ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 152, 2014-02-10 13:00

עמרם מצנע: צהריים טובים.

עמרם מצנע: מסגרת הדיון היא מה שאנחנו קוראים בכנסת דיון מהיר שכשמו כן הוא.

עמרם מצנע: הוא לא ינסה לעסוק בנושא בכללותו שבו אנחנו עוסקים די בהרחבה בוועדה: חינוך מיוחד, הסעות, חינוך לילדים אוטיסטיים.

עמרם מצנע: את הדיון המהיר ביקשו לקיים חבר הכנסת מסעוד גנאים שנמצא איתנו וחברת הכנסת קארין אלהרר.

עמרם מצנע: אני מיד אעביר אליך את רשות הדיבור, בבקשה.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: אני מברך את כל הנוכחים.

מסעוד גנאים: האמת היא שהבקשה לדיון המהיר באה אחרי מה שפורסם בתקשורת ובעיתונים השונים על זה שמוסדות חינוך ובתי-ספר למיניהם, אם הם בתי-ספר לחינוך מיוחד או בתי-ספר רגילים שמשולבים בהם כיתות תקשורת, ממהרים להיפטר ולהשעות ילדים אוטיסטיים בלי למצוא להם את המסגרת המתאימה.

מסעוד גנאים: לפי מה שדווח או מה שקראנו הילדים האלה אפילו לא נהגו לא באלימות ולא בהפרעה מופרזת ומוסדות אלה ממהרים להיפטר מהם, להחזיר אותם לביתם.

מסעוד גנאים: זה דבר שקודם כל מפריע להורים, אבל זה גם מעלה שאלה אם הילדים האלה שמאובחנים כאוטיסטים וזה המצב שלהם, אם המוסד שאמור לטפל בהם, ללמד אותם ולחנך אותם, אם הוא רואה בהם מטרד ורוצה להיפטר מהם אז לאיפה הם ילכו?

מסעוד גנאים: זו השאלה.

מסעוד גנאים: הכול חשוב.

מסעוד גנאים: כל השכבות, כל התלמידים - כולם חשובים.

מסעוד גנאים: הדרישה לי לייחד דיון על הילדים האוטיסטיים ועל המסגרות שאפשר למצוא להם.

מסעוד גנאים: יש לי דוח של הממ"מ על המצב במגזר הערבי ובחברה הערבית בנושא.

מסעוד גנאים: נכון ששם מספר התלמידים הוא אולי פחות יותר, אבל מדברים על המסגרות המתאימות.

מסעוד גנאים: לכן, העליתי את הנושא.

מסעוד גנאים: אני לא ארחיב, כפי שאמרת אדוני היושב-ראש, מאחר ואנחנו ממוקדים במה שהתפרסם על השעיית ילדים או ההיפטרות המהירה מהילדים האוטיסטיים ממוסדות החינוך מבלי למצוא להם מענה או מסגרת אחרת מתאימה.

מסעוד גנאים: תודה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: מי שרוצה לדבר נא להעביר למנהלת הוועדה יהודית איזשהו נייר.

עמרם מצנע: יעל ניר, ועד הורים המשולבים.

<יעל ניר: שלום, תודה רבה.

<יעל ניר: אני מודעת לבעייתיות של ילדים שהמערכת לא כל כך יודעת איך להתמודד איתם בחינוך הרגיל בשל תמיכה לא מספיקה.

<יעל ניר: אני הייתי רוצה להציע במצבים כאלה את האפשרות לפנות לגישור של ארגוני ההורים.

מסעוד גנאים: גישור?

<יעל ניר: גישור של ארגון ההורים.

<יעל ניר: הוא צבר מאוד ניסיון בנושא של שילוב ילדים על רצף במערכת החינוך הרגילה.

<יעל ניר: יש ארגון שנקרא אלו"ט, יש ועד הורים משלבים, יש קואליציה של הורים לילדים מיוחדים.

<יעל ניר: נצבר אצלנו הרבה מאוד ניסיון.

<יעל ניר: יש לנו קשר עם הרבה מאוד הורים משלבים שהתנסו בכל מיני סוגים של לקויות.

<יעל ניר: הלקות על הרצף האוטיסטי היא מאוד מאוד מגוונת והילדים הם כל כך שונים אחד מהשני.

<יעל ניר: ההנחיה למערכת נעשית על-ידי גוף מרכזי ובדרך כלל ההנחיה נעשית על איזשהו טווח מאוד מרכזי של הלקות עצמה ואין מספיק ידע והתנסות עם כל האספקטים המאוד ספציפיים ומאוד מיוחדים של הילדים.

<יעל ניר: אנחנו צברנו ידע כתוצאה מהרבה מאוד ניסיון משותף של מאות הורים במאות מקומות.

<יעל ניר: בכל מקום מתמודדים עם כל בעיה ספציפית בצורה אחרת, ואנחנו מאוד רוצים לשים את הידע שלנו ואת הניסיון שנצבר בקרב ההורים לרשות ילדים אחרים.

<יעל ניר: אנחנו פשוט מציעים את האפשרות של לעבוד בשיתוף הזאת מאוד בשמחה.

<יעל ניר: מאז שאנחנו, ועד ההורים המשלבים, קיימים אנחנו רואים את השליחות שלנו בתמיכה בהורים ובהנחלה של ידע ולעבוד יחד איתם לפי האישיות של הילד, לפי האישיות של המשפחה, לפי המקום שבו הילד הזה משולב.

<יעל ניר: תודה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: אני רואה שמאלו"ט נרשמו שלוש.

עמרם מצנע: בבקשה.

<מורנה ברסקי: שמי מורנה ברסקי, אני אימא לילד אוטיסט שהוא בן 19 היום.

<מורנה ברסקי: הילד שלי הושעה בשנים האחרונות במשך חודשים שלמים מבית-הספר.

עמרם מצנע: הושעה.

<מורנה ברסקי: הושעה.

מסעוד גנאים: בית-ספר רגיל או מיוחד?

<מורנה ברסקי: בית ספר מיוחד לילדים אוטיסטיים שבמהלך ההתלהמות כאשר התסריט הוא שבית הספר ביד קלה, ביד קלה, מתקשר ואומר: תבוא ותיקח את הילד, באמצע היום, ככה לפתע.

<מורנה ברסקי: ילדים אוטיסטיים מקבלים תרופות למיניהן.

<מורנה ברסקי: ילד אוטיסט לא בנוי רק מאוטיזם, יש לו גם OCD, יש לו בגילאים האלה בדרך כלל גם מתנת האפילפסיה.

<מורנה ברסקי: יש כל מיני הפרעות קשב וריכוז ולכל דבר יש איזשהו כדור שלפעמים צריך להחליף אותו.

<מורנה ברסקי: ברגע שנוצרת איזושהי מצוקה כשמחליפים כדור רפואי בית הספר לא מתמודד, לא מנסה אפילו להתמודד, ועל הרגע הראשון שילד עושה כך, ממש זה מה שהילד שלי עושה, נגע באיש צוות להתקשר לאימא.

<מורנה ברסקי: מתקשרים ואומרים: תבואי, תיקחי את הילד.

<מורנה ברסקי: פעם אחת הגדילו לעשות והתקשרו לנהגים.

<מורנה ברסקי: שלחו אי-מייל ואמרו לקחת את הילד בשעה אחת מבלי שתיאמו איתי כשאני הייתי בירושלים.

<מורנה ברסקי: הקלות הזאת - ברגע שזה מתבצע אתה כהורה חסר אונים.

<מורנה ברסקי: אני אימא נכה.

עמרם מצנע: אני מוכרח להבין, זה בית ספר מיוחד לילדים אוטיסטיים.

<מורנה ברסקי: מיוחד לילדים אוטיסטיים.

<מורנה ברסקי: נאמר לי אפילו בהתלהמות הדברים: יכול להיות שהילד לא מתאים לבית ספרנו.

<מורנה ברסקי: שמעתי גם את המשפט הזה.

עמרם מצנע: איזה עוד בית ספר יש?

עמרם מצנע: לאן הולכים משם?

<מורנה ברסקי: אין, הביתה.

<רויטל לן כהן: לג'ונגל.

<מורנה ברסקי: ילד שבדרך כלל הוא ילד חביב, עוזר, משתף פעולה, יושב בכיתה לומדת.

<מורנה ברסקי: ברגע שקורית איזושהי יציאה טיפה מאיזון אז יש בעיה של סף תסכול.

<מורנה ברסקי: יש לכל האוטיסטים בעיה של סף תסכול.

עמרם מצנע: הבן שלך הוא בן 19 עכשיו.

עמרם מצנע: הוא מתחילת דרכו בבית-הספר הזה?

<מורנה ברסקי: כן.

<מורנה ברסקי: אני לא הייתי מבנות היענה שאמרו שהילד שלהם הוא לא אוטיסט ושאני רוצה שילוב.

<מורנה ברסקי: אני מדברת על ילד אוטיסט.

עמרם מצנע: וכל השנים הוא בבית-הספר הזה.

<מורנה ברסקי: הוא היה לפני כן בבית ספר עד כיתה ו', ומכיתה ז' הוא בבית הספר הזה שהוא כמו תיכון.

עמרם מצנע: זה משתנה עם מדיניות הנהלת בית ספר או שזה כך מאז שאת זוכרת?

<מורנה ברסקי: זה משתנה.

<מורנה ברסקי: כמובן שמנהלת בית ספר, למשל, אם היא אישה למופת עם יכולות דמגוגיות ופדגוגיות וסובלנות וסבלנות ואמפתיה להורים, יכול להיות שיש מצב יותר טוב בבית ספר כזה, ומנהלת שפועלת מתוך פחד ופניקה מתפקדת בצורה אחרת.

מסעוד גנאים: מה זה, מזג-אוויר?

<מורנה ברסקי: בדיוק משום שהחוק מאפשר.

מסעוד גנאים: איפה הפיקוח?

מסעוד גנאים: המפקחים?

<מורנה ברסקי: אם המנהלת חברה של המפקחת זה גם בעיה, אבל אני לא רוצה להיכנס לזה.

עמרם מצנע: מי שקובע בסוף בבית ספר זה מנהל או מנהלת.

<מורנה ברסקי: אתה מקבל כהורה את הטלפון הזה וברגע זה אתה חייב לבצע.

<מורנה ברסקי: זאת אומרת, אתה צריך לבוא ולקחת ולא משנה אם אתה עובד, לא עובד.

<מורנה ברסקי: אני אימא נכה ואם אתה מפיל עליי בחור גדול מידות בן 19 ומכניס אותו לסלון שלי שכשהוא לא מאוזן הוא יכול לזרוק לי את הדברים מהסלון, יכול לתת לי מכות אין לי מקום לשים אותו, אין לי שטח פתוח לתת לו אוורר ומרחבים כמו שיש בבית-הספר.

<מורנה ברסקי: אני אישה ואני גם חלשה.

<מורנה ברסקי: אני נמצאת בלי שום תעסוקה בשבילו כי זה לא ילדים שמשחקים - זאת הבעיה.

<מורנה ברסקי: הקטע הוא שזה נמשך חודשים, זה לא נמשך ימים ספורים.

עמרם מצנע: אני מוכרח לומר שאני מכיר בית ספר לאוטיסטים אחד ושם ההתנהגויות הן לגמרי לא כאלה.

<אביגיל דר: גם שם היו בעיות, עמרם, בשנים האחרונות והתחלפה הנהלה.

עמרם מצנע: לא בכל הרשויות יש בתי ספר מיוחדים לאוטיסטים.

עמרם מצנע: אביגיל, בבקשה.

<אביגיל דר: הבן שלי לומד באותו בית ספר שלומד הבן של מור ברסקי, אבל אני רוצה לדבר על החוויה שלי.

<אביגיל דר: האוטיזם היא לקות מאוד מורכבת וחלק מההתנהגויות הן התנהגויות מאוד מאתגרות.

<אביגיל דר: זה יכול להיות גם אלימות, גם תקופות של איזון תרופתי.

<אביגיל דר: זה נכון שיש היבט מאוד משמעותי למי מנהל את בית-הספר ואיזה בחירות הוא עושה.

<אביגיל דר: אני רק יכולה לתאר את החוויה שלי.

<אביגיל דר: הבן שלי י' הוא בן עשרים.

<אביגיל דר: בשנתיים האחרונות הוא פיתח חלק מההתנהגויות שלו שהן התנהגויות אלימות.

<אביגיל דר: הוא לא מדבר אז כל מה שאני יכולה זה להניח הנחות.

<אביגיל דר: י' נמצא לא רק בבית ספר, הוא נמצא בנופשונים של אלו"ט ובעוד מסגרות.

<אביגיל דר: המקום היחיד שהוא מגלה שיש בו התנהגויות אלימות זה בבית הספר, מה שאומר שעם אנשי צוות אחרים או עם ניהול מקצועי אחר הוא בוחר להתנהג בצורה לא אלימה וזה כבר מראה על איזושהי בעיה במערכת החינוך.

<אביגיל דר: מאז השנתיים שהוא נעשה חלק מהזמן אלים אני מעריכה שיש תקופות שפעמיים בשבוע, יש תקופות שבפעם בשבועיים - זה משתנה - אנחנו מקבלים טלפון ממנהלת בית הספר לבוא לקחת את הילד.

<אביגיל דר: זה כולל משפטים כמו: אם אנחנו חשבנו לאשפז אותו?

<אביגיל דר: היא גם סמכות מקצועית רפואית.

<אביגיל דר: כשאנחנו אומרים לה שלא תדבר איתנו על אשפוז היא מסבירה לנו שהצוות שחוק.

<אביגיל דר: כשאומרת לי מנהלת בית הספר שהצוות שחוק אני לא יודעת אם לצחוק או לבכות.

<אביגיל דר: עשרים שנה אני מגדלת ילד אוטיסט.

<אביגיל דר: אני לא יודעת אם מישהו מבין מה רמת השחיקה של גידול ילד כזה.

<אביגיל דר: יש לנו כמה שעות ביום שאנחנו אמורים לעבוד ולעשות עוד כמה דברים.

<אביגיל דר: זה שעות שהילד הזה בבית ספר.

<אביגיל דר: צוות בית הספר חוזר הביתה.

<אביגיל דר: לי יש את זה 24/7 מה שנקרא.

<אביגיל דר: יש פה איזה בעיה.

<אביגיל דר: עצם זה שהיא יכולה להרשות לעצמה להחזיר אלינו את הכדור בשעות בית הספר ולהגיד לנו: קחו את הילד, אני לא מסתדרת איתו או אין לי כלים להסתדר איתו, אז משהו לא עובד נכון.

עמרם מצנע: אין ספק.

עמרם מצנע: מצטרפת אלינו חברת הכנסת קארין אלהרר.

קארין אלהרר: שלום.

קארין אלהרר: סליחה, אני מתנצלת על האיחור.

עמרם מצנע: הילד שלך בבית-הספר מתחילת הדרך?

<אביגיל דר: לא.

<אביגיל דר: עם הבן שלי עבדנו המון שנים בבית.

<אביגיל דר: אבל הוא בבית ספר "גיל" כבר שבע שנים בתל-אביב.

<אביגיל דר: רוב השנים הוא הסתדר שם.

עמרם מצנע: מה שאני מנסה להבין זה האם זו בעיה של אווירה בבית ספר מסוים שיש לו הנהלת מסוימת או שזה בעיה כי את הבעיה אנחנו מבינים.

<אביגיל דר: אני יכולה לשקף רק את החוויה שלי עם הילד שלי שהוא גם לא מדבר.

<אביגיל דר: אני לא יודעת מה קורה, אני אומרת, באתי כמייצגת אימא של ילד אוטיסט על החוויה שלנו.

<אביגיל דר: אני בטוחה שזה מתחיל מחוק שמאפשר את זה וזה עובר למי מנהל את בית הספר - - -

עמרם מצנע: זה לגיטימי שיש מצבים.

עמרם מצנע: גם בבתי-ספר - - -

<אביגיל דר: אבל זה בדיוק ההבדל כי כשהבן שלי אלים זה חלק מהלקות וכשהילד הרגיל שלי אלים אז - - -

עמרם מצנע: נכון.

עמרם מצנע: אני אומר שיש לגיטימיות במצבי קיצון שיקראו להורים, זה לא שזה לא לגיטימי.

עמרם מצנע: השאלה אם לא משתמשים בזה בקלות בלתי נסבלת כי בית הספר צריך להיות ערוך לזה.

<אביגיל דר: לדעתי, כן.

<אביגיל דר: משתמשים בחוק שנועד לחינוך הרגיל כדי להשעות ילדים אוטיסטים שזה לא אותו הדבר.

<מורנה ברסקי: הילדים האוטיסטים לא עושים את זה מתוך כוונה, הם לא תכננו לפגוע באיש צוות.

<אביגיל דר: חייב להיות מנגנון יותר מסודר של פסיכיאטר בתמונה.

עמרם מצנע: לא, צריכה להיות בבית הספר היכולת לקחת ילד בכיתה שעושה פעולות חריגות לחדר אחר ושם יישב איתו איש מקצוע אחד על אחד.

עמרם מצנע: זו דעתי, לפחות.

<קריאה: אין.

<כרמל אבנד: שמי כרמלה אבנד, אני מנהלת חטיבת נעורים באלו"ט.

<כרמל אבנד: קודם כל, אני רוצה להודות לחברי הכנסת שהעלו נושא כל כך כל כך כאוב.

<כרמל אבנד: מה שאנחנו רואים הוא שלמסגרות החינוך חסרים שני דברים: האחד, נוהלים ברורים ובאמת אין החרגה של נוהלים של החינוך המיוחד של אותן לקויות שבעצם ההתנהגות נובעת עקב הלקות.

<כרמל אבנד: אנחנו תמיד אומרים שהתנהגות אוטיסטית גם אם היא נתפסת כאלימה זה כמו התנהגות של תלמיד עיוור שנתקל בקיר.

<כרמל אבנד: זו התנהגות שנובעת עקב הלקות.

<כרמל אבנד: אנחנו טוענים שמסגרות החינוך צריכות שני דברים: האחד, נוהלים אחרים שינחו אותן ויאפשרו להן להתמודד אחרת כמו שמסגרות הרווחה מתמודדות.

<כרמל אבנד: במסגרות הרווחה נותנים כלים של אחיזות מכילות, של נוהלים, שברור מאוד לצוות מה צריך לעשות, ובמסגרת החינוך לא ברור.

<כרמל אבנד: לא ירדו נוהלים ברורים.

<כרמל אבנד: אנחנו כבר כמה שנים פונים, כולל עם הצעת טיוטה למשרד החינוך, לגבש נוהל אחר לגבי בעיות התנהגויות אלימות בתוך מסגרות החינוך המיוחד ובתוך מסגרות החינוך הרגיל לאותם תלמידים שההתנהגות נובעת עקב הלקות.

<כרמל אבנד: אני חייבת להגיד שלפעמים כשמגיעים להתנהגות הקשה זה אחרי שלא צפו ולא זיהו התנהגות מקדימה.

<כרמל אבנד: אנחנו רואים כאן לפעמים את הדלת המסתובבת.

<כרמל אבנד: ילד שמשעים אותו הולך לאשפוז, הולך הביתה, התוכנית לא השתנתה, מסגרת החינוכית לא קיבלה עוד כלים, וחוזר חלילה.

<כרמל אבנד: הילד חוזר לבית הספר, מושעה מידית לאחר תקופה מאוד קצרה ויוצא החוצה.

<כרמל אבנד: לצערי הרב, יש לא מעט ילדים בבית שהם במקום הזה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: חברת הכנסת קארין.

קארין אלהרר: אדוני, תודה רבה על כך שבכלל אתה מקיים דיון בנושא כל כך חשוב.

קארין אלהרר: אני שוב רוצה להתנצל על האיחור בהגעה לוועדה.

קארין אלהרר: הנושא הזה הוא נושא קריטי.

קארין אלהרר: קודם כל, זה נכון, וצודקים המורים והמורות וצודק משרד החינוך באמירה הראשונית, שאף אחד לא צריך להיות שק חבטות של אף ילד, וזה אני מצדיקה.

קארין אלהרר: מצד שני, אנחנו צריכים לבוא ולהבין מדוע הילד הזה חובט.

קארין אלהרר: בתפקידי הקודם לפני שהגעתי לכנסת טיפלתי בדיוק במקרים מהסוג הזה.

קארין אלהרר: ליוויתי משפטית ילדים עם מקרים מהסוג הזה שבאמת נצפתה התנהגות אלימה, אבל ההתנהגות האלימה הזאת נבעה ממחסור מסוים.

קארין אלהרר: ואמרה כרמל בצדק, ילדים יוצאים ונכנסים למוסדות פסיכיאטרים וממוסדות פסיכיאטריים ומטופלים בתרופות ומיד לאחר האשפוז יוצאים עם הפתק הנכסף: הילד מאוזן תרופתית.

קארין אלהרר: הילד חוזר לבית הספר, לא ניתן לו הטיפול המתאים, והרי איזה פלא?

קארין אלהרר: הילד שוב נוהג באלימות שזה מצב שהוא באמת בלתי נסבל.

קארין אלהרר: מקרים שטיפלתי בהם הראו בצורה מאוד חדה ומאוד ברורה שכל היה נדרש הוא תוכנית התנהגותית אחרת, טיפול אחר.

קארין אלהרר: אני זוכרת שבאחד המקרים כל מה שהיה צריך זה "טיפול הברשה".

קארין אלהרר: לילד היה קושי בוויסות חושי והיעדר האיזון בוויסות החושי גרם לכך שהוא התנהג בצורה אלימה.

קארין אלהרר: שוב, לאלימות יש גם ספקטרום.

קארין אלהרר: דינו של ילד שצועק לא כדינו של ילד שמעיף דברים וחובט.

קארין אלהרר: חוזר מנכ"ל שאליו מפנה משרד החינוך הוא טוב ונכון לילדים שמבינים מדוע הם נוהגים באלימות או לילדים שניתן להסביר להם שהאלימות כפי שהם נהגו בה היא לא הדרך.

קארין אלהרר: פה מדובר בילדים שלפעמים יש להם קושי ורבלי.

קארין אלהרר: הם ילדים עם קושי בהתנהגות.

קארין אלהרר: הם לא מבינים את הקודים ההתנהגותיים של כולנו, ולכן נוצר מצב שזו הדרך שלהם להביע את עצמם.

קארין אלהרר: אין היגיון בדבר שאנחנו ניקח את חוזר המנכ"ל שחל על האוכלוסייה הכללית, האוכלוסייה שאין לה מוגבלות, לא מוגבלות תקשורתיות, ולא מוגבלות בהתנהגות, ונחיל אותו על אותם ילדים.

קארין אלהרר: אנחנו לוקחים מין שאינו במינו ומערבבים את זה ביחד ואחר כך מאוד מתפלאים על התוצאה.

קארין אלהרר: התוצאה היא שאנחנו לוקחים את הנוהל הזה ומשעים את הילד וחושבים שבכך אנחנו פותרים את הבעיה, במיוחד בעיניי נכונים הדברים כאשר אנחנו מדברים על מסגרות חינוך מיוחד, אותן מסגרות סגרגטיביות שאנחנו מראש אמרנו שהילדים מתאימים לשם ושנתאים להם את תוכנית הלימודים בצורה מאוד מיוחדת ומותאמת לצרכים שלהם.

קארין אלהרר: אם שם לא נצליח לתת להם את המענים איפה ניתן להם?

מסעוד גנאים: חוקית הם מכוסים בחוק?

מסעוד גנאים: הכוונה - בית-הספר יכול להשעות?

מסעוד גנאים: יש חוק?

קארין אלהרר: אין פה חוק, יש פה חוזר מנכ"ל של משרד החינוך.

קארין אלהרר: חוזר המנכ"ל הזה הוא טוב ונכון לילדים ללא מוגבלות שניתן להסביר להם את המצב.

קארין אלהרר: באמת יש פה איזה סיבה ותוצאה.

קארין אלהרר: אתה מסביר לילד שהוא לא יכול להתנהג כך ואם הוא יתנהג כך הוא יצא מבית הספר.

קארין אלהרר: מה אנחנו עושים פה?

קארין אלהרר: אנחנו עושים דבר הרבה יותר חמור.

קארין אלהרר: אנחנו מענישים את ההורים כי מה קורה?

קארין אלהרר: הורה שלא יכול ללכת לעבודה מספר רב של פעמים בעבודה יפוטר בסופו של דבר, המשפחה כולה תיפול לנטל על הרשויות, במקום לנסות להתמודד עם הדבר הזה.

קארין אלהרר: אין פתרונות קסם.

קארין אלהרר: מצד שני, משרד החינוך השכיל וכן יש מומחית לילדים עם אוטיזם.

קארין אלהרר: קיימת אישה מצוינת במערכת ד"ר יעל קמחי שעושה באמת עבודה נפלאה בעניין הזה.

קארין אלהרר: אני חושבת שראוי היה שלפני שמוציאים ילד שקודם כל תתקיים ישיבה, יזמינו את ההורים ויבהירו את הדברים.

עמרם מצנע: זה הוצאה מסודרת.

עמרם מצנע: מדובר על התנהגות מידית, זה סיפור אחר.

קארין אלהרר: אני מבינה את מה שאדוני אומר, אבל גם ההתנהגות המידית, אנחנו הרי לא באמת מאמינים, אף אחד מאיתנו, ואני בטוחה שגם לא משרד החינוך, אף אחד לא מאמין שאם היום הילד העיף כיסא ואם אנחנו נשאיר אותו בבית יום, יומיים, שלושה, זה יפתור את הבעיה.

עמרם מצנע: לא, לא.

עמרם מצנע: הנקודה הזאת היא באמת ברורה.

עמרם מצנע: את דיברת בהתחלה על איזון תרופתי.

עמרם מצנע: מי מטפל בזה?

עמרם מצנע: הלוא זה לא בית הספר, זה בטח ההורים.

קארין אלהרר: חשוב מאוד להבהיר שילדים מטופלים הרבה פעמים על-ידי פסיכיאטר או פסיכולוג בקהילה, בבית, בקופת-החולים אצל הרופא הפרטי.

קארין אלהרר: הרבה פעמים יש סתירות בין חוות הדעת של בית הספר של פסיכיאטר שהרבה פעמים לא רואה את הילד, הוא מכיר אותו רק מחוות הדעת שניתנות על-ידי צוות המורים ובית הספר.

קארין אלהרר: הוא מחליט שהילד ברמה כזו או אחרת והוא צריך איזון תרופתי.

קארין אלהרר: לעומת זאת, אומר הרופא בקהילה: אנחנו לא מבינים במה מדובר.

קארין אלהרר: יכול להיות שהאמת היא איפה שהוא באמצע, אבל צריך להבין גם את ההורים שנמצאים באיזושהי נקודה שהם הולכים לרופא שהם סומכים עליו ועל שיקול דעתו וחוות דעתו, ובעצם בא מישהו שלא ראה את הילד, ואם הוא ראה אותו זה לתקופה מאוד קצרה, מאוד שטחית, לא מכיר תהליכים והוא אומר: הילד הזה לא יכול להיות בבית-הספר.

קארין אלהרר: אני חושבת שמשרד החינוך מבין את העניין.

קארין אלהרר: בעיניי, נכון וראוי ביותר לעשות זה שני דברים: ראשית, לעשות חשיבה מחודשת על הכלים שניתן לתת לצוות בית-הספר, בוודאי ובוודאי שבשילוב, אבל גם ולא פחות חשוב במוסדות החינוך המיוחד.

קארין אלהרר: שנית, לא ראוי שלא יהיה חוזר מנכ"ל שמתאים לעניין הזה, לפחות חריג, לפחות סייג, משהו שנוכל לבוא ולומר שבאמת חוזר המנכ"ל מדבר על האוכלוסייה הרלוונטית.

קארין אלהרר: כרגע זה לא רלוונטי בעיניי.

קארין אלהרר: שוב, חשוב לי לבוא ולומר, אני לא חושבת שאנחנו צריכים למצוא לא מורים ולא גננות ולא תלמידים אחרים שבבתי החולים מאושפזים כי משהו לא עבד.

קארין אלהרר: אבל חשוב מאוד להבהיר שזו גם אחריות של משרד החינוך שלא נגיע למצב הזה.

קארין אלהרר: האחריות שלו באה לידי ביטוי על ידי כך שאנחנו נדאג לכל הטיפולים, למלא אחר כל הצרכים של אותם תלמידים.

קארין אלהרר: תודה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: רויטל.

<רויטל לן כהן: שלום.

<רויטל לן כהן: קודם כל, אני רוצה להדגיש שלא מדובר רק בילדים אוטיסטיים.

<רויטל לן כהן: מדובר בילדים עם צרכים מיוחדים שהצרכים שלהם לא מקבלים מענה נכון בתוך מסגרות החינוך.

<רויטל לן כהן: התוצאה של זה היא רמת תסכול מאוד גבוהה מכל מיני סיבות.

<רויטל לן כהן: העובדה שהם לא מקבלים מענה ואחר כך לא יודעים לטפל בהם כשהם נמצאים בשלב הזה מביאה למצב של תגובות פיזיות.

<רויטל לן כהן: לכן, אני רוצה להדגיש את זה.

<רויטל לן כהן: לא מדובר פה על אלימות כמו שאנחנו מכירים אותה.

<רויטל לן כהן: זה לא הילד שעובר מכפכף ילד אחר כי בא לו, זה ילד שמגיב באופן פיזי כי הוא חווה את העולם כמקום מתקיף.

<רויטל לן כהן: מבחינתו, עכשיו הוא במלחמה.

<רויטל לן כהן: משהו קרה שם ואו שהוא לא מבין אותו או שהוא לא מסוגל אפילו לשלוט בזה ומתייחסים אליו באופן גורף כמו לכל ילד אחר כמו שכבר אמרו פה.

<רויטל לן כהן: לא תמיד הילד הזה צריך איזון תרופתי, אבל התוצאה היא שהתגובות של בתי-הספר זה מיד: או שאתה לוקח אותו לפסיכיאטר ונותן לו תרופות או שהוא לא חוזר לבית ספר.

<רויטל לן כהן: אני כבר לא מדברת על כמה זה לא חוקי, אבל זה גם לא מקצועי וזה גם לא נכון.

<רויטל לן כהן: הילד לא צריך תמיד איזון תרופתי, הרבה פעמים מה שהוא צריך זה מישהו שיהיה מסוגל למנוע מצבים של תסכול, לדעת לעזור אם כבר הגענו למצבים של התסכול, ולהפיק מזה משהו של למידה, כי לשלוח אותו הביתה להשעיה לא מפיק למידה, הוא מפיק תסכול עוד יותר גדול.

<רויטל לן כהן: אם נדבר על הילדים המשולבים זה גורם להם חשוב שאני נענש על מי שאני ואם אני נענש על מי שאני אז אני לא בסדר, אני לא טוב.

<רויטל לן כהן: אין לו שליטה על זה, הוא לא באמת יכול לעשות עם זה משהו.

<רויטל לן כהן: דיברה קודם חברת הכנסת קארין אלהרר על נושא של "הברשות".

<רויטל לן כהן: כשהילד שלי היה בן שלוש והקשיים הסנסורים היו כל כך חמורים הוא היה - - -

עמרם מצנע: מה זה המילה הזאת "הברשות"?

<רויטל לן כהן: "הברשות" זה פרוטוקול של ריפוי בעיסוק שנקרא פרוטוקול וילברגר.

<רויטל לן כהן: יש מברשת קטנה בגודל כזה שמעבירים אותה בטכניקה מאוד מאוד מסוימת על הגוף.

<רויטל לן כהן: זה נותן גירוי לשכבה הפרופיוצטיבית.

<רויטל לן כהן: זה גורם לילד לאיזשהו איזון מחדש כי אחרת הוא מרגיש שהוא נמצא בתוך קובייה אדירה.

<רויטל לן כהן: הוא היה לוקח ילדים ונופל איתם על החול ומתגלגל איתם.

<רויטל לן כהן: המזל שלי היה שהיתה שם גננת שגם הנכד שלה עשה את זה והיא כבר הכירה ואמרה לי שהיא חושבת שיש פה בעיה של ויסות חושי, אחרת היו מעיפים אותו לקיבינימט כי הוא אלים.

<רויטל לן כהן: הוא לא באמת אלים, הוא לא מבין מה הוא עושה.

<רויטל לן כהן: הוא מחפש דרך מסוימת לתת מענה לגרייה שהוא זקוק לה.

<רויטל לן כהן: לכן, אני גם מדגישה שזה לא רק ילדים אוטיסטים.

<רויטל לן כהן: גם אצל ילדים אוטיסטים זה לא תמיד נובע מתוך האוטיזם.

<רויטל לן כהן: האוטיזם לא מוביל להתפרצויות אלימות, אבל יחד עם האוטיזם קיימות עוד תופעות שמביאות את הילד למצב מתפרץ.

<רויטל לן כהן: משרד החינוך, מצד אחד, לא יודע לתת לזה מענה, למעט השעיות.

<רויטל לן כהן: לילדים משולבים הוא מתעקש לתת כמה שפחות סייעת אישית ו במצבים שהילד נמצא בלי סייעת אישית או עם סייעת שלא באמת יודעת מה היא עושה כי ב-23 שקלים לא מעסיקים מישהי שיודעת מה היא עושה, הם מענישים את הילד על זה שהם, משרד החינוך, לא הצליח לתת לו את ההנגשה שהוא צריך ומענישים אותו בהשעיה.

<רויטל לן כהן: אם לילד עם קביים היו לוקחים את הקביים והוא היה נופל לא היו מענישים אותו בהשעיה על זה שהוא לא הצליח לעמוד.

<רויטל לן כהן: אבל ילד עם צרכים מיוחדים שלא קיבל את הסיוע האישי או קיבל סיוע אישי לא נכון, זאת אומרת, קיבל הנגשה לא מותאמת או היעדר הנגשה, מקבל עונש.

<רויטל לן כהן: מה העונש חוץ מההשעיה וחוץ מלגרום להורים שלו לאבד את העבודה?

<רויטל לן כהן: מעלים אותו לוועדת השמה.

<רויטל לן כהן: זאת אומרת, הם לא נתנו את ההשעיה וכעונש על זה שהוא נכשל בלהיות במערכת החינוך בלי הנגשה הוא הולך לוועדת השמה.

<רויטל לן כהן: האם בחינוך המיוחד יידעו לתת לו את המענה כדי למנוע את זה?

<רויטל לן כהן: מה פתאום?

<רויטל לן כהן: הנה, אנחנו שומעים פה לא בכיתות תקשורת, ואפילו לא בבתי הספר הכוללניים.

<רויטל לן כהן: הם לא יודעים לתת לזה מענה, הם לא באמת מבינים והם גם לא מכינים לדבר איתנו ההורים כדי לדעת איך למנוע את זה.

<רויטל לן כהן: עוד דבר שהם עושים שאני באופן אישי קיבלתי, אני לא יודעת כמה פניות בשנים האחרונות, אבל בשנה הזאת כבר קיבלתי המון.

<רויטל לן כהן: הם מעלים את הילדים האלה לוועדות ברווחה.

<רויטל לן כהן: הם פונים לרווחה והם טוענים שההורים הם שלא יודעים לתת טיפול, ולכן הם דורשים מהרווחה לתת שם איזשהו מענה.

<רויטל לן כהן: הם עושים את זה הכי הרבה במשפחות של אימהות חד-הוריות.

<רויטל לן כהן: בעיני, זה זוועת עולם.

<רויטל לן כהן: הם מחזיקים את ההורים האלה במצבים של חרדה תמידית מתוך חוסר הרצון לטפל בילדים האלה, ואני רוצה אומרת את זה בבוטות.

<רויטל לן כהן: אין תוכנית מניעה, אין תוכנית התמודדות, אין טיפול בנסיבות ומענישים אותם.

<רויטל לן כהן: אגב, גם בתוך חוזר מנכ"ל שמדבר על מקרים חריגים הם לא עושים אפילו את מה שהם כתבו לעצמם.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: חמי נאמן.

<חמי נאמן: תודה רבה.

<חמי נאמן: אני רוצה שנדבר על עוד חלקים של הספקטרום.

<חמי נאמן: לא כולם בכלל נכנסו לקצה הזה של אלימות.

<חמי נאמן: שני הילדים שלי על הספקטרום בבית ספר עממי, משולבים בלי בעיית אלימות, יכולים לדבר.

<חמי נאמן: הבעיה החברתית היא בעיקר הבעיה שלהם וללא הטיפול הם היו נשארים מבודדים.

<חמי נאמן: הם צריכים את התיווך כדי ללמוד להיות בחברה.

<חמי נאמן: אני חושבת שיש כאן בעיה יסודית מתחת להכול שנכונה לכל הספקטרום.

<חמי נאמן: גם את הילד שלי שלא היה לו מקרה אלימות אחד, בגלל שהוא בחומר לא משיג את הכיתה ומבחינה חברתית רואים אותו מנותק, ואגב, מדובר על אנשים שמנסים לעזור לי.

<חמי נאמן: הם שואלים אותי כל הזמן: את לא רוצה שהוא ילך לכיתה מיוחדת?

<חמי נאמן: שם הוא יהיה עם בני סוגו ויהיה לו יותר נחמד.

<חמי נאמן: אגב, יכול להיות, אבל אני לא נכנסת למקרה האישי שלי.

<חמי נאמן: אבל אני מרגישה שהם לא יודעים את המשימה הלאומית שלהם.

<חמי נאמן: הם חושבים שהמשימה שלהם זה ללמד ילדים.

<חמי נאמן: עד עכשיו עם כל הבחינות החיצוניות, ויש להם עדיין מדדים חיצוניים, הם לא מבינים שכמו שכשאימא שלי היתה מורה היתה לה כיתה של ארבעים כשחלק גדול לא ידעו עברית כי הם באו מכל מיני מקומות והיא היתה צריכה להתמודד עם משימה לאומית שנקראת קליטת עלייה.

<חמי נאמן: הם ידעו את זה והם עשו את זה באהבה.

<חמי נאמן: כאן הם חושבים שתפקידם זה ללמד, שזה גם נכון, אבל את הילדים שלנו כמה פרקים בגיאוגרפיה הם יספיקו זה לא מה שאני צריכה מהם.

עמרם מצנע: את מדברת על ילדים משולבים.

<חמי נאמן: משולבים בחינוך הרגיל עדיין כשאפילו לא מדובר על בעיות אלימות, לא מדובר על הסיכון של הקריירה של האימא כי זה שני ילדים אז כבר ויתרתי מראש על קריירה ורק האבא עובד מהבוקר עד הלילה ואני סביב הילדים, ותודה לאל.

עמרם מצנע: כשאת אומרת שרק האבא עובד את עושה עוול לעצמך כי את עובדת.

<חמי נאמן: הכוונה מפרנס.

<חמי נאמן: תודה לך על התיקון.

עמרם מצנע: הילדים משולבים גם בכיתה רגילה?

<חמי נאמן: כיתה רגילה לגמרי.

עמרם מצנע: את אומרת שהמורה מתייחסת - - -

<חמי נאמן: לא המורה, אני במקרה בידיים טובות ועדיין המערכת או האנשים מהשפ"ח של העירייה מנסים.

<חמי נאמן: יש עדיין שאלה אם להעביר למסגרת הקטנה לטובת הילדים וזאת שאלה לגיטימית

עמרם מצנע: זו שאלה תמיד לגיטימית אם עושים אותה מתוך כוונה טובה כמובן, לא מתוך איזה ניסיון להיפטר מהצרה.

<חמי נאמן: כן, נכון.

<חמי נאמן: אבל עדיין לאו דווקא לבית הספר הזה שאגב עברתי בית ספר בשביל להיות בו, אבל עובדה שגם לפעמים אני הייתי צריכה להעביר ילד כי מה שיש פה זה אי-הבנה למשימה הלאומית, למשימה האנושית.

עמרם מצנע: לא ציינתי שהצטרפו אלינו חברת הכנסת חנין זועבי וחבר הכנסת יעקב אשר.

<חמי נאמן: יש כאן משימה אנושית וחברתית לקחת את הילדים, ואני מדברת על חלק מהספקטרום, שללא טיפול היה נוצר נטל על החברה ועל המשפחה וכל האנשים האלה היו מגיעים למסגרות שצריכות את הרווחה לעומת הרצון שלי לראות אותם אנשים יצרנים ועצמאיים שיכולים לפרנס את עצמם ולהיות חברותיים.

<חמי נאמן: אני צריכה את בית-הספר כי הוא מחזיק לי את החברה של הילדים.

<חמי נאמן: מה שהילד שלי ילמד, אני יכולה ללמד אותו בבית.

<חמי נאמן: זה לא המטרה הראשונית שלי כשאני שולחת ילד לבית הספר, ולפעמים אני מרגישה שהם לא יודעים את זה.

עמרם מצנע: אני מניח שכשילד יושב בכיתה עם ילדים ללא מוגבלויות כאלו אז הוא צריך איכשהו להשתלב גם בלימודים אחרת גם ההשתלבות החברתית היא בעייתית.

<חמי נאמן: נכון, אחרת הוא ירגיש מאוד רע.

<חמי נאמן: לכן, אכפת לי מהלימודים בקטע של הפגיעה בביטחון העצמי שלו ובמיקום שלו בכיתה.

<חמי נאמן: בנקודה הזו אני מציעה שלמשלב או למשלבת שנמצאים איתו תהיה פתיחות יותר ושיוציאו אותו לשיעורים פרטניים.

<חמי נאמן: חלק מהדברים הוא לא יעשה ברמה של הכיתה.

<חמי נאמן: הם לומדים הכי טוב פרטנית בלי כל הגירויים והרעש מסביב, עם תקשורת מותאמת ישר אליהם.

<חמי נאמן: זה צריך להיות לא איזושהי יוזמה חדשה של מישהו אלא שזה יהיה מובנה כך שמי שצריך שיעורים מסוימים, למשל, הוא לא טוב בשפות, אז אנגלית הם כבר עושים את זה, הם מלמדים אותו עם הסייעת לחוד.

<חמי נאמן: אבל אני רוצה לראות יותר מזה ושזה לא יהיה כזו הברקה של גילוי הגלגל מחדש.

<חמי נאמן: חוץ.

<חמי נאמן: מזה, הנושא של חלוקה למוסדות.

<חמי נאמן: כמו שלנו יש את שבילים לילדים שמשולבים בגן, שיהיה דבר כזה גם לפעולות אחר-הצהריים לילדים משולבים שהן ייחודיות להם.

עמרם מצנע: תודה, חמי.

עמרם מצנע: חבר הכנסת יעקב אשר, בבקשה.

יעקב אשר: אני מצטער, לא הייתי בכל הדיון אבל הנושא לדעתי הוא חשוב מאוד.

יעקב אשר: מעבר לכך, אני רוצה להעלות גם דבר שדיברנו עליו פעם בוועדה באיזשהו כיוון אחר אבל די דומה והוא שהגיע הזמן שמשרד החינוך יתמרץ בתי הספר שבהם הנושא של המצוינות בשילוב והמצוינות בהתייחסות לילדים האלה, לתמרץ את מנהלות בתי הספר ואת המורות, להכניס תחרות גם בעניין הזה ואפילו לפרסם מי הם בתי הספר שבאמת מובילים בדבר הזה, כי יש פה בעצם לכאורה דילמה מה יותר טוב ואפשר למצוא את תמיד הפתרונות.

יעקב אשר: קודם כל, יש את הדברים המקצועיים שבהם צריך לדעת איפה לשלב ואיפה לא לשלב.

יעקב אשר: יכול להיות שצריך לתת באמת מסגרות שהן יותר עם מבט שהוא יותר minded לנושא הזה.

יעקב אשר: אבל מאחר ואנחנו יודעים שגם בילדים אוטיסטיים יש דרגות ולא כל דרגה מחייבת כיתה נפרדת אלא רק בדרגות באמת קשות, וגם לא כל דרגה מחייבת שילוב קשה יותר.

יעקב אשר: יש בזה הרבה מאוד דרגות וככל שמבט של בית הספר יהיה על הדברים הללו, וזה חייב לבוא מלמעלה, כי בסופו של יום השחיקה הזאת.

יעקב אשר: אנשים רוצים שבית הספר שלהם יהיה מצוין דווקא בבחינות המיצ"ב או בדברים הללו ופחות בדברים האלה.

יעקב אשר: הייתי עושה פרס של שר החינוך על בתי ספר ותראה איך שהדברים האלה בסופו של דבר יעבדו.

יעקב אשר: צריך לדעת שלא תמיד ההורים צודקים במאה אחוז, ואני אומר את זה כמי שניהל רשות מקומית.

יעקב אשר: לפעמים צריך לשמוע גם את הצוות המקצועי ולדעת באמת דברים שצריך לעשות.

יעקב אשר: אבל ברגע ששמים מבט וברגע שמנהלי בתי ספר הם minded לעניין, 80% מהבעיות האלה יפתרו בסופו של יום.

יעקב אשר: הכלים המקצועיים קיימים, צריך רק לדעת לרצות להשתמש בהם ולעשות אותם עם כל הלב.

עמרם מצנע: חבר הכנסת יעקב אשר היה ראש עירייה מוצלח של בני ברק.

יעקב אשר: תודה, אדוני.

עמרם מצנע: אביבית.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: תודה, אדוני היושב-ראש.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: בהמשך לדברים של רויטל ושל חברת הכנסת קארין אלהרר אני רוצה רגע להתייחס לחוזר הקיים שיש שיצא בראשון לספטמבר 2009 ואכן גם מדבר על נושא של השעיות.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: הוא מדבר בכלל על אקלים חינוכי ויש נספח נפרד לגבי השעיות כאשר מטרת ההשעיות "היא משמשת תגובה ברורה של הצבת גבולות מצד צוות בית הספר המעבירה מסר חד-משמעי נגד הפרות משמעת חמורות או התנהגות אלימה".

<אביבית ברקאי-אהרונוף: בהמשך יש נקיטת צעדים כיצד לערוך את ההשעיה.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: בין השאר, "יש להשתמש בהשעיה רק באירועים חמורים או לאחר כמה אירועים חוזרים ונשנים כדי לא לשחוק את הכלי, יש לקבוע מדיניות, יש לשתף את ההורים, יש ליצור קשר עם הילד המושעה בזמן ההשעיה כדי למנוע את תחושת הדחייה והניכור, להגביר את הנוכחות, להביע אמפטיה ולגייס מוטיבציה להשתלבות חזרה במערכת.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: יש לזמן את הילד ואת ההורים לשיחה אישית עם חזרתו לבית הספר ולבנות תוכנית אישית בשיתוף פעולה עימו ועם הוריו.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: לאחר חזרת התלמיד יש לקיים מפגשי מעקב", ועוד ועוד.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: חוזר המנכ"ל הזה כמו שנאמר כאן לא מתייחס לילדים שאנחנו מדברים עליהם כעת.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: בהחלט צריכים כלים נוספים שלא נכתבו כאן.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אבל גם המעט שיש שבהחלט יכול להתאים, לצערנו הרב, לא מיושם בשטח ותשמעו כאן הורים.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: יש לי גם הרבה פניות של הורים שהגיעו אליי.

מסעוד גנאים: או שיש לו הרבה פרשנויות.

<<אביבית ברקאי-אהרונוף: > אני חושבת שלדברים הללו, לצעדים שדרושים להיות כמו קשר עם הילד המושעה, שיחה אישית עם הילד וההורה, הדברים האלו לא מתרחשים בשטח, להיפך.

<<אביבית ברקאי-אהרונוף: אם אנחנו מדברים על פניות, כותבת לי כאן אימא.

יעקב אשר: לדעתי, רוב מנהלי או מנהלות בתי הספר אפילו לא מכירים את החוזר.

עמרם מצנע: לא, לא.

עמרם מצנע: מכירים.

<<אביבית ברקאי-אהרונוף: > זה חוזר מנכ"ל שהוטמע היטב במערכת לאור הנושא.

עמרם מצנע: אבל הוא מכוון בעיקר לילדים בחינוך ה- - -

<אביגיל דר: האבסורד הוא שמנהלת בית ספר לחינוך המיוחד עושה שימוש בחוזר מנכ"ל הזה כדי להשעות את הילדים שלנו.

עמרם מצנע: כן, ברור.

<<אביבית ברקאי-אהרונוף: > אם דיברנו על מטרות ההשעיה כותבת לי כאן אימא: "לצערי כל פעם שא' מרביץ המנהלת משעה אותו ואומרת שכך היא דואגת לשלומם של הילדים האחרים, ואני מבינה את זה כי בית ספר וצוותו עומדים מולו ולא יודעים איך לתפקד ולעזור לו מבלי לחרוג מהכללים.

<<אביבית ברקאי-אהרונוף: מטרת ההשעיה היא לייצר תהליך שיכחיד התנהגות מסוימת, אך א' בכלל לא מבין שהוא בכלל מושעה.

<<אביבית ברקאי-אהרונוף: הוא יושב בבית רגוע כי בבית הוא רגוע ואפילו שמח וטוב לב, וחוזר לבית הספר ומרביץ.

<<אביבית ברקאי-אהרונוף: מטרה נוספת להשעיה היא להרחיק את המפגע מילדים אחרים שלא ייפגעו, שלא יפחדו.

<<אביבית ברקאי-אהרונוף: ואני שואלת, איך ההשעיה תפסיק את הפחד?

<<אביבית ברקאי-אהרונוף: הרי בסופו של דבר א' חוזר לבית הספר והילדים שוב פוחדים".

<<אביבית ברקאי-אהרונוף: המכתב ממשיך והאימא מספרת על כך שאותו א' מקבל בפרק זמן קצר טיפול פרטני והטיפול הפרטני עושה את השינוי ומאפשר לו להתמודד.

<<אביבית ברקאי-אהרונוף: אבל הילד הזה נמצא בחינוך המיוחד ובחינוך המיוחד לא מתאפשרת סייעת אישית.

<<אביבית ברקאי-אהרונוף: לכן, הטיפול הפרטני מפסיק, וכפועל יוצא וישיר ממשיכה אותה התנהגות באותו מסלול, כמו שנאמר כאן, דלת מסתובבת, של השעיה וחזרה, השעיה וחזרה.

<<אביבית ברקאי-אהרונוף: נקודה נוספת לסיום, ברשותך אדוני היושב-ראש.

<<אביבית ברקאי-אהרונוף: בחוזר מנכ"ל הזה יש עוד פיסקה קטנה שמתייחסת להתמודדות עם ילדים מאתגרים.

<<אביבית ברקאי-אהרונוף: ושוב אני תוהה, ואני אשמח לשמוע את נציגת משרד החינוך, כיצד אותה פיסקה מיושמת והאם היא מיושמת כמו ששאר החוזר מיושם בקפידה?

<<אביבית ברקאי-אהרונוף: וכותב חוזר המנכ"ל: "התוכנית שתתגבש תכלול איתור מוקדם של התלמידים בעלי בעיות התנהגות קשות, מיפוי צרכיהם, ומתן מענה בשלושה מעגלים: מעגלי התלמיד, המורה וההורה.

<<אביבית ברקאי-אהרונוף: מעגל התלמיד יכלול תמיכה בתלמיד באופן פרטני, קבוצתי, או שניהם תוך שילוב נושאים כגון: עיצוב התנהגות, תיעול כעסים, קבוצות רגשיות, ועוד.

<<אביבית ברקאי-אהרונוף: כמו כן, תיבחר דמות משמעותית מתוך בית הספר לליווי התלמיד.

<<אביבית ברקאי-אהרונוף: מעגל המורים יכלול מנגנון להדרכת הצוות שמטרתו מתן כלים להתמודדות ותמיכה רגשית והעצמה של תחושת המסוגלות של הצוות בהתמודדות עם ילדים מאתגרים.

<<אביבית ברקאי-אהרונוף: מעגל ההורים יכלול הדגשת החשיבות של שיתוף ההורים בתוכנית, מתן הדרכה אישית וקבוצתית להורים וקיום קשר רציף עם המורים ועם המטפלים.

<<אביבית ברקאי-אהרונוף: ".

<<אביבית ברקאי-אהרונוף: גם הפיסקה הזו כלולה בחוזר מנכ"ל ובכל זאת זה לא מיושם.

<<אביבית ברקאי-אהרונוף: שוב, החוזר הזה למרות הדברים הללו עדיין לא נותן מענה הולם לילדים שאנחנו מדברים עליהם כאן היום.

<<אביבית ברקאי-אהרונוף: ידוע לי שטיוטה ספציפית לגבי השעיות של ילדים עם צרכים מיוחדים נמצאת כבר כאן במשרד החינוך במהלך של שנתיים כמדומני, אני אשמח לקבל דיוקים ממשרד החינוך, ובכל זאת היא תקועה.

<<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני מבקשת מיושב-ראש הוועדה בהחלטה לבקש ממשרד החינוך לוח זמנים מפורט לכתיבת חוזר המנכ"ל, או יותר נכון להוצאתו והטמעתו בשטח.

<<אביבית ברקאי-אהרונוף: תודה רבה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: יש לנו עוד שתי דוברות לפני שנשמע את משרד החינוך.

עמרם מצנע: אבקש לתמצת כי אנחנו צריכים לסיים עד השעה שתיים.

עמרם מצנע: איילת קציר, בבקשה.

<רויטל לן כהן: איילת כתבה מכתב שזה המכתב ששלחתי לקארין אלהרר וזה אחד הדברים שהניעו את הוועדה היום.

<רויטל לן כהן: היא כתבה כך: "היום מ' הושעה בשל שצעק על מורה, תוך הפרת המרחב האישי שלה, כך לפי דברי המחנכת.

<רויטל לן כהן: ראשית, אני מבקשת הודעה בכתב על ההשעיה.

<רויטל לן כהן: שנית, העונש בעיניי לא רק שאינו מידתי, עונש מידתי היה להרחיקו משני שיעורי מתמטיקה ולא מכל היום, אלא הוא גם פוגע בו.

<רויטל לן כהן: הוא עושה מאמצים רבים כדי להשתלב.

<רויטל לן כהן: להזכירכם, הוא אוטיסט.

<רויטל לן כהן: הוא הושעה היום משום שהוא אוטיסט.

<רויטל לן כהן: האירוע היום נגע באוטיזם שלו.

<רויטל לן כהן: חל שינוי בהסבר האקדמי, הוא לא הבין אותו.

<רויטל לן כהן: הוא הביע את תסכולו בדרך היחידה שיכול היה להביע.

<רויטל לן כהן: כפי שהסברתי בהרצאה שהעברתי לצוות בית הספר, הוא אינו מבין מהו מרחב אישי כפי ששאר האנשים מבינים זאת.

<רויטל לן כהן: מבחינתו, הוא אשם בכך שהוא אוטיסט.

<רויטל לן כהן: הוא צריך להפסיק להיות הוא עצמו כדי שלא יקרה מה שקרה היום בכיתה.

<רויטל לן כהן: כדי למנוע הישנות של מקרים כאלה יש לשוב ולהסביר לצוות על הקשיים שלו.

<רויטל לן כהן: ההשעיה לא תגרום לו להבין שהוא עשה דבר שאין לעשותו וגם לא תתרום דבר לילדי הכיתה.

<רויטל לן כהן: שלישית, בשל ההשעיה הוא הפסיד שוב שעות שילוב.

<רויטל לן כהן: גם בשבוע שעבר הוא לא קיבל את שעות השילוב.

<רויטל לן כהן: אלו שעות שילוב שמגיעות לו בזכות ולא בחסד על התנהגות טובה.

<רויטל לן כהן: לא קל להתמודד איתו.

<רויטל לן כהן: גם לו עצמו התמודדות יום יומית קשה מאוד והוא עושה מאמצים רבים למרות שלהבנתו הוא נפגע פעמים רבות.

<רויטל לן כהן: ".

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: אסתר קרמר.

<אסתר קרמר: שלום, אני אסתר קרמר.

<אסתר קרמר: אני אימא לשלושה ילדים על הספקטרום האוטיסטי משולבים בחינוך רגיל.

עמרם מצנע: אני חושב שהיית אצלנו כבר פעם.

<אסתר קרמר: הייתי כבר פעמיים, פעם שלישית היום אני פה.

<אסתר קרמר: הילדים שלי הם משולבים אבל מה שקורה זה ששעות השילוב, ואני לא יודעת אם זה כלל מגדרי או שזה קשור למגזר החרדי, אבל הן לא סביב כל שעות הלימודים.

<אסתר קרמר: זה בכל המקומות כך?

<קריאה: כן.

<אסתר קרמר: שיש סייעת ל-16 מתוך 30 שעות, מה שאומר ש-14 שעות בשבוע הילדים שלי אמורים להיות לא אוטיסטים, ומה לעשות שהם אוטיסטים ל-24 שעות שבעה ימים בשבוע?

<אסתר קרמר: אין לזה חופשות.

<אסתר קרמר: מה שקורה הוא שבשעות שאין סייעת יש התנהגויות שהן לא מתאימות מהיותם אוטיסטים.

<אסתר קרמר: כשיש סייעת הסייעת פשוט מוציאה אותם.

<אסתר קרמר: גם בבית יש שעות שיש התנהגויות שאינן מתאימות.

עמרם מצנע: שאני אבין, הם נמצאים חלק מהשעות בתוך כיתה.

<אסתר קרמר: הם כל השעות בתוך כיתה, מלבד כמה שעות שמוציאים אותם להוראה יחידנית.

<אסתר קרמר: רוב השעות הם בכיתה רגילה עם סייעת בשעות שיש סייעת.

<אסתר קרמר: בשעות שאין סייעת אז אין סייעת.

<אסתר קרמר: למשל, אתמול היתה פעילות בבית הספר.

<אסתר קרמר: הילדה שלי שהיא בכיתה ד' לא היתה יכולה לצאת לפעילות.

<אסתר קרמר: שעתיים ראשונות היתה לה סייעת ואז הסייעת הלכה הביתה ואז היתה פעילות והילדה לא היתה יכולה ללכת הביתה.

<אסתר קרמר: מתקשרים אליי לעבודה ואני צריכה לחזור מהעבודה.

<אסתר קרמר: כל שעה שאני לא עובדת אני לא מרוויחה כסף, אני צריכה לחזור מהעבודה ולהיות עם הילדה בבית כי אין סייעת בבית הספר.

<אסתר קרמר: מבחינתי, זו אותה רמת השעיה.

יעקב אשר: גם הפסד של הילדה שהיא לא נמצאת בפעילות חברתית.

<רויטל לן כהן: היא גם לא מבינה למה היא לא נמצאת שם.

<אסתר קרמר: היא לא מסוגלת.

<אסתר קרמר: אם היא תישאר אנחנו נגיע להתנהגויות אלימות.

<אסתר קרמר: לדעתי, זו השעיה בדיוק כמו התנהגות אלימה, ואפילו אולי יותר גרועה.

עמרם מצנע: הקצאת סייעת זה לפי שעות.

<אסתר קרמר: הבת שלי מקבלת 16 שעות סיוע בשבוע.

עמרם מצנע: זאת אומרת, זה ידוע מראש מתי הסייעת לא תהיה.

<אסתר קרמר: כן.

<אסתר קרמר: היא לא היתה אמורה להגיע, היא הגיעה ביום הזה גם לשעתיים.

<אסתר קרמר: כן, כי יש לנו 16 שעות וזה לא מספיק.

<רויטל לן כהן: כי משרד החינוך טוען שאם תהיה סייעת יותר מדי זמן לא תהיה עצמאות לילדים אז הם מונעים מהם את העצמאות.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: משרד החינוך הוא לא האויב, רויטל.

<רויטל לן כהן: אני לא מרגישה - - -

עמרם מצנע: יכול להיות שאת לא מרגישה, אבל הוא לא האויב.

יעקב אשר: זה עניין כלכלי כנראה.

<רויטל לן כהן: לא, לא.

<רויטל לן כהן: אם הילד שלי ילך לחינוך מיוחד - - -

עמרם מצנע: רויטל, לאט לאט.

עמרם מצנע: משרד החינוך הוא לא אויב ואנחנו מכירים.

עמרם מצנע: אנחנו לא נפגשים פה פעם ראשונה ויש בהחלט דברים שצריך לתקן ולשפר אותם ולעשות אותם יותר נכון.

עמרם מצנע: נציגת משרד החינוך, בבקשה.

<נירית גולוב: שמי נירית ואני מפקחת באגף החינוך המיוחד, ממונה על תחום אוטיזם, הפרעות נפשיות והפרעות התנהגויות ויישום חוק חולים במדינה.

<נירית גולוב: שלום לכולם.

<נירית גולוב: קודם כל, אני ממש ממשיכה את מה שאתה אומר.

<נירית גולוב: אני רוצה להגיד תודה על זה שאנחנו יושבים פה בנושא הזה.

<נירית גולוב: הנושא הזה של התנהגויות אלימות בתוך המערכת של תלמידים והאופן שבו מערכת החינוך יכולה לטפל, להכיל, לחנך, ללמד את התלמידים בתוך מסגרות החינוך המיוחד מעסיק אותי באופן מאוד מאוד מרוכז ועוצמתי בשנה וחצי האחרונות.

<נירית גולוב: אני אתחיל בצד של הנהלים, על זה יש לי תשובה מאוד ברורה.

<נירית גולוב: חוזר מנכ"ל אמור לצאת, אני משערת, תוך חודשיים.

<נירית גולוב: חוזר מנכ"ל של משרד החינוך יהיה בו פרק של החינוך המיוחד, מה שלא היה בעבר.

<נירית גולוב: במהלך השנה האחרונה, בשנה הקודמת, נכתב פרק שבו קיימות התאמות של חוזר מנכ"ל כללי לחוזר מנכ"ל או לפרק של החינוך המיוחד אורחות חיים במסגרות החינוך המיוחד ועם תלמידי החינוך המיוחד.

<נירית גולוב: בפרק הזה יש התייחסות מבחינת הנהלים ודרכי העבודה והטיפול בילדים גם לתלמידים בתפקודים היותר גבוהים וגם בתלמידים בתפקודים היותר נמוכים כשזה מחולק לשתי קטגוריות, ויחד עם זאת, אנחנו רואים גם ילדים שנמצאים על הרצף ונכון יהיה להסתכל מול תפקודם גם על נסיבות ודרכי חינוך או דרכי לימוד וטיפול מכל אחת מהרובריקות.

<נירית גולוב: חוזר מנכ"ל יופץ ויהיה בו את הפרק היחסי הנכון המתאים לשלב הזה של החינוך המיוחד.

<נירית גולוב: הפרק הזה פעם ראשונה יוצא לאור והוא יהיה זמין בידי כל אחד לתת את חוות דעתו ולהאיר.

<נירית גולוב: הוא יעלה באינטרנט, הוא לא יהיה סופי.

<נירית גולוב: החלק של החינוך המיוחד - אנחנו נשמח לקבל הערות ותגובות מכל מי שירגיש שהוא רוצה לעשות את זה.

<רויטל לן כהן: אולי תשתפו אותנו לפני שאתם מפרסמים.

<נירית גולוב: אנחנו גם נשתף עוד.

<נירית גולוב: במהלך שבוע זה אנחנו נעביר כן לעמותות הורים ולאנשים נוספים, למפקחים.

<נירית גולוב: הם כבר פעם אחת עברו עליהם.

מסעוד גנאים: מתי זה?

<נירית גולוב: תוך חודשיים, לדעתי, שלושה.

<נירית גולוב: זו לא החלטה שלי, זו החלטה של - - -

מסעוד גנאים: שלושה, ארבעה, חמישה?

<רויטל לן כהן: לפני שנתיים אמרו לנו שאו טו טו יוצא.

<נירית גולוב: אני לא הפרעתי לך, שמעתי בסבלנות.

עמרם מצנע: אני מבקש.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, שאלת הבהרה.

קארין אלהרר: זה אותו נוסח שחנה שדמי בזמנו עבדה עליו?

<נירית גולוב: לא, לא.

<נירית גולוב: אני ישבתי עם המדריכות שלה.

<נירית גולוב: כתבנו את זה מדריכות של חינוך המיוחד עם מדריכות שפ"י, אבל זה נכתב מלכתחילה.

עמרם מצנע: הנקודה המרכזית שעלתה כאן זה בכך שלמנהלות בתי הספר, למורים של החינוך המיוחד, גם של החינוך המשולב, מתייחסים היום, לפחות לפי חוזר המנכ"ל הקיים, לילדים עם הצרכים המיוחדים באותם כלים.

עמרם מצנע: האם חוזר המנכ"ל הזה ייתן כלים לבית ספר להתמודד לפני שמזעיקים את ההורים?

<נירית גולוב: חוזר המנכ"ל מתמקד בתהליכי מניעה ותהליכי טיפול נכונים במדרג של טיפול וחינוך בתוך המערכת וייתן כן מענה, לפי הבנתנו בשלב הזה, לצוותים של החינוך המיוחד.

<נירית גולוב: הכול ייעשה בשיתוף ההורים כמובן בתוך התהליכים האלה, כך גם כתוב.

<רויטל לן כהן: ומה עם הילדים המשולבים?

<נירית גולוב: הם נמצאים גם בפנים כילדים שרמת התפקוד שלהם היא גבוהה יותר.

<נירית גולוב: יש להם גם כן - - -

יעקב אשר: אבל איזה צוות יטפל בהם?

יעקב אשר: כי אם הם בבית ספר רגיל - - -

עמרם מצנע: יש, גם בית ספר רגיל.

<נירית גולוב: קודם כל, החוזר יצא יחד עם החוזר של מדינת ישראל ושר החינוך אמון על המועד ועל ההחלטה מתי הוא ייצא.

<נירית גולוב: בכל מקרה, זה באמת הליך שנמצא בסופו.

עמרם מצנע: אני לא מבין, אבל חוזרי מנכ"ל יוצאים כל הזמן.

<נירית גולוב: בשלב הזה הוא נמצא לפני פרסום.

<נירית גולוב: לדעתי, תוך חודש, חודשיים, הוא יצא.

<נירית גולוב: אני לא ממונה על הפרסום שלו.

עמרם מצנע: אני מבין, אבל אני שואל.

מסעוד גנאים: הכוונה לחוזר הכללי של משרד החינוך בכלל?

<נירית גולוב: לא, זה חוזר כללי של אקלים מטבי בתוך מסגרות חינוך שיש בו פרק של אורחות חיים במסגרות החינוך המיוחד.

<נירית גולוב: זה לגבי החוזר של האקלים.

<נירית גולוב: אני מקווה שהוא יעזור ואנחנו באמת נהיה פתוחים לכל שיח.

<אביגיל דר: זה עדיין משאיר את האפשרות של בית-ספר להשעיה גם לילדים אוטיסטיים - - -

<נירית גולוב: כן, יש אפשרות של השעיה.

<נירית גולוב: קודם כל, לא מדובר שם על אוכלוסייה זו או אחרת.

<נירית גולוב: הוא חוזר מנכ"ל שמדבר על אוכלוסיית החינוך המיוחד בכלל על רמות התפקוד השונות שלה שכמו שאנחנו יודעים גם ילדים אוטיסטיים יש להם רצף תפקודי מאוד רחב, ולכן מול התפקוד של התלמיד והאופן של האירוע אני מקווה שימצאו תשובה בתוך חוזר מנכ"ל על אופן התגובה ועל טווח התגובות שייעשה מול האירוע הזה.

<נירית גולוב: כן, יש אפשרות של השעיה במקרי קיצון, במקרים שצוות מלווה על-ידי פסיכיאטר, על-ידי צוות רב-מקצועי.

<נירית גולוב: זה רק החלטה רב-מקצועית של צוות שמלווה ומיצה את כל התהליכים שכתובים בתוך חוזר מנכ"ל, יוכל גם לשקול את נושא ההשעיה בשיתוף ההורים.

<אביגיל דר: זאת אומרת, לא כמו היום שמנהלת בית-ספר מרימה טלפון להורים.

<נירית גולוב: גם כמו היום מנהל בית הספר, לצערי, לא היה צריך לעשות את מה שאתם מתארים פה.

<נירית גולוב: אני חייבת להגיד שנחמץ ליבי לשמוע את זה.

<נירית גולוב: אתם מעלים פה אירועים לא פשוטים.

<רויטל לן כהן: חלק מהמקרים האלה העברנו אפילו אלייך למייל.

<נירית גולוב: וחלקם - - -

<רויטל לן כהן: לא.

<נירית גולוב: אני כן רוצה לומר שלכל תלמיד במקרה של אלימות אנחנו יכולים לפתוח את תיק התלמיד שלו ולראות תהליך עבודה של צוות רב-מקצועי.

<נירית גולוב: ואמרו פה, יש צוותים רב-מקצועיים שמלווים את הילדים האלה.

<נירית גולוב: אני יודעת שרוב המקרים, ויש לי פה נתונים של ילדים שמושעים, הם ילדים שהיתה מעורבות של פסיכיאטר בתוך ההמלצה להשעיה.

<נירית גולוב: במקרים רבים, אגב, לאחר התייעצות גם הפסיכיאטר בקהילה כי זה בדיוק אחד התפקידים המרכזיים של הפסיכיאטר שיושב אצלנו.

<רויטל לן כהן: באף אחד מהמקרים שהגיעו אליי בשנתיים האחרונות לא היה מעורב פסיכיאטר.

<נירית גולוב: בשנה האחרונה, זה תהליך ש- - -

עמרם מצנע: אנחנו צריכים לסיים.

עמרם מצנע: קארין, בבקשה.

קארין אלהרר: אני רק רוצה לסכם במשפט.

קארין אלהרר: קודם כל, אני מברכת על כך שמשרד החינוך יוציא את חוזר המנכ"ל ובאמת תיעשה האבחנה הדרושה.

קארין אלהרר: ושוב, רק מקום שהיא דרושה ולא מקום שהיא לא דרושה.

קארין אלהרר: אני כן הייתי מבקשת שבחוזר המנכ"ל יינתן גם משקל ומקום ודעה להורים שהם חלק מהתהליך.

קארין אלהרר: בכלל, אני חושבת שזה לא סוד שיש מעבר בעולם כולו, וגם בישראל כחלק מהעולם, לכך שההורים הם האחראים הבלעדיים לילדים וצריך לשתף גם אותם בתהליכים שעוברים על ילדיהם.

קארין אלהרר: אני חושבת שראוי שההורים יהיו שותפים גם לתהליך הכתיבה, גם לתהליך קבלת ההחלטות, ולו מהסיבה הפשוטה שהם לקוחות משותפים גם למשרד החינוך וגם להורים עצמם.

קארין אלהרר: כולם רוצים בטובתם.

קארין אלהרר: זה לגמרי win-win.

קארין אלהרר: אף אחד לא יסבול מהדבר הזה.

קארין אלהרר: אני קוראת מכאן לזרז את המלאכה.

קארין אלהרר: שוב, אני לא עסקתי בזה בשנה האחרונה אבל לפני כן עסקתי רבות ואני מכירה את המצוקה ואת הסיפורים של ההורים.

קארין אלהרר: הייתי רוצה להכחיד את התופעה הקשה הזו, תודה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: חבר הכנסת גנאים.

מסעוד גנאים: רציתי להוסיף הערה אחת שיבורך התיקון בחוזר מנכ"ל.

מסעוד גנאים: תיאורטית יתוקן, זה בסדר גמור.

מסעוד גנאים: אבל אני חושב שהבעיה הבסיסית זה לאכוף וליישם בסוף כי ההורה הזה שסובל או בסוף המנהל עובר על חוזר מנכ"ל, מי מעניש אותו?

מסעוד גנאים: מי מבקר אותו?

מסעוד גנאים: מי עוקב?

<רויטל לן כהן: אף אחד.

מסעוד גנאים: בסוף זו השאלה שצריך לקבל עליה תשובה.

יעקב אשר: מה התדירות שהוא משתמש ב- - -?

עמרם מצנע: ראשית, באמת מהדברים ששמענו כאן עולה שיש פשוט יד קלה מדי ושליחת הילד הביתה כפתרון נקודתי, פשטני, וכנראה מידי.

עמרם מצנע: אני גם לא בטוח שחוזר מנכ"ל יפתור את הבעיה הזו.

<מורנה ברסקי: חשוב לי לומר שכהורה שמשתף פעולה גם אם לקחתי את הילד לאשפוז לצורך האיזון, במסגרת האשפוז בגהה, למשל, יש פתרון של בית ספר לילדים רגילים, אין פתרון של לימוד לילד אוטיסט.

<מורנה ברסקי: אז איך עושים את האיזון התרופתי?

<מורנה ברסקי: שמים אותו באמצע במסדרון ומסתכלים עליו והוא לא עושה כלום כל היום.

<מורנה ברסקי: איך אפשר לעשות איזון תרופתי בשביל לדעת איך הוא יתפקד בבית הספר כך?

<מורנה ברסקי: אין שום פעילות חינוכית.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: אני חוזר לומר שאני לא בטוח שחוזר מנכ"ל הוא זה שיפתור את הבעיה.

עמרם מצנע: כי מצד אחד, זה סמכותו וזכותו של בית הספר במקרי קיצון לשלוח ילד הביתה, מה שנקרא, על אתר.

עמרם מצנע: כלומר, זה לא איזה תהליך, אלא קרה משהו בבית הספר, המנהלת, המורה, החליטו מתקשרים להורים וההורה צריך לבוא ולקחת.

עמרם מצנע: זה דבר שהוא לגיטימי.

עמרם מצנע: הוא לגיטימי אם הוא נעשה באמת במקרים קיצוניים שאין ברירה אחרת.

עמרם מצנע: אני מבקש ממשרד החינוך להזדרז עם הוצאת החוזר.

עמרם מצנע: שנית, אני חושב שזה לא במקום להנחות מידית ללא קשר לחוזר, עוד הפעם אחרי שהדברים ששמענו פה ואתם בטח מכירים אותם, למנהלי ומנהלות בתי הספר המיוחדים לבתי הספר בכלל שיש בהם שילוב, בין אם זה בכיתות מיוחדות ובין אם זה בשילוב ממש, להתייחס לילדים.

עמרם מצנע: כי מה עולה פה?

עמרם מצנע: עצם המילה השעיה באה להעמיד את הילד במקומו, אבל זה ילד שמבין, ילד שמודע למה שהוא עשה ושולט כמובן.

עמרם מצנע: פה מדובר בילדים שהתגובה וההתנהגות היא חלק מהלקות, מהמגבלה שהם סובלים ממנה.

עמרם מצנע: על כן, אני מבקש לא להמתין לחוזר מנכ"ל, אלא באמת להעיר תשומת לב פעם נוספת על המקרים האלה והדברים האלה.

עמרם מצנע: מהארגונים השונים, במקרי קיצון של שימוש לא ראוי בכלי הזה להתלונן בפני משרד החינוך.

עמרם מצנע: אני יודע שיש בעיה במערכת כל כך גדולה של אכיפה והורדת רוח הדברים עד למטה, אבל זה דבר שלי הוא נראה כדבר טריוויאלי.

עמרם מצנע: הניסיון שהיה לי עם בתי הספר של חינוך מיוחד היה של מנהלות שמבינות, עושות עבודת קודש וערות לכל הבעיות.

עמרם מצנע: אני לא זוכר פעם אחת שהורה פנה אליי ששלחו את הילד שלו, עוד בזמנו, סתם הביתה.

עמרם מצנע: ולכן, הבעיה היא בסופו של דבר האווירה הנוצרת בתוך בית הספר, וזה נכון בכל דבר.

עמרם מצנע: בסוף האווירה, המנהלת במקום עם הגישה, עם שיטת העבודה, זהו הפתרון המקסימלי.

עמרם מצנע: אני מודה לחברי הכנסת שבאמת הציפו את הנושא הזה.

עמרם מצנע: אנחנו נמשיך להיפגש.

עמרם מצנע: יש לנו עוד מספיק נושאים בתחום החינוך המיוחד והחינוך המשולב שאנחנו נדרשים ונידרש אליהם.

עמרם מצנע: תודה רבה לכם.