמותת תנו יד לחירש ונכים למען נכים וארגון ארצנו החברתית.

<משה בר: אני מודה ליושב ראש, זו פעם ראשונה שאני אצלך בישיבה וטוב שנכנסתי, אני פה שומע דברים נהדרים מהנוער הנהדר שיש לנו במדינה והקבוצות וחבל שזה חסר בתקשורת, שמראים לנו רק את הנוער השלילי.

<משה בר: את הנוער היפה הזה והטוב אף אחד לא שומע.

<משה בר: אני פונה ליושב ראש הוועדה לדאוג שהם גם יקבלו תקציבים, גם לפרסום וגם לדברים, חשוב להראות את זה לכל העולם, מה שמדינת ישראל עושה.

<משה בר: אני אומר לך, בפעם הראשונה במשך 30 שנה שאני כה מתרגש בישיבה, ממה שאני שומע מהאנשים שמדברים פה.

<משה בר: בעמותה שלי אני גם משולב מכל הסוגים, אם זה מוסלמים, דרוזים והכול, והחיבור הזה, שעושה טוב למדינה, זה הדבר היסודי שמראה עד כמה שמדינת ישראל יכולה לשלב ידיים, יכולה לעשות גם שלום עם הפלסטינאים ועם כולם.

<משה בר: אם נעשה את השלום בתוכנו השלום יבוא גם מבחוץ.

<משה בר: ההסדר צריך להיות גם מהמקומות שצריכים לפרסם, מפרסמים דברים אחרים ואת זה מטאטאים מתחת לשטיח וזה חבל.

<משה בר: אני מאמין שמהישיבה הזאת ייצאו הרבה דברים.

<משה בר: אני בכל אופן מפה יוצא ומכניס כתבות די רציניות לאתר שלי על הדבר הזה ויישר כוח לכל אלה שמארגנים, יש פה אנשים נפלאים.

<משה בר: אני 40 שנה פעיל ציבור ולא הייתי מודע, לחלק מהדברים הייתי מודע, אבל לכל הדברים לא הייתי מודע וזה חבל.

<משה בר: מודה לכם מאוד.

עמרם מצנע: תודה רבה.

<גל לוסקי: אורלי ואחרי זה אורח מירדן שרוצה לספר איך הנתינה הזאת נראית מהצד השני.

<אורלי קלימשטיין פלד: אני מנהלת עמותת אוונגרד, אנחנו מייצגים לא את תנועות הנוער אבל סוג של תנועת נוער חדשה שבעצם מקימים מרכזי הבעה ויצירה לבני נוער, בדיוק מהמקום שדיברת, של הגילויים השליליים של הנוער שלצערי נחשפים בתקשורת יותר ויותר ואנחנו רואים בשטח את שעתם היפה של הנעורים ואני חושבת שגל אפשרה פה פלטפורמה כדי להראות את זה.

<אורלי קלימשטיין פלד: גם אני מצרה על זה שהדברים האלה לא מפורסמים, שעתם היפה של הנעורים.

<אורלי קלימשטיין פלד: אנחנו לא מייצגים תנועת נוער שבאה מהמקום של הערכים, אלינו מגיעים כלל בני הנוער בישראל, אנחנו נמצאים בזיכרון, בעוספייה ובעתלית, ובאמת היה דיון סוער בתוך המרכזים שלנו.

<אורלי קלימשטיין פלד: אתם דיברתם פה על הנושא של מה פתאום לעזור לאויבים, ואני מברכת על עצם זה שאיך אומרים?

<אורלי קלימשטיין פלד: הרמת להנחתה לדיון סוער בקהילות שלנו, במיוחד בקהילה הדרוזית בעוספייה.

<אורלי קלימשטיין פלד: ההורים פנו ואמרו מה פתאום, מה פתאום אתם משכנעים את בני הנוער?

<אורלי קלימשטיין פלד: ועשינו שם עבודה מאוד מאוד חשובה, נמצאת פה בת מהארגון שאספה את כל התרומות והביאה את זה לקן של הנוער העובד והלומד בזיכרון.

<אורלי קלימשטיין פלד: ושיתוף הפעולה עם מנהלי מחלקות הנוער שלך, איתן, ברשויות, שאנחנו שותפים שלהם, שממש איך שבאנו ואמרנו להם, התגייסו כולם.

<אורלי קלימשטיין פלד: הנושא של הפרסום של זה מאוד מאוד כואב לי, שלא מראים את הגילויים המדהימים האלה, שגם אותי מרגש להיות פה פעם ראשונה, בפורום הזה.

<יחיא ברכת: (אומר דברים באנגלית, להלן התרגום לעברית) אני עיתונאי עצמאי מירדן, במקביל אני גם לומד עיתונאות באוניברסיטה בעמאן.

<יחיא ברכת: ברצוני להודות לכם על הזמנת

<יחיא ברכת: כם ועל ארגון המעמד הזה.

<יחיא ברכת: אני מאוד שמח לפגוש כאן את הישראלים שדואגים אשר גם התקשרו אליי לירדן, כדי לתת סיוע הומניטרי לפליטים מסוריה, לבקר במחנות הפליטים הסורים, "זעתארי" ו- "ראמפה".

<יחיא ברכת: האנשים כאן מוכנים לבוא ולסייע בכל זמן, הם גם מאוד אמיצים, ביניהם חבריי ניר ויואב.

<יחיא ברכת: אני גם רוצה לשתף אתכם במה שחוויתי בסוריה.

<יחיא ברכת: סבלם של הסורים בסוריה, הוא לא רק בגלל המחסור במזון או ציוד רפואי, יש דברים שאף אחד מאיתנו לא יכול לסייע בהם.

<יחיא ברכת: מצד אחד יש את צבא המורדים מצד שני צבא אסאד, שטובחים בהם כאילו היו צעצועים.

<יחיא ברכת: מאוד עצוב לראות זאת, קשה לתאר במילים את מה שקורה שם ומה שהם עושים להם.

<יחיא ברכת: גם כשהם נאלצים להימלט מהכפרים או הערים, לכיוון מעברי הגבול, יכול לקחת להם שבוע כדי להגיע לגבול.

<יחיא ברכת: גם כשהם מגיעים לגבול, הם סובלים לא מעט.

<יחיא ברכת: אני לא יודע לגבי הגבול עם טורקיה, הייתי שם רק פעם אחת וזה היה בסדר, אבל בגבול עם ירדן יש אלפי פליטים סורים, שלא יכולים לחזור לסוריה וגם לא יכולים להיכנס לירדן.

<יחיא ברכת: כשהם כבר נכנסים לירדן, קיימת שחיתות במחנות הפליטים ואנו לא יודעים מי אשם בכך, מכיוון שכל אחד מטיל את האשמה על השני.

עמרם מצנע: (אומר דברים באנגלית, להלן התרגום לעברית) אין אנשים טובים באזור הזה.

<יחיא ברכת: לא הייתי אומר שאין אנשים טובים, אבל הייתי אומר שאין ארגון וניהול טוב, מה שלא מסייע להם.

<יחיא ברכת: אני ליוויתי אותם ממחנה דרעא לירדן, שהיתי במחיצתם במשך שבעה ימים ועברנו הרבה דברים בדרך.

<יחיא ברכת: בנוסף, יש אנשים המשתמשים בהם לצורך סחר בבני אדם, אני מדבר כאן גם על צבא אסד וגם על צבא המורדים, שגם דורשים מהם כופר של בין אלף לחמשת אלפים דולר, כדי לשחרר אותם.

<יחיא ברכת: יש עוד הרבה דברים שעליכם לדעת, צר לי מאוד על כל מה שקורה בסוריה.

<יחיא ברכת: שוב תודה לכם על הכל.

עמרם מצנע: תודה רבה ואתה מוזמן תמיד לפרלמנט הישראלי.

<ניר בומס: אני רוצה להוסיף שאנחנו חזרנו ממש לפני שלושה ימים ממחנות הפליטים בירדן, כחלק מכמה משלחות שכבר היו.

<ניר בומס: שאלנו לא מעט מהפליטים הסורים שפגשנו באוהלים, האם הם שמעו, האם הם שמעו על משהו שעשו כאן, האם הם שמעו על משהו שהישראלים עשו.

<ניר בומס: אני רוצה לומר לכם שלא מעט מהם אמרו כן ולא מעט מהם אמרו 'תודה'.

<ניר בומס: ואני באמת מאמין ואני גם רוצה לומר, לכל אותם בני הנוער הנהדרים שעשו את זה, שזו באמת עבודה של בניית גשר ושתדעו שההד של הקול שלכם, שם לפחות נשמע.

<נועה הייטנר: אני חניכה בכיתה י"א.

<נועה הייטנר: אל המבצע הזה נחשפנו בכנס של הנוער העובד והלומד ואני וחברות שלי ישר התגייסנו ואמרנו שאנחנו רוצות לקחת על זה אחריות, להיות אחראיות על איסוף התרומות בקן שלנו ובאזור שלנו.

עמרם מצנע: מאיפה אתם?

<נועה הייטנר: קן בורוכוב מגבעתיים.

<נועה הייטנר: בתור התחלה ניגשנו לחניכי הקן, לשכבות, עברנו קבוצה-קבוצה, סיפרנו להם על המבצע, סיפרנו להם קצת מה קורה בסוריה ואמרנו שזה מבצע מאוד חשוב, זה לעזור לשכנים שגרים כמה שעות מאיתנו והם זקוקים לסיוע הזה, הם צריכים את זה להציל את החיים שלהם.

<נועה הייטנר: הם נענו בחיוב, הם שמחו לעזור והייתה היענות מאוד גדולה למבצע הזה.

<נועה הייטנר: הגיעו המון המון תרומות של בגדים.

<נועה הייטנר: עברנו בבתי ספר וסיפרנו לחניכים, ניסינו להפיץ את זה כמה שיותר כדי שיוכלו להגיע כמה שיותר תרומות.

<נועה הייטנר: בנוסף, אחרי שהמבצע הסתיים אנחנו חושבים על אפשרות להמשיך את הדבר הזה, לפתוח בלוג עם סטודנטים, אנשים בני 20 פחות או יותר מסוריה, עם חניכי הנוער העובד בישראל, אולי זה יתרחב, שיוכלו לדבר על המצב, שיוכלו לתמוך בהם, להבין מה קורה, אולי דרך התמיכה הזאת זה יגיע למקומות אחרים.

<נועה הייטנר: זו הכוונה שיש להמשך.

עמרם מצנע: מישהו עוד רוצה לומר משהו, להתבטא?

<מחמוד אבו עראר: אני מהיישוב ערערה בנגב.

<מחמוד אבו עראר: אני חייב לשתף אתכם בסיפור קטן שהיה אצלי ביישוב.

<מחמוד אבו עראר: היישוב שלי נמצא בין דימונה לערד, מסביב ליישוב שלי יש הרבה יישובים שהם לא מוכרים, משפחות בדואיות ביישובים בלתי מוכרים.

<מחמוד אבו עראר: יש יישוב שלא נמצא בית ספר, לא כלום, אין תנועת נוער עובד ולומד, שם אין שום תנועת נוער.

<מחמוד אבו עראר: הם שמעו על המבצע הזה ומישהו מבני הנוער שנמצא שם, שלומד אצלנו ביישוב, אין להם בית ספר שם ביישוב הזה, הביא את סבתא שלו, בת 86, היא שמעה על המבצע הזה, היא באה עם המפתחות של הצריף שלה, לא בית, צריף, ואמרה לנו 'אין לי ילדים, הילדים שלי כבר התחתנו, אני לבד בבית, אם אתם יכולים להביא אנשים מסוריה שיגורו אצלי בבית'.

<מחמוד אבו עראר: אמת.

<מחמוד אבו עראר: אמרתי לה, 'סבתא, זה לא ככה, הם במדינה אחרת', אמרה לי, 'לא אכפת לי, תביא ערבים, יהודים, העיקר שתביאו אנשים שנזקקים לבית, אני אשמח לקבל אותם'.

<מחמוד אבו עראר: זה כמובן בזכות בני הנוער שעשו עבודה.

<מחמוד אבו עראר: אני מדבר על החברה הערבית והיהודית, שעשו עבודה, כל הכבוד.

<מחמוד אבו עראר: טלוויזיה, רדיו, עיתון, פלאיירים, עשו עבודה נהדרת, חילקו בכל היישובים, מוכרים, בלתי מוכרים, למשל בלוד, ברמלה, יישובים שיש ערבים ויהודים, הם ממש עשו עבודה, כל הכבוד להם.

<מחמוד אבו עראר: ותודה שנתתם לנו ולהם את ההזדמנות הזו.

עמרם מצנע: טוב.

עמרם מצנע: תמסור לסבתא דרישת שלום מאיתנו.

עמרם מצנע: נבוא להתארח אצלה אולי.

<יובל ארד: אני מרכז את קן טבעון ורמת ישי של הנוער העובד והלומד.

<יובל ארד: רציתי לספר קצת על התהליך החינוכי שעבר בקנים אצלנו לקראת המבצע הזה ותוך כדי המבצע.

<יובל ארד: אז קודם כל באמת אנחנו הפגשנו סביב זה את חניכי השכבה הבוגרת בשכבות ט' עד י"ב עם הדילמות העמוקות שהמפגש הזה מציף, מה זה אומר בעצם לתמוך באנשים שהם לאו דווקא איתנו בהסכמי והסדרי שלום.

<יובל ארד: ואכן הדבר הזה פגש דילמות מורכבות ודיונים סוערים שבסופם הצענו להם גם איזה שהיא דרך להתבטא.

<יובל ארד: הצענו להם לקחת את אותן דילמות ובסופו של דבר גם את הרצון שלהם לעשות עם זה משהו, להשפיע על המציאות, ולהגשים את זה במציאות.

<יובל ארד: אותם חניכים בקן טבעון, אני יכול לספר, באמת התגייסו למשימה ועברו בקהילה, בבתים, בבתי הספר, הציעו לתרום ציוד מציל חיים ואכן הקהילה נענתה בהיענות מאוד יפה ומרשימה.

<יובל ארד: ורציתי רק לציין את הרגע הזה שבו חניך, בכיתה ט' לדוגמה, מבין שיש לו יכולת להשפיע על המציאות, מבין שיש כאן משהו שמגיע מעולם הרוח והוא מסוגל לעשות עם זה משהו במציאות.

<יובל ארד: הרגע הזה הוא רגע מאוד מאוד נדיר ויפה, שנותן גם לי אמונה בכל המעשה החינוכי שלנו בתור תנועת נוער שמציעה גם היום, בעידן שלנו, שדיברו על זה הרבה, שיש בו הרבה מאוד קושי וסבל, לאו דווקא אמונה בעתיד טוב יותר, אלא את האמונה בזה שהנוער שלנו מסוגל לעשות את השינוי דרך תהליך חינוכי ואת הבחירה בהגשמה.

<הוד לייש: אני רוצה רק להגיד משהו קטן.

<הוד לייש: אצלנו בנוער העובד והלומד הקנים הערביים, גם הקנים הדרוזיים, היו אלה שהובילו את המבצע, מחמוד לא הצטנע אבל באזור הדרום שלוש משאיות יצאו רק מהקנים הבדואיים שלנו בנגב, ובמובן הזה זה באמת, אני חושב, אמרו את זה קודם, האוכלוסייה שלכאורה בסוציולוגיה של החברה הישראלית בכלל היא זאת שבדרך כלל נתפסת כמי שצריך לסייע לה ולעזור לה, פה הייתה ראש החץ והחלוץ של כל ההתגייסות וההירתמות הזאת.

<הוד לייש: אני חושב שזה דבר מאוד מאוד יפה שהמבצע הזה הצליח להשיג.

<ברכת קלימשטיין לוי: אני רוצה להגיד לכם דבר ראשון שלא רק שאני מתרגשת ומלאה בגאווה כשאני רואה את בני הנוער שפה, אני אפילו מתמלאת באופטימיות.

<ברכת קלימשטיין לוי: באמת אנחנו כל כך רגילים לדבר על הדברים השליליים ועל גילויי השליליות, אם אפשר לקרוא לזה ככה, בנוער, וכשאני מסתכלת עליכם אני אומרת לעצמי שאם זה דור העתיד אז יש לנו הרבה מאוד סיבות לאופטימיות, ואני מקווה שנשדר את זה גם החוצה.

<ברכת קלימשטיין לוי: אני חושבת שהנוער שיושב פה זה באמת נוער עלית ונוער שהוא פשוט עדות חיה לחוסן המוסרי של החברה הישראלית.

<ברכת קלימשטיין לוי: אם יש משהו שבאמת עבר בתהליך הזה של המבצע זה שאנחנו יושבים כאן וכל האנשים שפה הם אנשים מלאי אמונה וחדורי אמונה במעשים שלהם, אבל יש הרבה מאוד אדישות ואני חושבת שהאדישות, שהיא לא נמצאת בחדר הזה מן הסתם אבל היא נמצאת בהרבה מאוד מקומות בארץ הזאת, זו אדישות שאנחנו צריכים לקחת על עצמנו כמשימה להילחם בה.

<ברכת קלימשטיין לוי: אני חושבת שזו אחת המחלות הכרוניות של האנושות בגלל שהתמונות שגל הראתה פה זה קצה קצהו של הזוועות שקורות בסוריה.

<ברכת קלימשטיין לוי: האכזריות היא לא אסתטית לצפייה ואנשים לא אוהבים לראות וזה לא פלא שזה לא בתקשורת, אנשים לא אוהבים לראות את האכזריות, היא לא נעימה לעין, היא לא אסתטית ואני חושבת שהילדים והנוער שנמצאים פה התעלו מעל כל שיקול פוליטי ומעל כל דבר, כי כשמדובר בהצלת חיים זה באמת ערך עליון וזו גאווה גדולה לכולנו.

<ברכת קלימשטיין לוי: הדבר השני שעלה במבצע זה נושא עניי עירך, שגם לזה התשובה היא חדה וברורה.

<ברכת קלימשטיין לוי: תנועות הנוער עוסקות כל השנה גם בעניי עירנו, זה לא אחד על חשבון השני, זה גם וגם, ואין גם מה להשוות בין המצב הטוב שלנו למה שקורה בסוריה.

<ברכת קלימשטיין לוי: אני חושבת שעל כל התחלואים של החברה שאנחנו נמצאים בבית הזה שעוסק בהם, אנחנו כאזרחים ואתם בטח כבני הנוער יש לכם את הזכות להסתכל גם מעבר לזה.

<ברכת קלימשטיין לוי: הדבר האחרון שעלה וזה באמת הפתיע אותנו קצת, כשאמרו לנו מבתי ספר או פנו כל מיני מדריכים ואמרו 'מאשימים אותנו בזה שאנחנו לא ציוניים', אמרתי, 'לא ציוניים?' זו ממש תגובה שהפתיעה אותי, 'אתם מבקשים לגזור את כל הסימנים שמראים שזה מישראל, אז אתם בטח מתביישים להודות שאתם מישראל'.

<ברכת קלימשטיין לוי: ואני מודה שזו אחת התגובות שהכי הפתיעה אותי, כי זה דבר שבכלל לא צפיתי.

<ברכת קלימשטיין לוי: אז דבר ראשון הסברנו כמובן שכדי לא לסכן את בני הנוער שמקבלים אנחנו מורידים את כל סימני הזיהוי של ישראל.

<ברכת קלימשטיין לוי: ואני חושבת שהדבר האופטימי בעניין הזה זה שבני נוער בכלל לא הבינו שיכולה להיות מדינה שללכת עם סמל של מדינת אויב זה ממש סכנת חיים.

<ברכת קלימשטיין לוי: אני חושבת שאין פה אף בן נוער שחושב שאם הוא יילך עם we love Syria, אולי ירימו גבה, אולי יגידו משהו, אבל אפילו לא עולה על דעתנו שמישהו יוציא אותו להורג או שמישהו יתעלל בו כתוצאה מזה שהוא הולך עם איזה שהוא סמל.

<ברכת קלימשטיין לוי: אני חושבת שזה דבר אופטימי לדעת שאנחנו חיים בחברה שמותר לנו להתבטא, בחברה שהיא דמוקרטית, בחברה שאנחנו יכולים לעשות גם דברים שהם מנוגדים אולי למה שהממשלה עושה וכו'.

<ברכת קלימשטיין לוי: אני חושבת שזו נקודה לגאווה ואני חושבת שגם תמורה ללא יכולת קבלת הכרת תודה זה דבר חשוב מאוד וכל ילד שנותן סווצ'ר ואפילו שהוא לא יקבל את התודה מאותו ילד סורי שנזקק לזה צריך להתמלא גאווה פנימית, גם אם הוא לא מקבל תקשורת וגם אם הוא לא מקבל הכרת תודה או איזה שהוא פתק חזרה מאותו ילד סורי.

<ברכת קלימשטיין לוי: ובאמת תודה רבה לכם, אני חושבת שיש מקום להרבה מאוד אופטימיות כשרואים נוער כמוכם.

<גל לוסקי: אני רק רוצה להגיד תודה לכולכם, כי באמת המעמד הזה לא מובן מאליו.

<גל לוסקי: כמו שציינו פה, אנחנו רגילים לחיות בפורמט אחר והרחק מעיני הציבור.

<גל לוסקי: אני כן רוצה להגיד שהגאווה הכי גדולה שלי זה לדעת ששתיקה הורגת.

<גל לוסקי: היא הרגה לפני כמעט 70 שנה והיא ממשיכה להרוג ומחמם לי את הלב שלפחות אנחנו פה, באמצעות הנוער הישראלי, היינו היחידים בעולם אגב, הנוער היחידי בעולם על כל המורכבות שיצא לרחובות זה הנוער שלנו.

<גל לוסקי: אז אני ממש שמחה ותודה לבני הנוער על שבירת השתיקה הזאת.

<אסף חזני: אני רוצה להגיד משהו על הדילמה של עניי עירך.

<אסף חזני: אני רוצה להגיד שני דברים ואני אחבר אותם.

<אסף חזני: אחד זה שגם אם אנחנו מתייחסים לזה כפרויקט וכמבצע והדברים האלה הם עם פגי תוקף, אבל גם אם עכשיו כל האלימות באזור מסתיימת, רק לשקם את הדבר הזה יש לנו כמה שנים טובות של עבודה.

<אסף חזני: אני אומר את זה בהקשר שיש עוד מה להצטרף ויש עוד מה לעשות גם למי שפספס את המבצע הזה, וציינת את מרבית תנועות הנוער ואנחנו פה בעניין חגיגי ולא מדברים על מי שלא הצטרף, אז - - -

<נפתלי דרעי: לא, כי עוד לא הספקנו לסגור עם כולם.

<אסף חזני: אני יודע, זו ההזדמנות גם לצרף עוד.

<אסף חזני: הדבר השני שאני רוצה להגיד והוא בעיניי חשוב יותר והוא מתחבר לעניין הזה שהדבר הזה ילווה אותנו הרבה זמן, הפליטות החדשה הזאת שסוריה ייצאה לאזור, תלווה אותנו שנים רבות ואנחנו הופכים להיות חלק מהעיר.

<אסף חזני: זאת אומרת ההפרדה הזאת של עניי עירך או עיר אחרת, תוך שנה שנתיים היא תהיה לא רלוונטית, כי זה יהיה כל כך משוקע בנו ובמדינות שסביבנו שאנחנו נמצא את עצמנו שזה חלק מאיתנו.

<אסף חזני: זו גם אמירה בוועדת חינוך, זו אמירה גם חינוכית, בהקשר של איך אנחנו רואים את עצמנו באזור.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: אני גם רוצה להצטרף לברכות ולתחושת השליחות ששוררת כאן בחדר כשאנחנו עוסקים בנושא של הסיוע ההומניטרי לסורים ולפליטים הסורים.

עמרם מצנע: החיבור הזה באמת בין הארגון שגל הקימה, ה-IFA, ותנועות הנוער והנוער ואולי גם חלק מהארגונים החברתיים לאו דווקא של נוער בישראל הוא שילוב מאוד חשוב ומאוד פותח הזדמנויות.

עמרם מצנע: זה לא מספיק להיות עם רצון טוב ולאסוף הרבה ציוד, הדרך להביא את הציוד הזה ליעד שלו היא אולי אחד הדברים היותר מורכבים ויותר מסובכים ובאמת הארגון וגל יצרו יכולות וצינורות וקשרים חובקי עולם ובמקרה הזה במדינה ממש שכנה לנו.

עמרם מצנע: נדמה לי שאנחנו כולנו מבינים שהעזרה שניתנת לא נמדדת בכמות וגם לא נמדדת ביכולת שלה להשפיע ולשנות סדרי עולם.

עמרם מצנע: לצערי הרב.

עמרם מצנע: אני חושב שהערך הוא קודם כל ערך חינוכי.

עמרם מצנע: אני חושב שאתה רואה בסרטון ואתה שומע פה את הנערים והנערות מספרים על איך עוברים ואוספים ומדברים על הילד הסורי, למבוגרים בינינו זה נשמע משהו שלא מתחבר בכלל, שנעזר ומקבל עזרה, נדמה לי שזה אולי הדבר הכי חשוב.

עמרם מצנע: כאשר בני נוער ותנועות הנוער, או כל ארגון אחר, ערבים כיהודים, ישראלים, משלבים כוחות ומאמץ כדי לעשות משהו ולו הקטן לעזרת ילדים ואחרים, נדמה לי שזה אויל הדבר החשוב ביותר והערך החינוכי כאן הוא חוצה כל דבר אחר.

עמרם מצנע: אין ספק שבמזרח התיכון קורים דברים, אי היציבות תוביל בסופו של דבר ליציבות מסוג אחר אולי ואנחנו חלק מהאזור הזה ואנחנו לא יכולים להישאר אדישים למה שקורה מעבר לגבול, וזה לפעמים ממש זועק לשמים.

עמרם מצנע: אתה נמצא ברמת הגולן, עשרות, אם לא מאות ואולי קצת קילומטרים ממך קורים דברים שאין מילים לתאר אותם, מבחינת האכזריות, מבחינת כמה נמוך יכול לרדת האדם במאבק הזה שמתחולל שם, ואנחנו חיים כאילו לא קרה כלום, השמש זורחת בבוקר, הציפורים מצייצות, השמים אפילו כחולים לפעמים ונדמה לי שלנו, עם ההיסטוריה שלנו, דיברה על זה חנה, אין בכלל את הזכות לשקול פעמיים את הצורך הזה להתגייס ולעשות.

עמרם מצנע: פניה של החברה הישראלית לא תמיד יפים ולא תמיד מוצאים חן בעינינו, יש לנו הרבה מאוד צרות מבית שאנחנו לפעמים לא יודעים איך לטפל בהן, אבל את העשייה הזו צריך, אני חושב, לעודד, להרחיב, להביא לתשומת לב התקשורת, להפיץ בנציגויות בעולם, לרתום קצת יותר את משרדי הממשלה שמדי פעם משחקים איזה שהוא מין צד רשמי קשוח שלא מוכן לפתוח קצת את הלב ואת הכיס ליוזמות חברתיות שצצות פה ושם בחברה הישראלית.

עמרם מצנע: אנחנו כמובן נמשיך לעקוב, נמשיך קצת ליצור יותר אהדה ויותר תשומת לב במשרדי הממשלה השונים ולכם, בני הנוער, ולכם שמייצגים את בני הנוער, תנועות הנוער, ארגוני הנוער השונים, באמת זה בוקר שנעים לראות אתכם, נעים לשמוע ונעים לדעת, ואני יודע, זה לא סוד בשבילנו, שיש פה נוער נפלא.

עמרם מצנע: אנחנו, המבוגרים, רק צריכים לעזור לו ולכוון אותו, הנוער הוא טוב, בזה אין ספק.

עמרם מצנע: אילו היינו נותנים לכם במועצת תנועות הנוער ובארגונים שלכם לפתור לנו את הבעיות, יכול להיות שזה היה הולך יותר בקלות.

עמרם מצנע: אז באמת תודה רבה ונתראה רק במעשים טובים.