ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 197, 2014-02-24 09:30

חיים כץ: בוקר טוב.

חיים כץ: יום שני בשבוע, מתחילים עוד שבוע חדש.

חיים כץ: כ"ד באדר א', 24 בפברואר 2014.

חיים כץ: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בנושא הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – חופשת אבהות), התשע"ג-2013 של חברת הכנסת תמר זנדברג.

חיים כץ: כל השאר לא חשובים לנו, החוק גם לא מעניין אותם.

חיים כץ: את רואה, הם אינם פה.

תמר זנדברג: אני בטוחה שהם עוסקים במלאכה חשובה.

חיים כץ: לא, הם סתם חתמו לך.

תמר זנדברג: לא נכון, אדוני היושב-ראש.

חיים כץ: הם נדבקו, ויהיה להם בסטטיסטיקה שהם עשו עוד חוק.

תמר זנדברג: אם אבות ייהנו מחופשה בזכות זה שיהיה קרדיט לכולם.

חיים כץ: שהאבות ייהנו זה בסדר.

חיים כץ: אבל כל אלה שרשומים פה, 470 איש, שהחתמת על הצעת החוק, זה לא מעניין אותם.

חיים כץ: זה עוד אחת שהם חתמו עליה סתם.

חיים כץ: בואי, תציגי את הצעת החוק.

תמר זנדברג: תודה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: תודה על קיום הדיון.

חיים כץ: מרצ, לא?

תמר זנדברג: כן.

חיים כץ: אנחנו עוזרים למרצ בוועדה הזאת.

תמר זנדברג: נכון, אני יודעת.

תמר זנדברג: ותודה על כך גם במקרה הזה.

תמר זנדברג: החוק הזה הוא די פשוט, אבל די חשוב.

תמר זנדברג: אני אתחיל מהחשיבות.

תמר זנדברג: הוא חשוב מפני שבפעם הראשונה החוק הזה יבטיח שאבא יוכל להיות לצד אמא היולדת והתינוק או התינוקת בשמונת הימים הראשונים אחרי הלידה.

תמר זנדברג: אלה בעצם שמונת הימים הראשונים לחיי התינוק ושמונת הימים הראשונים לחיי המשפחה במתכונת המשפחה.

תמר זנדברג: כידוע, אלה הימים הכי קריטיים והכי חשובים.

תמר זנדברג: אני לא חושבת שצריך להכביר מילים על החשיבות ועל ההשלכות שמשפחה צעירה תוכל לבלות יחד את שמונת הימים הראשונים - -

חיים כץ: "לבלות" זאת הגדרה טובה.

חיים כץ: "להיות" זה משהו יותר טוב.

חיים כץ: "לבלות" בלילה כשהתינוק לא ישן, וכל רבע שעה שוקלים.

תמר זנדברג: נכון.

תמר זנדברג: אז עכשיו גם האב יוכל להיות נוכח גם ביום ולא רק בלילה ולא רק בבוקר שאחרי הלידה או יום אחד אחרי כן לקום לעבודה כאילו בחייו שלו שום דבר לא השתנה.

חיים כץ: - - - שהוא רוצה את זה?

תמר זנדברג: אז זהו שאנחנו לא שואלות אותו.

תמר זנדברג: הוא יהיה שם גם אם הוא לא רוצה את זה.

תמר זנדברג: זאת חובה, זאת לא בחירה.

תמר זנדברג: אלה הימים הכי חשובים.

תמר זנדברג: אלה הימים הראשונים של ההתקשרות, אלה הימים של התהוות המשפחה, אלה הימים שבהם היולדת זקוקה הכי הרבה לנוכחות הזאת.

תמר זנדברג: אני אפילו לא קוראת לזה "עזרה" או "סיוע", אני קוראת לזה נוכחות משותפת וכניסה משותפת לחיים חדשים.

תמר זנדברג: אני רוצה עכשיו להגיד למה היא הצעת חוק מתבקשת - -

חיים כץ: לא, עזבי.

תמר זנדברג: - - וגם למה אפילו חבל שצריך חקיקה בשביל זה.

חיים כץ: תגידי מי משלם את הימים.

תמר זנדברג: או.

תמר זנדברג: יפה, בדיוק.

חיים כץ: אני אגיד לך מה הסיכומים.

תמר זנדברג: אז בוא אני אגיד למה היא הצעת חוק פשוטה, וחבל בכלל שצריך חקיקה בשביל זה.

תמר זנדברג: מפני שאותם שמונת ימים לא משולמים על-ידי הביטוח הלאומי, והם לא משולמים כאקסטרה על-ידי אף מעסיק או מעסיקה.

תמר זנדברג: וכאן אני חייבת לתת את הקרדיט לשר וחבר הכנסת דאז אורי אריאל שבעצם התחיל את הצעת החוק הזאת, והוא בעצם הגיע לסיכומים שכבר כתובים בהצעת החוק עוד מהקריאה הטרומית.

תמר זנדברג: הימים מתחלקים כך: שלושה ימי חופשה על חשבון החופשה השנתית של העובד; ועוד חמישה ימי מחלה בתשלום.

תמר זנדברג: אנחנו לא הוספנו כאן שהמדינה משלמת ולא ביטוח לאומי, לצערי.

תמר זנדברג: המעסיק לא משלם ימים נוספים - -

חיים כץ: משלם, משלם.

תמר זנדברג: לא ימים נוספים.

חיים כץ: משלם.

חיים כץ: מה שאמרת עכשיו – הוא משלם.

תמר זנדברג: איך הוא משלם?

חיים כץ: ימי מחלה הוא משלם.

תמר זנדברג: מאה אחוז, אבל - -

חיים כץ: לא "אבל".

חיים כץ: הוא מוציא מכיסו ומשלם.

חיים כץ: שוב המדינה נעשתה לארג'ית על חשבון המעסיקים.

חיים כץ: הם לא אויב.

מיקי רוזנטל: זה הדבר היחיד שרציתי להגיד.

מיקי רוזנטל: אני יכול ללכת.

מיקי רוזנטל: למה להפיל את זה על המעסיקים?

תמר זנדברג: אין בעיה.

תמר זנדברג: אני רואה שהנציג של מרצ לא נמצא, אזל אני אני אצביע במקומו.

תמר זנדברג: אם הוועדה מחליטה להטיל את הימים על ביטוח לאומי, אני כמובן מצטרפת, אני מצביעה בעד.

תמר זנדברג: אני חושבת שזה חשוב.

מיקי רוזנטל: אם זה חשוב – וזה חשוב – אז שהמדינה תממן את זה.

מיקי רוזנטל: למה שהמעסיקים יממנו את זה?

תמר זנדברג: בשמחה.

תמר זנדברג: אני רק רוצה לחדד שבכל זאת לא מדובר בעול נוסף על המעסיקים מפני שמדובר בימי מחלה שעומדים לזכותו של העובד; ואם יש כאן מעסיק או מעסיקה או מעסיקים שחושבים שזאת לא מטרה ראויה לנצל עליה את ימי המחלה הלא מנוצלים - -

חיים כץ: בואי תלמדי אותנו.

חיים כץ: אנחנו בעד ייצוג הולם של העובדים.

חיים כץ: עשינו אכיפת דיני עבודה והכול.

חיים כץ: יחד עם זה אנחנו לא אויבים של המעסיקים.

חיים כץ: הם היו פה - -

תמר זנדברג: אף אחד מאתנו.

חיים כץ: אנחנו לא אויבים שלהם.

חיים כץ: מה שקורה הוא שגם אותו עובד לא יקבל את כל חמשת הימים.

חיים כץ: כי אם זאת מחלה אז יש הימים הראשונים שהוא לא מקבל וכן הלאה; שנית, את מטילה על המעסיק עוד יומיים-שלושה של תשלום בלי קבלת תמורה.

חיים כץ: הוא מאוד שמח שלעובד שלו, במקרה הזה, נולד ילד, אבל הוא אומר שאם הוא יעשה ברית הוא ייתן לו מתנה 200 שקל או 300 שקל, אבל אני לא רוצה לממן לו שלושה ימים.

תמר זנדברג: זה ימי מחלה שעומדים לרשותו של העובד.

חיים כץ: הם לא עומדים לזכותו, הוא לא פודה אותם.

חיים כץ: הוא לא יודע לפדות אותם.

חיים כץ: זה ימי מחלה שאם הוא חולה - -

<מאירה בסוק: את צריכה להפריד בין המשק הציבורי למשק הפרטי.

חיים כץ: גברת, פה לא מתפרצים.

חיים כץ: את רגילה לוועדות אחרות.

<מאירה בסוק: סליחה.

תמר זנדברג: אין בעיה, אנחנו באווירה משפחתית.

חיים כץ: יש פה בעיה עם הימים.

חיים כץ: אני מאוד רוצה להעביר את החוק הזה, אבל צריך לגמור את עניין הימים.

תמר זנדברג: אני מציעה שנשמע את המשרדים.

תמר זנדברג: זה סיכום שהגיעו אליו כבר.

חיים כץ: הוא לא מעניין.

תמר זנדברג: בסדר.

חיים כץ: אני אתך, אבל הוא לא מעניין.

תמר זנדברג: אני יודעת.

תמר זנדברג: אם המדינה רוצה לשלם אנחנו נשמח.

חיים כץ: מה אומר משרד האוצר?

תמר זנדברג: רק עוד מילה אחת, אדוני.

תמר זנדברג: בכל זאת אני באמת חושבת שצריך מידה רבה מאוד – ואני אהיה עדינה – אני בטוחה שכשבא עובד למעסיק ואומר לו, אני רוצה לקחת עכשיו ימי חופשה וימי מחלה בגלל שנולד לי ילד – מה יגיד לו המעסיק?

תמר זנדברג: אני רוצה לשמוע, אני לא רוצה לבוא לדרך השלילה.

חיים כץ: תיקח הכול על חשבונך, אני לא ממן אותך.

חיים כץ: למה?

חיים כץ: כי אני נותן לך 300 שקל מתנה לבריתה ולא 3,000 שקל.

חיים כץ: במצב כזה אני לא מוכן לתת לך 3,000 שקל.

תמר זנדברג: אני מזכירה שוב שמדובר בשלושה ימי חופשה שנזקפים לזכותו של העובד - -

חיים כץ: אני לא מדבר על החופשה.

תמר זנדברג: - - וימי מחלה – בואו נגיד, יש מטרה ראויה מזאת?

תמר זנדברג: ימי המחלה צבורים לזכותו של העובד.

חיים כץ: את יודעת מה אנחנו עושים פה?

חיים כץ: אני ואת מחוקקים חוק שהשכנה שלי מלמעלה תיתן לי 5,000 שקל אחת לשנה.

חיים כץ: למה?

חיים כץ: ככה.

תמר זנדברג: אין הדבר דומה.

חיים כץ: דומה.

חיים כץ: אני לא חושב שאת צודקת.

חיים כץ: האוצר, כמה אתם מוכנים לממן?

<אורי שיינין: אני מאגף תקציבים.

<אורי שיינין: אנחנו תומכים בהצעת החוק שעברה בוועדת השרים - -

חיים כץ: אבל?

<אורי שיינין: יש לזכור שלהצעת החוק הזאת יש עלות תקציבית, זה לא משהו שהולך רק על מעסיקים פרטיים.

<אורי שיינין: אמנם בממשלה קיים מנגנון הוראה שמאפשר לקחת שבוע חופשה - -

חיים כץ: חופשה לא עולה לך כסף.

<אורי שיינין: אני אומר, אמנם זה קיים, אבל עדיין - -

חיים כץ: ואללה, הנה פתרון.

חיים כץ: נעשה את זה רק על עובדי מדינה.

חיים כץ: תהיה לך אפשרות לתקן את זה הלאה.

חיים כץ: רק על עובדי מדינה.

חיים כץ: שהמדינה תממן.

חיים כץ: המדינה מממנת לידה?

<טלילה שחל רוזנפלד: אני מנהלת האגף לקידום נשים בנציבות שירות המדינה.

<טלילה שחל רוזנפלד: בשירות המדינה אפשר לנצל עד שבעה ימי מחלה לצורך התלוות לבת-הזוג - -

חיים כץ: אבל אצלכם זה לא חכמה כי אתם פודים ימי מחלה בפרישה.

חיים כץ: זאת אומרת זה כסף.

חיים כץ: אבל אצל אחרים לא פודים.

חיים כץ: אז זה כמו חופשה.

חיים כץ: מי שלא חולה שם מקבל כסף.

<אורי שיינין: אני רק רוצה להשלים את הדברים: בהצעות שעולות פה עלות יום ממוצעת לגבר שניצל את חופשת הלידה שלו היא בערך 540 שקל; עלות של גבר ממוצע אמורה להיות בערך 450 שקל - -

חיים כץ: אני לא מבין.

חיים כץ: תתחיל מהתחלה, דבר לעניין.

<אורי שיינין: אם אנחנו הופכים את זה מהמנגנון שהוסכם בוועדת שרים למנגנון אחר - -

חיים כץ: מה הוצע בוועדת שרים?

<אורי שיינין: ההצעה כפי שהיא מונחת כעת.

חיים כץ: שהמעסיקים ישלמו?

<אורי שיינין: זאת הצעה קצת מורכבת.

מיקי רוזנטל: אנחנו לא מדברים על החופשה.

מיקי רוזנטל: החופשה היא תמיד על חשבון העובד.

מיקי רוזנטל: אנחנו מדברים על ימי המחלה שיש להם משמעות כספית.

מיקי רוזנטל: מי יממן את זה?

<אורי שיינין: יש שלושה ימי חופשה, ויש חמישה ימים - -

חיים כץ: אוקיי, עזוב את החופשה.

חיים כץ: חופשה זה מצוין.

חיים כץ: זה שהמעסיק יהיה חייב לתת לבן-אדם חופשה, ולא תהיה לו זכות להגיד לו שהוא צריך אותו לעבודה כי אחרת הוא יפטר אותו – צריך לעשות פה סנקציה שאם מישהו ייפגע בגלל זה, זה משהו אחר.

חיים כץ: איפה חמישה ימים?

<אורי שיינין: חמישה ימים על חשבון ימי המחלה.

חיים כץ: מה זה על חשבון ימי מחלה?

חיים כץ: מי יממן אותם?

חיים כץ: המעסיק?

<אורי שיינין: כן.

חיים כץ: שאלת את המעסיקים אם הם מוכנים?

<אורי שיינין: הם נמצאים כאן.

חיים כץ: בוועדת שרים שאלת אותם אם הם מוכנים?

חיים כץ: אולי הם יגידו שהם מוכנים ונגמור את הסיפור.

תמר זנדברג: יש פה נציגים של משרד הכלכלה?

<קריאה: כן.

תמר זנדברג: אז אולי משרד הכלכלה יציג את העבודה שנעשתה?

חיים כץ: עם כל הכבוד.

חיים כץ: באיזו ועדה את?

חיים כץ: ועדת כספים?

תמר זנדברג: ועדת הפנים.

חיים כץ: אז אני לא יודע איך - - - להתנהל פה.

חיים כץ: את צריכה להיות בקואליציה, כנראה, ולקבל תפקיד של יושב-ראש ועדה או שר - -

תמר זנדברג: בעתיד.

חיים כץ: - - ואז תעלי את העסק.

תמר זנדברג: בינתיים לא.

<סיגל סודאי: שלום, אני עו"ד סיגל סודאי מטעם נשיאות הארגונים העסקיים.

<סיגל סודאי: היו ניסיונות להגיע לתיאומים ולא הגענו לתיאום.

<סיגל סודאי: אני רוצה רק לדייק בעניין ימי המחלה – זה תשעה ימי מחלה לפחות.

<סיגל סודאי: זה לא חמישה ימי מחלה.

<סיגל סודאי: אני גם אסביר למה, אדוני.

חיים כץ: אם זה חמישה ימים אתם מוכנים לשלם?

<סיגל סודאי: לא.

חיים כץ: אז מה זה משנה כמה זמן?

<סיגל סודאי: המטרה של החוק היא בהחלט ראויה – אין לנו התנגדות לחופשת האבהות ולמטרות שהיא משקפת ומייצגת.

<סיגל סודאי: אנחנו מתנגדים שיטילו את אידיאולוגית הרעיון הזה על כתפי המעסיקים.

<סיגל סודאי: המדינה רוצה – תתכבד, תממן את זה.

<סיגל סודאי: או אם העובד שזה יהיה על חשבון חופשה שנתית שלו או שזה יהיה חופשה ללא תשלום.

<סיגל סודאי: ויש כבר תקדימים להיעדרויות שהן בבחינת - -

חיים כץ: שאר התשלום זה לא טוב.

חיים כץ: אלה ימים שנספרים אחר-כך, והוא לא רואה את ההשלכות העתידיות.

<סיגל סודאי: כמו שאדוני אמר, יש כאן גם היעדרות אז המעסיק גם מתמודד עם הנושא של ההיעדרות, והוא גם צריך לשלם.

תמר זנדברג: נולד לו ילד או ילדה.

חיים כץ: לעובד?

תמר זנדברג: כן.

תמר זנדברג: מה זה "להתמודד עם ההיעדרות"?

<סיגל סודאי: סליחה, אבל למה המעסיק צריך לממן את ההיעדרות הזאת?

<סיגל סודאי: אין שום סיבה - -

תמר זנדברג: בואי - -

חיים כץ: תני לה לדבר.

חיים כץ: תני לה להביע את דעתה גם אם היא לא מקובלת עלייך.

תמר זנדברג: רק רציתי להזכיר על מה אנחנו מדברים.

חיים כץ: לא, היא יודעת.

חיים כץ: תאמיני לי שהיא יודעת.

<סיגל סודאי: מחקר כלכלי שעשו בהתאחדות התעשיינים – ניצול של שני ימי מחלה, העלות שלהם למשק זה 160 מיליון שקל - -

חיים כץ: זאת אומרת יום אחד זה 80 מיליון.

<סיגל סודאי: 100 מיליון שקל במגזר העסקי.

חיים כץ: יום מחלה של מי?

חיים כץ: של כמה אנשים?

<סיגל סודאי: אני לא יודעת - -

חיים כץ: מה זה את לא יודעת?

חיים כץ: את מקריאה לי פה שניצול של יומיים מחלה זה 160 מיליון שקל.

חיים כץ: כמה אנשים חולים?

חיים כץ: בן אדם אחד חולה?

<סיגל סודאי: אנחנו מדברים על לידות.

חיים כץ: ניצול יום מחלה של כלל העובדים במשק?

<סיגל סודאי: כן.

חיים כץ: אבל לא כלל העובדים ילדו.

<סיגל סודאי: בסדר - -

מיקי רוזנטל: יש 120 אלף לידות בשנה.

תמר זנדברג: אולי שלא יהיו חולים.

מיקי רוזנטל: 120 אלף לידות בשנה.

מיקי רוזנטל: אפשר לעשות את החישוב של העלות הכלכלית של הדבר הזה.

חיים כץ: אתה צריך רק של גברים, אם הגבר עובד.

חיים כץ: ואם הוא עובד מדינה הוא מכוסה.

חיים כץ: רק אם הוא עובד במגזר הפרטי?

מיקי רוזנטל: מה זה מכוסה?

חיים כץ: המדינה נותנת, שמעת אותה.

מיקי רוזנטל: בסדר גמור.

חיים כץ: המדינה באה ואמרה, החוק הזה עובד במגזר הציבורי.

מיקי רוזנטל: מקובל עלינו.

חיים כץ: עכשיו אנחנו מדברים להחיל אותו רק על המגזר הפרטי.

חיים כץ: זה מה שהמדינה אמרה, וזה בטח מה שתמר יודעת.

<סיגל סודאי: מחלה זה סוג של ביטוח.

<סיגל סודאי: כשקורה האירוע אתה מכוסה.

<סיגל סודאי: אם לא קורה הביטוח אז אתה לא מכוסה כי אין צורך בזה.

<סיגל סודאי: כאן, למעשה, אפריורי אתם אומרים – העובד הזה מקבל את ימי המחלה.

<סיגל סודאי: עצם הלידה כבר מהווה זכאות של תשעה ימי מחלה על חשבון המעסיק.

תמר זנדברג: איך הגעת לתשעה ימים?

חיים כץ: למה תשעה ימים?

<סיגל סודאי: אני אסביר לך למה זה תשעה ימים.

תמר זנדברג: גם אם תוכלי לומר - -

חיים כץ: תמר, פה זה לא שכונה.

חיים כץ: תני לה לדבר, והיא תסביר לכולם.

תמר זנדברג: מאה אחוז.

<סיגל סודאי: עד שלושה ימים לצורך ליווי של בת-הזוג לצורך טיפולים ובדיקות.

חיים כץ: זה לפני לידה.

<סיגל סודאי: כן.

<סיגל סודאי: בחוק הקיים, לפי המצב המשפטי של התקנות, הזכות הזאת מסויגת רק כאשר יש סיכון לעובר או לאישה או כאשר הבדיקות גורמות לתלות של האישה.

<סיגל סודאי: זאת אומרת שכשלא מתנים את זה, לא מסייגים את זה - -

חיים כץ: אבל זה קיים.

<סיגל סודאי: אבל אני מסבירה מה ההבדל בין הקיים היום למה שמוצע כאן.

חיים כץ: פה יש תלות את אומרת?

<סיגל סודאי: במצב הקיים היום זה מסויג רק כאשר יש סיכון לעובר או לאישה.

חיים כץ: ובמצב החדש?

<סיגל סודאי: אין בכלל סייגים.

<סיגל סודאי: זאת אומרת שבכל מקרה עצם העובדה שהיא הולכת לבדיקה, הגבר זכאי לחופשה; לעומת המצב היום שזה רק כאשר יש סיכון לעובר או לאישה או כאשר יש תלות.

<סיגל סודאי: וזה לא המצב.

<סיגל סודאי: זאת אומרת פה הוא בטוח מקבל את זה.

<סיגל סודאי: זה שלושה ימים.

<סיגל סודאי: לצורך נוכחות בלידה זה יכול להיות עוד יומיים כי זה 24 שעות מתחילת הצירים.

<סיגל סודאי: אז זה כבר חמישה ימים.

<סיגל סודאי: ואז עוד חמישה ימים.

<סיגל סודאי: אז כמו שאמרתי, זה תשעה ימים, למעשה.

<סיגל סודאי: זה הרבה יותר מהמצב כיום.

<סיגל סודאי: וזה תשעה ימים על בלנקו, אתה מקבל את זה מיד, לא צריך להוכיח שום דבר.

<סיגל סודאי: זה באמת הכבדה - -

חיים כץ: מה אתם כן מוכנים לשלם?

<סיגל סודאי: אנחנו נהיה מוכנים שזה יהיה על חשבון החופשה השנתית.

חיים כץ: אז בפועל הוא לא צריך אתכם בחופשה השנתית.

מיקי רוזנטל: אנחנו צריכים את החוק כדי שעובד לא יפוטר, חלילה, כשהוא לוקח חופשה.

מיקי רוזנטל: אבל מי יממן את זה?

מיקי רוזנטל: זאת עדיין השאלה.

חיים כץ: תמר, בבקשה.

תמר זנדברג: קודם כול אני רוצה להזכיר שכמו שאמרתם ימי מחלה הם לא ימי מחלה בתשלום מלא.

<סיגל סודאי: רק להבהיר - -

חיים כץ: סליחה.

חיים כץ: את גמרת לדבר.

<סיגל סודאי: זה כן מלא.

חיים כץ: גברת, את סיימת לדבר.

תמר זנדברג: לאור הדברים שאת אומרת אולי אתחיל קצת קודם כדי שנזכור על מה אנחנו מדברים.

תמר זנדברג: אנחנו מדברים על עובד או עובדת שנולד לו ילד או ילדה ומלווה את אשתו לבדיקות היריון ולטיפולים, ולכולנו ידועה המשמעות.

תמר זנדברג: אני רוצה להגיד לך משהו מהלב – כשההצעה הזאת עברה בקריאה הטרומית והתפרסמה בתקשורת פנו אלי ואמרו לי, מה זה?

תמר זנדברג: זה פופוליזם, חוק על כלום.

תמר זנדברג: איזה עובד שבא למעסיק שלו ומבקש חופשה בגלל שאשתו ילדה לא מקבל?

תמר זנדברג: וכשאני שומעת אותך – תסלחי לי – אני פתאום מבינה איפה אנחנו חיים.

תמר זנדברג: באמת איזה עובד שנולד לו ילד צריך להתייצב בעבודה ואפילו לא לקבל על זה יום מחלה?

תמר זנדברג: היום הראשון ללא תשלום, היומיים הבאים ב-50% ורק מהיום הרביעי, כשאנחנו מתקרבים ליום האחרון כי מדברים על חמישה ימים – רק זה בתשלום.

תמר זנדברג: אני אומרת – לאן הגענו?

תמר זנדברג: אז אני מבינה עוד יותר שכנראה, צריך את החוק הזה.

תמר זנדברג: בגלל המצב הכלכלי – אנחנו לא נגד המעסיקים, אני לא מאשימה אף אחד.

תמר זנדברג: זה שנעשה הפרד ומשול בין אוכלוסיות, ומדינת הרווחה תתפורר מהמחויבויות שלה זה – ואני מבינה את ההפסד כשעובד נעדר – אבל את יודעת, זה עובד שנולד לו ילד.

תמר זנדברג: מה אתם מצפים, שהוא יבוא לעבודה?

<סיגל סודאי: לא, אני לא אמרתי את זה.

חיים כץ: סליחה, גברת.

חיים כץ: היא במונולוג.

תמר זנדברג: אז קודם כול, בואו נזכור על מה מדובר.

תמר זנדברג: אני מציעה שתחזרי לאנשים שאת מייצגת ותשאלי אותם איזה סוג של עובד הם רוצים.

תמר זנדברג: אם הם רוצים עובד שנמצא בעבודה כשאשתו עם הצמיד על היד עוד בבית החולים, והוא כל הזמן בטלפון ומארגן את כל המשפחה, במקום שיפסיד את היום הזה, ויהיה בבית במקום שהוא צריך להיות באותו רגע.

תמר זנדברג: שנית, צריך לדבר על המימון של זה.

תמר זנדברג: אני רוצה להזכיר שבסופו של דבר – אם ננכה את המגזר הציבורי שגם שם, אם שמעתי ברקע של דברי האוצר שכשדיברתם על עלות לא דיברתם על עלות תקציבית שיוצאת מכיס כלשהו, אלא דובר על עלות למדינה כמעסיק על אותם ימים שיצטרכו לפדות אותם.

חיים כץ: יפדו אותם בכל מצב.

חיים כץ: כשאדם פורש מהעבודה פודים לו את הימים בכל מצב.

תמר זנדברג: אז אם ככה, נשאלת השאלה על איזו עלות.

תמר זנדברג: יכול להיות שדווקא בפרישה העלות יותר גבוהה כי זה צובר בינתיים.

תמר זנדברג: אם נחזור רגע למגזר הפרטי בעצם מדובר בפועל על שלושה ימים בתשלום בלבד; כי היום הראשון הוא לא בתשלום, היום השני – 50%, היום השלישי – 50%, ונשאר היום הרביעי והחמישי - -

חיים כץ: הבנו.

חיים כץ: בואי ניתן גם לנציגת ההסתדרות.

תמר זנדברג: - - ונדמה לי שזאת פשרה.

תמר זנדברג: דבר אחרון, אדוני היושב-ראש, החוק כבר בקריאה הטרומית שלו מייצג פשרה והסכמות שהמציע המקורי שהוא מי שהיום שר השיכון אורי אריאל, החיל לתוך הנוסח הזה.

תמר זנדברג: תודה.

חיים כץ: כן, גברתי.

<מאירה בסוק: אני עו"ד מאירה בסוק מנעמ"ת.

<מאירה בסוק: יש לי שאלה לחברת הכנסת זנדברג, האם בדקת את הנושא של ביטוח לאומי?

<מאירה בסוק: כי בסך הכול העובדים הגברים משלמים ביטוח לאומי.

חיים כץ: היא שמעה שבשנת 42 הביטוח הלאומי קורס.

חיים כץ: לה יש ראייה ארוכת טווח - -

<מאירה בסוק: זה פופוליזם.

חיים כץ: אני זקן, היא צעירה.

חיים כץ: היא תקבל את הקצבה אחרי שנת 42.

חיים כץ: היא עוד רוצה שתהיה לה קצבת זקנה קטנה.

חיים כץ: זה לא פופוליזם.

<מאירה בסוק: בסדר.

חיים כץ: גם הדסה זה לא היה פופוליזם.

חיים כץ: כשישבנו פה אמרנו "פופוליזם".

חיים כץ: זה לא פופוליזם.

<מאירה בסוק: אני רוצה לשאול אם את בדקת את זה עם ביטוח לאומי?

<מאירה בסוק: מה נאמר במשא ומתן?

תמר זנדברג: את רוצה לשמוע את נציג האוצר שגם ככה על חופשה ומחלה קיבלתי הערכה תקציבית שיש עלות תקציבית.

תמר זנדברג: עכשיו את רוצה להוציא את זה מביטוח לאומי - -

<מאירה בסוק: אני רוצה לבדוק את זה כי יש בעיה, אי אפשר להתעלם.

חיים כץ: יש בעיה?

<מאירה בסוק: יש בעיה.

חיים כץ: יש בעיה?

תמר זנדברג: יש הרבה בעיות.

תמר זנדברג: גם שמענו בדרך שהביטוח הלאומי צריך לתת מלווה בשביל תקציב הביטחון אז יש הרבה בעיות.

חיים כץ: כן, גברתי.

חיים כץ: מי את?

<ורד סוויד: אני מנהלת הרשות לקידום מעמד האישה.

<ורד סוויד: כמי שעמדה בראש הוועדה לבחינת מקום עבודה בבית המשפחה אנחנו תומכים מאוד בהצעת החוק הזאת, יש בה משמעות רבה.

<ורד סוויד: אני רק אומרת שצריך לחשוב פני עתיד.

<ורד סוויד: יש מדינות באירופה שניתנת חופשת לידה מקבילה לא באותה תקופה, אלא באותו אורך, גם לגבר וגם לאישה מתוך תפיסה לחזק את תפקידי ההורות במשפחה.

<ורד סוויד: ברור שאם תקופת הלידה תהיה שלושה חודשים העלות לא תוכל להיות על המעסיקים, ולכן אנחנו צריכים לחשוב איך בעתיד אנחנו מרחיבים את היוזמה המבורכת הזאת ואולי אפילו עושים סעיף ביטוחי מיוחד לעניין הזה.

<ורד סוויד: אבל זאת צריכה להיות התפיסה.

<ורד סוויד: אנחנו צריכים לחשוב על האישה שחוזרת מבית החולים עם כאבים פיסיים ומתמודדת עם עוד ילדים בבית.

<ורד סוויד: לכן יש הכרח.

<ורד סוויד: מצד שני אנחנו יודעים היום שהרבה פעמים יש חסם סמוי במקומות עבודה בקליטת נשים בגילאי הפוריות – בלי שקוראים לזה ובלי שמדברים על זה - -

חיים כץ: לידה לא יכול להיות גורם שישפיע על קליטת נשים כי פה לא יצטרכו לקלוט גברים כי פה הגברים הם המעמסה - -

<ורד סוויד: אז יכול להיות שפה יש תיקון.

חיים כץ: - - הנשים מקבלות מהביטוח הלאומי, אין בעיה.

<ורד סוויד: זה מה שרציתי להגיד לך, שזה תיקון היסטורי.

מיקי רוזנטל: היא מתכוונת שזה שחרור החסם.

<ורד סוויד: שיהיה איזון.

<ורד סוויד: מקום העבודה ישקול אם הגבר בגיל הנכון.

<ורד סוויד: לכן לטווח הארוך צריך להביא לכאן את נציגי הביטוח הלאומי ולהידבר איתם על המשך תקופת הלידה.

חיים כץ: את אומרת שאי אפשר להפיל את זה על המעסיקים.

<ורד סוויד: אם אנחנו רוצים שלושה חודשים, כמו שאני חושבת שזה צריך להיות - -

חיים כץ: אה, את רוצה שלושה חודשים?

<ורד סוויד: אנחנו מדינה מעודדת ילודה.

מיקי רוזנטל: אנחנו אחת המדינות שבה חופשת הלידה היא הקצרה ביותר.

מיקי רוזנטל: בפינלנד, למשל, זה עשרה חודשים.

מיקי רוזנטל: בצרפת זה שנה.

תמר זנדברג: שנה בתשלום ועוד שנתיים ללא תשלום.

תמר זנדברג: עד שלוש שנים.

מיקי רוזנטל: יש לנו מקומות לשאוף אליהם.

תמר זנדברג: אבל זה חרף פיפיות.

חיים כץ: בצרפת כמה שעות בשבוע הם עושים עד הפנסיה?

תמר זנדברג: זה גם חרב פיפיות כי אישה שאומרים לה, את עכשיו יוצאת משוק העבודה למשך שלוש שנים זה כמו להגיד לה, חמודה, תישארי בבית לטפל בילדים.

מיקי רוזנטל: אבל זאת בחירה.

מיקי רוזנטל: זה לא חובה.

תמר זנדברג: בוא נסכים שבישראל זאת אחת מתקופות חופשת הלידה הקצרות בעולם והלא מספקות.

חיים כץ: אני הייתי מצפה מאלה שאישרו את הצעת החוק בוועדת השרים שגם יממנו אותה.

חיים כץ: לא יכול להיות שאני ואת נסכם שמיקי רוזנטל יעשה כל שבת על האש ויזמין את השכנים.

חיים כץ: זה בערך מה שאנחנו עושים פה.

חיים כץ: זה לא בסדר.

תמר זנדברג: ההסדר הזה הוא מאוד מדתי.

תמר זנדברג: הוא מדתי באופן מרחיק לכת, גם לטובת המעסיקים.

חיים כץ: הוא מדתי, אבל צריך לשאול את הכלה.

חיים כץ: הכלה פה זה התעשיינים.

חיים כץ: את משיתה על התעשיינים הוצאה בלי לשאול אותם.

חיים כץ: הם היו פה ביום התעשייה והתחילו למנות לנו מה עשינו להם מאז שאני פה בוועדה.

חיים כץ: אני לא רוצה למנות לך.

חיים כץ: הם ישבו פה והתחילו לספור לי את החוקים.

חיים כץ: עשינו פה 50-40 חוקי עבודה.

חיים כץ: אלה המספרים.

חיים כץ: הכי דרמטי זה אכיפת דיני עבודה שיש שם פלילי ואחריות על המעסיק.

חיים כץ: החוק הזה ימגר, לשמחתי, את תופעת העסקת עובדי קבלן.

חיים כץ: לא יהיה להם כלכלי.

תמר זנדברג: אני בטוחה שגם המעסיקים לא רוצים לעבור על החוק.

חיים כץ: אבל הם רוצים עובדי קבלן.

חיים כץ: החוק הזה יבטל.

תמר זנדברג: אז זה כמו שתגיד, אנחנו באים לבטל את העבודה הקבלנית, לא נשאל את עובדי הקבלן.

תמר זנדברג: הרגולטור לא תמיד שואל.

תמר זנדברג: לפעמים הוא משית חובה, וזאת חובה מאוד כללית.

חיים כץ: מה אמא שלי עליה השלום אמרה?

חיים כץ: "מה שיותר מדי לא טוב".

חיים כץ: כל דבר צריך להיות במידה.

תמר זנדברג: זה ממש מעט.

חיים כץ: עד שלא תדברי עם המעסיקים אנחנו לא נצביע על הצעת החוק הזאת.

חיים כץ: ואף אחד לא חושד בי שאני אנטי חברתי או נגד העובדים.

תמר זנדברג: אתה יודע מה היינו צריכות לעשות?

תמר זנדברג: היינו צריכות לבוא לכאן עם 14 שבועות חופשת מחלה ולהתפשר על תשעה ימים.

תמר זנדברג: באנו עם חמישה ימים - -

חיים כץ: מה זה "באנו"?

חיים כץ: הממשלה הייתה נותנת לך 14 שבועות?

תמר זנדברג: לפי מה שאתה אומר, על חשבון המעסיקים?

תמר זנדברג: אולי, למה לא?

תמר זנדברג: אז לא 14 שבועות, אז 14 ימים.

תמר זנדברג: אני הגזמתי.

חיים כץ: תקשיבי.

חיים כץ: תיכנסי להקשבה, את צריכה שעון שח כזה.

חיים כץ: את מדברת – תני לו דקה.

חיים כץ: הממשלה זה המעסיק הכי גדול.

חיים כץ: אבל יש להם ההסדר הזה, והם אומרים, נכניס גם את ההם לשכונה.

חיים כץ: אנחנו פה הקונטרול של הממשלה, ולדעתי, פה הממשלה הייתה לארג' על חשבון השכנים.

חיים כץ: זה מה שהיא עשתה.

תמר זנדברג: שלושה ימים בתשלום זה לארג'?

חיים כץ: יום, שעה.

חיים כץ: צריכים לשאול אותם.

תמר זנדברג: למה לא צריכים לשאול אותם אם הם רוצים להעסיק עובדי קבלן או לא? הם רוצים.

חיים כץ: לא, הממשלה רוצה.

חיים כץ: המדינה עושה את זה כתף אל כתף ויד אל יד.

תמר זנדברג: אז בוא נשאל אותם אם הם רוצים שכר מינימום.

חיים כץ: אדוני מהאוצר.

חיים כץ: תמר, די.

חיים כץ: ככה זה כשיש בחורה צעירה, תוססת, דינמית, חדשה.

חיים כץ: יש לך עוד הרבה שנים פה.

חיים כץ: מרצ הולכת ועולה.

חיים כץ: לאט-לאט.

<אורי שיינין: אני רק רוצה להעיר שלהצעת החוק במבנה הנוכחי יש עלות תקציבית.

חיים כץ: למה?

<אורי שיינין: כיוון שמה שמתאפשר לקחת מהמדינה זה שבעה ימים - -

חיים כץ: אבל אם אישרת את זה בוועדת שרים אין לזה עלות תקציבית.

<אורי שיינין: לא, יש לזה עלות תקציבית.

חיים כץ: היא הצעת חוק תקציבית?

<אורי שיינין: כן.

חיים כץ: אבל היא בהסכמה.

חיים כץ: אתה עשית שיעורי בית?

חיים כץ: אתה בטוח במה שאתה מדבר?

<ענת מימון: ועדת שרים תמכה בהצעה.

<אורי שיינין: נכון.

חיים כץ: אז לך תבדוק.

חיים כץ: אם אנחנו מאשרים את הצעת החוק כפי שוועדת שרים אישרה, אין לה עלות תקציבית.

חיים כץ: גם אם לך, חברנו המלומד – ואני לא עורך דין – חושב שיש.

חיים כץ: אין.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: אני שולח אותך לתעשיינים.

חיים כץ: דברי איתם, תגיעי איתם להסכמות.

חיים כץ: תודה רבה, הישיבה נעולה.

תמר זנדברג: רגע, משפט אחרון, אם אפשר.

חיים כץ: הישיבה נעולה.