הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 19, פרוטוקול מספר 49, 2014-02-04 11:00

יעקב מרגי: בוקר טוב.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את הוועדה המיוחדת לזכויות הילד של הכנסת.

יעקב מרגי: התאריך 4 בפברואר 2014, ד' באדר א' תשע"ד.

יעקב מרגי: אני ממלא את מקומה של חברת הכנסת אורלי לוי אבוקסיס, שנעדרת ונאחל לה החלמה מהירה.

יעקב מרגי: הנושא על סדר היום הוא מדיניות לאומית לתמיכה בהורים - דרכים להעצמת הורות.

יעקב מרגי: כפי שידוע, הוקמה מועצה ציבורית לאומית בישראל שמנסה להוביל, יחד עם הוועדה פעילות נרחבת בארץ באמצעות רשויות מקומיות ועוד גופים נוספים, ואנחנו ניתן לגב' רינה כהן, מייסדת המועצה הציבורית, להציג לנו מצגת ולאחר מכן גם גב' תמר ארז.

יעקב מרגי: לאחר מכן נפתח דיון, נשמע מה יש לכל אחת ואחד - - -

<דב ברנשטיין: סליחה, את שמך לא הצגת, חלק מאיתנו לא מכירים.

יעקב מרגי: אני תמיד גאה שלא מזהים, אני יודע שעדיין לא עשיתי את הפדיחה של החיים שלי.

יעקב מרגי: חבר הכנסת יעקב מרגי, חבר הוועדה לזכויות הילד.

יעקב מרגי: אני מודה לך, מתנצל שלא הזדהיתי.

יעקב מרגי: נאפשר לגב' רינה כהן, בבקשה.

<רינה כהן: שלום ובוקר טוב.

<רינה כהן: תודה רבה לממלא המקום בישיבה הזאת, חבר הכנסת מרגי, תודה רבה ליושבת ראש הוועדה שקבעה את הישיבה הזאת בנושא העצמת הורים, לכבוד יום המשפחה שחל החודש.

<רינה כהן: אנחנו מאוד שמחים על הישיבה הזאת, אנחנו מצפים לה כבר זמן רב.

<רינה כהן: המועצה הציבורית להורים בישראל, שהיא גוף רב ארגוני מתנדב, שחברים בו ארגונים רבים, ארגונים חברתיים, ארגוני הורים, ארגונים מקצועיים וכולנו יחד חברנו, עבדנו כשנתיים ימים, מרחבים פתוחים, שולחנות עגולים, כל האמצעים האפשריים וייסדנו יחדיו את המועצה הציבורית להורים בישראל.

<רינה כהן: הכרזה על כינונה התקיימה באפריל 2008 ושרת החינוך והשר לביטחון פנים דאז הכריזו על קיומה.

<רינה כהן: המועצה הציבורית להורים בישראל שמה לה למטרה וליעד לשים את נושא ההורים וההורות על סדר היום של החברה בישראל והיא פועלת ביחד וחלק ניכר מהפעילות של המועצה הוא מול הכנסת, שהיום אנחנו מתכנסים בה, כבוד הוא לנו שהוזמנו לכאן ושהישיבה הזאת מתקיימת ואנחנו מדברים כאן בכנסת על נושאים שהכנסת יכולה לפעול בהם.

<רינה כהן: אנחנו מדברים על מדיניות לאומית בנושא הורים והורות, אנחנו מדברים על פיתוח מנגנונים ותשתית של חוק שתסייע לנו להפעיל את הנושא של העצמת הורים.

<רינה כהן: הבסיס שעליו אנחנו יושבים זה למעשה שלושה בסיסים.

<רינה כהן: אנחנו יושבים בוועדה לזכויות הילד, האמנה לזכויות הילד מהווה לנו תשתית ראשית ורצינית.

<רינה כהן: לאחר מכן אנחנו מתבססים על דוח חשוב מאוד של האקדמיה הלאומית למדעים, שפרופ' צ'רלי גרינבאום שיושב כאן ניהל את הוועדה והוצא ספר רב חשיבות שסוקר את הנעשה בתחום של העצמת הורים במדינות שונות ורבות, ובעיקר הוא לא קפץ את ידו ומציע בתוך הדוח הזה תשע המלצות לעשייה.

<רינה כהן: תשע המלצות של הגופים שממונים על הביצוע.

<רינה כהן: אנחנו מתבססים על ההמלצות האלה.

<רינה כהן: ויש לנו ברקע גם את הדוח של אונסק"ו, חינוך למאה ה-21, שמדבר על הנושא של זוגיות, הורות, סבאות, אזרחות משתתפת, עבודה קהילתית, פעילות של הקהילה כאוריינות פונקציונאלית, כלומר תפקידים שצריך היום ללמוד אותם.

יעקב מרגי: תמיד ד"ר קדמן אומר, המקצוע היחיד שלא מחייבים בו שום הכשרה ושום תעודה זה ההורות.

יעקב מרגי: טוב שכך, אבל צריכים לסייע.

<רינה כהן: בדיוק.

<רינה כהן: אז כיוונתי לדעת גדולים, אנחנו לא רוצים לחייב אף אחד בשום דבר, אבל אנחנו רוצים להנגיש את הדברים, לעשות אותם נגישים, זמינים, רלוונטיים, מעצימים, כדי שהורים יוכלו להסתייע ולהיות הורים כמו שהם חלמו להיות הורים.

<רינה כהן: מי מאיתנו לא חלם להיות ההורה הכי טוב שיכול להיות, בין חלומות למציאות יש קצת פער ואנחנו מנסים קצת לסייע להורים להתקרב קצת לחלום שלהם, לא צריכים ממש להגזים.

<רינה כהן: מה שעומד כאן לפתחנו זה הפער הגדול בין גודל האחריות ההורית, שכולם היום מסכימים שהורים הם האחראים הראשונים והטבעיים, זה מופיע בדוח של האקדמיה, לחינוך וגידול ילדים.

<רינה כהן: אין ספק בדבר הזה.

<רינה כהן: ארגון הבריאות העולמי מציין שמבוגר משמעותי זה הגורם החשוב ביותר שמגן על הילד ובונה את החוסן הנפשי שלו ופותח לו את הסיכויים להגשים את הפוטנציאל שלו, או לפחות חלק ניכר מהפוטנציאל שלו.

<רינה כהן: מבוגר משמעותי.

<רינה כהן: בעברית של יומיום אנחנו מדברים על ההורה ושותפי התפקיד שלו.

<רינה כהן: יש לנו בתחילת הדרך את אחיות בריאות הציבור, בהמשך יש לנו את הגננות, את המורים, בהמשך הדרך למעלה למעלה את המפקדים.

<רינה כהן: בגלל הפער הגדול בין גודל האחריות ההורית והיותם המחנכים הראשונים והטבעיים והמציאות שבתוכה הם מתפקדים ובתוכה חיים הילדים, מציאות מצד אחד רבת סיכויים, אבל מהצד השני רבת סיכונים, הפער בין גודל האחריות לגודל הסיכונים והסיכויים מתלווה למיעוט המשאבים הרלוונטיים שיש להורים כדי לממש את אחריותם ההורית וליישם אותה הלכה למעשה.

<רינה כהן: אי לכך אני רוצה ללכת להיבט הפרקטי של הדברים.

<רינה כהן: תיאוריות למדנו ומכירים, ומי שרוצה יוכל גם לקרוא ואפשר להפנות וכולם כבר יודעים את הדברים, אני רוצה להגיד משפט שאני אומרת אותו ועומדת מאחוריו, אבל אני מכירה את הקולות השונים שנשמעים בשטח ואני רוצה להגיד שהורות ישראלית 2014 היא הורות בסיכון.

<רינה כהן: היא הורות בסיכון שיוצרת בעקבותיה את שרשרת הסיכון.

<רינה כהן: סיכון לא מתחיל עם ילדים ובני נוער, הוא מתחיל בהורות בסיכון, שיוצרת ילדים ובני נוער בסיכון ועוברת לחינוך בסיכון ומורים בסיכון.

<רינה כהן: אנחנו כולנו בשרשרת אחת, וכדי לקטוע את שרשרת הסיכון ולעבור לשרשרת הסיכוי יש צורך חיוני בהעצמת הורים.

<רינה כהן: אבל יש תנאים שבהם אפשר להפעיל העצמת הורים וצריך לחשוב מה אנחנו עושים עם התנאים הללו.

<רינה כהן: קודם כל יש צורך במודעות הורית, במודעות ציבורית ובמודעות מקצועית שיש צורך ויש גם אפשרות ללמוד תפקידים משפחתיים.

<רינה כהן: זה לא שנולדנו עם כל הדברים, נולדנו עם מסוגלות הורית פנימית פוטנציאלית ועכשיו צריך לעזור להוציא אותה מהכוח אל הפועל.

<רינה כהן: אנחנו כהורים כבר מזמן לא טבע, אנחנו תרבות, מזמנו של אברהם אבינו אנחנו תרבות, כי ידעתיו למען אשר יצווה את ביתו ובניו אחריו.

<רינה כהן: הוא מצווה להעביר את התרבות, זה הסיפור.

<רינה כהן: אם אנחנו כהורים צריכים להעביר תרבות והתרבות היום זה רב תרבותיות, אנחנו זקוקים לסיוע, אנחנו זקוקים להדרכה ויש הרבה ידע ויש הרבה סיוע שאפשר לתת.

<רינה כהן: אנחנו זקוקים לאנשי מקצוע שהוכשרו לתפקיד הזה ולנושא הזה.

<רינה כהן: יש לנו מגוון מקצועות וצריכים בתוך מגוון המקצועות הכשרה ייחודית לנושא של העצמת הורים.

<רינה כהן: לא בגלל שלמישהו יש בעיה, אלא בגלל שהמציאות היא מציאות מורכבת, רבת סיכויים ורבת סיכונים.

<רינה כהן: אנחנו זקוקים למקומות, לבתים להורים, לא בית הורים, אלא בית להורים, שזה הבית שלהם, שמדברים בו הורות, שניתן לבנות בו קהילת הורים, להיוועץ עם אנשי מקצוע ולהיות בתוך קהילה של הורים וללבן סוגיות ונושאים הוריים שישנם בשפע.

<רינה כהן: אנחנו זקוקים, מה לעשות, לתקצוב הולם שיאפשר לכל הורה באשר הוא, להשתמש בשירותים הללו להעצמת ההורות שלו, שירותים נגישים וזמינים, גם מבחינת העלויות שלהם, עלות השווה לכל נפש.

<רינה כהן: בוודאי שצריכים לשלם משהו, אבל ממש לא כל הורינו יכולים לשלם אלפי שקלים כדי לעבור קורס כזה או קורס אחר ולנסוע 100 קילומטר לכיוון הזה ו-100 קילומטר לכיוון ההוא.

<רינה כהן: הדברים צריכים להיות נגישים וזמינים.

יעקב מרגי: תתכנסי למה שאת רוצה לומר ונפתח את הדיון.

<רינה כהן: המועצה הציבורית על כל ארגוניה וחבריה קוראת לוועדה לזכויות הילד, בראשותה של חברת כנסת אורלי אבקסיס ובניהול הישיבה היום של חבר הכנסת מרגי, לפעול למימוש וליישום המלצות ועדת השופטת סביונה רוטלוי בתחום סיוע המדינה להדרכת הורים בתפקידם ההורי.

<רינה כהן: השופטת בדוח שלה כותבת את הנושא הזה מפורשות.

<רינה כהן: עד היום עוד לא הגענו לטפל בהמלצה המיוחדת הזאת של השופטת.

<רינה כהן: המועצה קוראת לוועדה לחתור לקידום חמשת התנאים של מודעות, אנשי מקצוע, בית להורים, קהילת הורים ותקצוב הולם.

<רינה כהן: המועצה קוראת לוועדה לחתור לקידום היווצרות התנאים הללו כדי שנוכל באמת לעסוק בהעצמת הורים כשהעצמת הורים נעשית בדרך מקצועית מחד ובגישה רב תרבותית מאידך, כי כל הורה צריך לקבל את מה שנחוץ לו על פי היכולות שלו ועל פי הרצונות שלו.

<רינה כהן: אנחנו צריכים להיפגש עם ההורה בציר ההורות, צרכים, יכולות ורצונות של ההורה ואנחנו כולנו כאן יושבים עם ההורים ביחד, אנשי המקצוע מספיק מקצועיים והכשרנו את עצמנו לדבר הזה כדי שנתאים את עצמנו להורה והוא יוכל לקבל את מה שנחוץ לו.

יעקב מרגי: תודה רבה, רינה.

יעקב מרגי: אני מבין שמצגת אין לנו עדיין, אז נעביר את רשות הדיבור לגב' תמר ארז.

<תמר ארז: שלום, בוקר טוב.

<תמר ארז: כמו שהוצגתי, שמי תמר ארז, אני במקצועי פסיכולוגית חינוכית והתפתחותית.

<תמר ארז: במעגל החיים, וזה רלוונטי ליום המשפחה, יש לי שלושה בנים בוגרים ואני מאוד עוקבת אחרי התפתחותם כהורים וחמישה נכדים.

<תמר ארז: בעבודתי הציבורית היום אני חברת הוועד המנהל של האגודה הישראלית למען הילד בגיל הרך, מייצגת אותה ופועלת בשיתוף עם חבריי במועצה הציבורית להורים בישראל.

<תמר ארז: ברצוני להגיד שתי מילים במקום יו"ר האגודה שלנו שנעדרת היום בגלל מחלה.

<תמר ארז: אין ייצוג הולם, להערכתנו, לסוגיות זכויות הילד מתחת לגיל 3, גם בוועדה לזכויות הילד, כאשר הסיבה, להערכתנו, היא שאין חובת מדינה לדאוג לכלל התפתחות הילדים ולדעת על מצבם.

<תמר ארז: אנחנו מתקשים למצוא מידע על התפתחותם של ילדים בגיל הרך.

יעקב מרגי: אני רוצה רק שתחדדי, כשאת אומרת, בכל אופן אנחנו יושבים פה באכסניה של הוועדה לזכויות הילד וחלק גדול מהדיונים שלנו לא מתחילים בילדים בגיל 3.

יעקב מרגי: כשאת עושה הקבלה לחוק חינוך חינם?

יעקב מרגי: כי הוועדה לא מצומצמת, הוועדה דנה מיום הלידה ו - - -

<תמר ארז: אני באה הרבה לוועדה ואני יודעת.

יעקב מרגי: לכן תחדדי למה הכוונה.

<תמר ארז: מידע על כלל הילדים בישראל יש מרגע שהם נכנסים למערכת החינוך, הוא הרבה יותר מקיף מאשר עד כניסתם למערכת באחריות משרד החינוך.

<תמר ארז: קודם לכן אנחנו יודעים על חיסונים, אנחנו יודעים על תאונות, תראה מה יש לילדים בישראל בגילאים הצעירים, תאונות בית, אשפוזים וזהו בערך.

<תמר ארז: על התפתחותם, על מה קורה איתם בהיבטי התפתחות מגוונים אנחנו לא יודעים ולצורך זה חשבנו שחשוב לפתוח את הדיון על זכויות ילדים בשנה ה-25 לאמנת זכויות הילד, היא תיחגג בכל העולם ב-2014, בלקיחת אחריות המדינה לאסוף באופן שיטתי נתונים על הילדים מלידתם באופן עקבי, כי רק על זה אפשר לבסס מדיניות לילדים ולמשפחותיהם.

יעקב מרגי: ד"ר תמר, אנחנו היום בנושא של העצמת ההורים, לכן אני רוצה שתשימי דגש דווקא בנקודות שהצגת, איפה המקומות של ההורים.

יעקב מרגי: כי מה המדינה לא עושה אנחנו יודעים ובוכים, מלינים ועושים.

יעקב מרגי: אנחנו כרגע בהעצמת ההורים.

<תמר ארז: בסדר, הייתי חייבת את הפתיח הזה, כי אני חושבת שצריך להכניס נוהל, שמי שמביא נושא חדש לוועדה, לא בעיה נקודתית, אלא נושא, צריך להביא סקירת נתונים על אותו נושא ומהלך התפתחותו מלידה.

<תמר ארז: כשהיה פה, בוועדה הזו, לפני שנים אחדות, דיון על אכילת יתר, הראשון, הייתה הצגה של תזונת נשים בהריון ותזונת ילדי גן ובית ספר ולא ילדים קטנים.

יעקב מרגי: בילדים קטנים מגיל 3 זה האכלת יתר, לא אכילת יתר.

<תמר ארז: גם זה וגם זה, הם תלויים זה בזה.

<תמר ארז: הנוהל שהייתי ממליצה לוועדה בשם האגודה שלנו זה שנושא עקרוני חדש שמובא לוועדה הזו, תהיה אחריות להכין עליו נתונים מלידה ועד לאותו מועד שדואגים בגלל בעיה כזו או אחרת.

<תמר ארז: אני אסתפק בזה שאמרתי שילדים לא נולדים ממתי שיש איתם בעיה זו או אחרת, גם הוריהם לא.

<תמר ארז: ההורים נולדים בפנטזיה של הורות, בהכנה למשפחה, בבניית זוגיות ומאז אנחנו צריכים ללוות אותם.

יעקב מרגי: אני אשאל שאלה קצת מתגרה.

יעקב מרגי: האם אנחנו כהורים מגדלים ומחנכים את הילדים שלנו להורות?

<תמר ארז: בוודאי.

<תמר ארז: הדוגמה שהם לא חווים בבית - - -

יעקב מרגי: כשאת אומרת בוודאי בואי קחי נשימה ותחלקי את - - -

<תמר ארז: הוראה פורמלית לא, קורסים שיטתיים לא, בוודאי שלא, אבל כמי שעוסקת בנושא הזה הרבה שנים - - -

יעקב מרגי: לא, ודאי כשהבן או הבת יגיעו לשלב שזה יהיה אקטואלי אז אנחנו נדבר קצת יותר, ניגע, עד כמה שהבת או הבן ייתנו לנו לגעת.

יעקב מרגי: כשאנחנו באים ודנים ביום של העצמת הורים, אני ככה נוהג, לפני שאני מבקר או מייעץ לאחרים אני בודק את עצמי.

יעקב מרגי: השאלה אם אנחנו כהורים בקופסה שלנו לאורך הדרך, כשאנחנו מעצימים את דמותו של הילד, אנחנו נותנים לו כלים להיות הורה, מעבר לדוגמה האישית שאנחנו מקרינים.

יעקב מרגי: האם אנחנו, כבית הראשון שלו, אנחנו ככלי הראשון שלו, האם החממה שהוא גדל בה, הוא מקבל את הכלים להיות הורה בעתיד.

יעקב מרגי: אני לא אומר שזו ההכוונה היחידה שצריך לשים, אבל האם אנחנו כמכלול, כל מה שאנחנו משקיעים בילדים ועושים, האם אנחנו שמנו דגש בקטע הזה כהורים.

<תמר ארז: אני חוזרת, אנחנו מטביעים את חותמנו לטוב וגם לרע לפעמים.

<תמר ארז: אבל זה לא מספיק והחברה, בגלל השינויים החברתיים הכול כך גדולים חייבת לטפח ידע הורי וכישורים הוריים כמשימה ארוכת טווח.

<תמר ארז: הורה בכל שלב של התפתחות של ילדיו נמצא בחברה אחרת, נדרש לאתגרים אחרים וצריך מקום ללוות אותו, כי אין מסורת מכוונת כמו שהייתה בחברות מסורתיות וסיפקה אולי את הצרכים.

<תמר ארז: אני רוצה להציג את המוטו שלי, שבחרנו בצוות שלנו למסמך המדיניות.

<תמר ארז: אם ילדיה של הקהילה חשובים לה, עליה לטפח את הוריהם.

<תמר ארז: זו אמונת יסוד והיא נסמכת גם על תוצאות של הרבה מחקר התפתחותי שאני אתן על קצה המזלג את מה שרלוונטי לנו כאן, רק מסרים מרכזיים.

<תמר ארז: אלה שני ניירות המדיניות, הם משותפים למועצה להורות ולאגודה הישראלית למען הילד בגיל הרך.

<תמר ארז: האגודה הישראלית למען הילד בגיל הרך מנסה לבנות מדיניות כוללת בכל היבטי החיים של הילד.

<תמר ארז: המרכזי והראשון שפיתחנו אותו ביחד עם המועצה הוא זכותם של הורים לילדים בגיל הרך למדיניות מסייעת.

<תמר ארז: זה הובא לדיון ציבורי ראשון בוועידת ירושלים להורים של המועצה הציבורית להורים.

<תמר ארז: התבקשנו אז בדיון להתמקד, כדי שיהיה משהו פרקטי כתוצאה מניירות.

<תמר ארז: היו הרבה צעירים שהשתתפו בדיון וביקשו מאיתנו, נציגת האגף לחינוך קדם יסודי מרטין וורמס, אמרה לנו 'למה לא תתחילו מהתחלה?

<תמר ארז: ' כולם אימצו את ההמלצה הזאת.

<תמר ארז: קיימנו דיון נוסף ועיבדנו עם צוות רב מקצועי, שהלך לארגונים אחרים ואנשי פרופסיות באקדמיה וארגונים ציבוריים בתחום הבריאות, החברה, הרווחה, אתיקה משפטית ובאמת קיבלנו פידבק מרבים וכתבנו את ההצעה לתכניות תמיכה בהורים בקהילה לקראת הורות ובשנת החיים הראשונה, כנדבך ראשון, שעליו כתשתית תיבנה התפתחות לפי מיטב ידיעתנו.

<תמר ארז: מומחים באקדמיה הלאומית האמריקאית, בספר מאוד גדול ומקיף רב תחומי, על התפתחות ילדים, עסק בחשיבות ההתנסויות המוקדמות בחיים.

<תמר ארז: שאלת על זה, על התפקיד המרכזי של יחסים מוקדמים של ילדים, קודם עם הוריהם, אחר כך עם מטפלים, עם מחנכים, כאלה המשמשים את התמיכה והתשתית להתפתחות בעתיד, או לחילופין מקור של סיכון והפרעה אם הם לא מספקים את הצרכים היטב.

<תמר ארז: התנסויות מוקדמות מניחות את המצע להתפתחות בריאה, ולחילופין עוני והתנסויות קשות בינקות עלולים להביא להיווצרות הפרעה בתגובות ביולוגיות ללחץ, אלו מצידם בשנים האחרונות, אנחנו יודעים, גורמות לסיכון בריאותי כגון דיכאון, שימוש בסמים, חרדה, סכרת, מחלות לב, אכילת יתר.

<תמר ארז: התוצאות הן באמת בכל היבטי ההתפתחות הפיזית והנפשית.

<תמר ארז: ההשפעה של העוני מתווכת על ידי ההורות.

יעקב מרגי: המסקנה היא שהעצמת ההורים מתחילה עוד בשחר ילדותו של ההורה.

<רינה כהן: ברור.

<תמר ארז: ומה שלא הספקנו אז צריך, כאוכלוסייה סיכונית, להשלים - - -

יעקב מרגי: זה מעגל סגור.

<רינה כהן: 'ואוהבו שחרו מוסר', זה מתחיל מכאן.

יעקב מרגי: נכון, בשחר.

<תמר ארז: אני חוזרת ומסכמת את החלק הזה, חסך חמור בטיפול נאות והזנחה בחודשי החיים הראשונים פוגעים בהתפתחות המוח, זה דבר שהיום ידוע היטב.

<תמר ארז: הפגיעה הזאת תבוא לידי ביטוי מאוחר יותר אצל הילד, בפגיעה בהתפתחות קוגניטיבית, בפגיעה מנטלית, יכולת התמודדות עם לחץ, שהיא שמביאה לקשיים הבריאותיים הגופניים בהמשך גם כן.

<תמר ארז: ההפרעה נהיית קשה יותר במהלך החיים.

<תמר ארז: מה שאנחנו רואים בקטן כמו הפרעות התנהגות בגיל 3, אם זה לא מטופל, יהיה במצב הרבה יותר גרוע בהמשך החיים.

<תמר ארז: אני מביאה כמה מילים על היבטים כלכליים, שמתייחסים לעיתוי ההשקעה החברתית במשפחה.

<תמר ארז: אני חוזרת על המילה משפחה, כי גם האו"ם וגם הידע המקצועי אומרים שהורים הם חלק ממשפחה וכל מי שלוקח תפקידים הוריים ביחס לילד זקוק לאותה תמיכה.

<תמר ארז: ב-2004 הוצג הגרף הזה בוועידה של הבנק העולמי והוא הציג את הידע על התפתחות המוח כאתגר למשקיעים כלכליים.

<תמר ארז: הגרף האדום משמאל מראה את מידת הגמישות של המוח והיכולת לעצב אותו, בגלל הגמישות ולהשפיע עליו, ואנחנו רואים שהיא בשיאה בראשית החיים, עם הלידה, והיא יורדת והולכת עם השנים.

<תמר ארז: ההשקעות החברתיות, לעומת זאת, במדינות המפותחות, זה הגרף הכהה יותר, הולכות בכיוון הפוך.

<תמר ארז: הוצאות על בריאות, חינוך, קצבאות, שירותים חברתיים וטיפול בפשיעה גדלים והולכים עם השנים והדברים האלה מנוגדים לחלוטין, זה שקף שהוצאתי, לממצאים על החזרים לחברה והשקעות אחרות.

יעקב מרגי: את יודעת כמה פעמים נאמרים לפרוטוקולים, גם במליאה, גם בוועדות הכנסת, לאוצר, שכל שקל שאנחנו נשקיע ב-, אבל יש סדרי עדיפויות, או שאין אוזניים כרויות.

<תמר ארז: אחת ההצעות שהייתי חושבת, אבל לא ניקח את הזמן הזה, כנס רציני עם ג'יימס הקמן, חתן פרס נובל לכלכלה, שהתחיל בייסוד אחרי הממצאים שהוא ראה, שהתשואות הגדולות וההחזרים לחברה הם ככל שההשקעה היא מוקדמת יותר, וככל שזה מאוחר יותר, כמעט ואין או מעט מאוד תועלת לחברה יש מההשקעות האלה.

<תמר ארז: ממש גרף הפוך לזה.

<תמר ארז: הוא, עם פרס נובל שלו, הקים גוף שנקרא the Heckman equation organization שבונה ידע רב מקצועי בנושא הזה.

<תמר ארז: אני חושבת שזה יופי של נושא ליום עיון משותף בין ועדות הכנסת ובעיקר האוצר, ללמד אותם את הענף שלו, של כלכלה, של התפתחות אנושית.

<תמר ארז: אבל אני רוצה להגיע להמשך כאן.

<תמר ארז: אני מגיעה להמלצות.

<תמר ארז: כתבתי מה יש בסקירה ואני לא אחזור על זה.

<תמר ארז: סקרנו את חשיבות תקופת ההיריון, תפקוד אימהי ובסוגריים גם אבהי, לא רק אבות מעורבים היום יותר, אלא גם כי הידע היום מדבר על דיכאון אבות אחרי לידה בהיקף דומה לשל אמהות, הוא לא מזוהה, הוא לא מטופל כראוי - - -

יעקב מרגי: הוא לא יוצא החוצה.

<תמר ארז: חשוב לי להגיד שכל הידע הזה תומצת במסמך שלנו, שיש לכם בחומר הרקע, המסמך המלא, ואני לא אחזור עליו.

<תמר ארז: אני רק אגיד שוב, שהקשיים משפיעים על התינוק, אבל גם השפעתם בתגובת שרשרת, שאתה דיברת עליה, הולכת ומתעצמת לאורך החיים.

<תמר ארז: אנחנו הצענו להגדיר את היעדים של תמיכה בהורים קודם כל בתכניות תמיכה אוניברסאלית, נתנו להם דוגמאות, ואמרנו ששירותי תמיכה אוניברסאלית יתרמו רבות גם לאיתור מוקדם והענקת טיפול מתאים למי שזקוקים לזה.

<תמר ארז: תנאים מקדימים לביצוע התכניות: הכשרה נאותה של אנשי כל המקצועות העוסקים בעבודה עם הורים לעבודה עם הורים בשלב הזה במעגל החיים, תנאי נוסף הוא שיתוף פעולה של גורמי רווחה וחינוך בקהילה עם גורמים רפואיים, החל מטיפת חלב, מחלקת יולדות, רופאי ילדים, כל הגופים.

<תמר ארז: זה לא עוד תקציבים - - -

יעקב מרגי: מה טיפת חלב?

יעקב מרגי: את מעודכנת או לא?

<תמר ארז: אני מעודכנת.

<תמר ארז: אמרתי, יש לי כלות ועיניהן כלות לקבל קצת יותר עזרה.

יעקב מרגי: על זה אנחנו בוכים.

יעקב מרגי: אני מתגעגע לאותה אחות שהייתי ילד וביקרה אצלי בבית, לא רק בשביל לחסן, אלא גם לדבר עם האמא על כל ה - - - אני אמרתי את זה בפנייה.

יעקב מרגי: הרי המדינה חיסלה את הדבר הטוב הזה.

<מירה חונוביץ: ממש לא.

יעקב מרגי: בסדר, נשמע מה החזירו.

<תמר ארז: כבוד היושב ראש, בחרנו להתמקד במעט בתקווה שהוא יסייע לנו להגיע למשהו פרקטי, וההמלצות שלנו הן קודם כל שהמדינה תקבע מדיניות ארצית שתתמוך בילדים והורים, מההיריון ועד גיל שנה, ואשר תכלול סל שירותים בסיסי לו הם זכאים.

<תמר ארז: הסל הזה איננו קיים היום, משרד הבריאות לא יכול לתת גם בתחום אחריותו את השירותים שאנחנו מצפים ממנו לתת.

<תמר ארז: הוא צריך תגבור, הוא צריך אחריות לפיתוח השירותים האלה ולפיקוח עליהם.

<תמר ארז: זה ברמה הלאומית.

<תמר ארז: השירותים צריכים להינתן ברשויות המקומיות, כל אחת מהן יכולה, וזה לא דורש תקציב, לאגם ולתאם את כל מה שקיים ברשות בתחום המשפחות הצעירות, בתחילת הדרך, ולהתחיל לאסוף נתונים עליהם, ללמוד מהצרכים שלהם ולתת מענים משופרים.

<תמר ארז: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אין ספק, אנחנו רואים כמעט קווים מקבילים, גם מה שציינה רינה על החזון שלה ומה שאת מציגה - - -

<תמר ארז: אנחנו ביחד.

יעקב מרגי: אני חושב שבסוף בסוף זה לתת את הכלים.

יעקב מרגי: הזכרתם את מערכת החינוך.

יעקב מרגי: אני חוזר על זה כמעט בכל דיון.

יעקב מרגי: אני רואה בבית הספר לא רק כלי להקניית ידע, הוא בעיקר להקניית ידע ולהביא את הילד להישגים, אבל בתי הספר, ואת נגעת בנקודה, איפה יש לנו את מקור המידע הגדול ביותר?

יעקב מרגי: כשהילד נכנס למערכת החינוך, היום זה בגיל 3, ולמערכת החינוך יש לא רק את הידע, יש את המגע היומיומי, יש את העיניים הבוחנות יום יום, שעה שעה, הרי כולנו באספות הורים יודעים שכשהמורה קורא לנו, או המורה, היא אומרת, 'תגיד לי, מה קרה לבן או לבת שבא - - -?' הם יודעים לזהות.

יעקב מרגי: אני חושב שמערכת החינוך יכולה להרשות לעצמה היום, כשחושבים על רפורמות ושינויים וזה, לתת במה יותר להורים, לא בנו נו נו למורה, נו נו נו ל - - - אם זה סדנאות הורים בשיתוף בתי הספר.

יעקב מרגי: שתהיה פה הפריה הדדית בקבוצות משותפות של הצוות עם ההורים ובתדירות גבוהה.

יעקב מרגי: לא פעם ב- או בשעת כישורי חיים, שאפשר לשרטט אותם קריקטורה, זה משהו שמעמיסים עליו את כל התסכולים שלנו, בשעת כישורי החיים הזו.

יעקב מרגי: מה כבר הילד או הילדה יכולים לקחת מזה?

יעקב מרגי: אני חושב שיש פלטפורמות, לא צריך לייצר פלטפורמות, לא צריך לייצר פלטפורמות, יש שיתופי פעולה בין משרדי הרווחה, המשרד לשירותים חברתיים, משרד החינוך, משרד הבריאות, כולם ייצאו מרוויחים בסוף, גם מערכת הבריאות תרוויח, כל המערכות.

יעקב מרגי: צריך יד מכוונת והלוואי שנצליח לעגן בחוק את המועצה הזו.

יעקב מרגי: יש גם כוונה לעשות את המועצה בחוק לזכויות הילד וכמו שיש לנו - - -

<קריאה: הנציבות.

יעקב מרגי: נציבות.

יעקב מרגי: כמו שיש לנו נציבות למעמד האישה במשרד ראש הממשלה, שאנחנו לפני שמגישים הצעת חוק שיש לה מגע עם הנושא הזה, היא מוציאה את חוות דעתה.

יעקב מרגי: נכון שאותנו, כחברי כנסת, זה מעצבן, כי בסוף היא כותבת, 'אין בזה התחייבות של משרד ראש הממשלה לתמוך בחוק', אבל לפחות היא מביעה את דעתה, חיובי/לא חיובי.

יעקב מרגי: חברי הכנסת פה יצירתיים בחוקים, יכול להיות שאנחנו חושבים שאנחנו יודעים הכול ולפעמים מגישים הצעת חוק, היום, בשנת 2014, שבשנת 2020 ניווכח שהיא רק הזיקה לילדים בטווח הארוך.

יעקב מרגי: צריך נציבות כזו שתבחן את ההשלכות, עיניים מקצועיות, ידיים מקצועיות, שוב, וזה לא כסף.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, רבותיי, זה לא - - - ואם זה כסף, זה לא הרבה כסף וצריך יד מכוונת.

יעקב מרגי: לצערי הרב, המערכות שצריכות לאשר חוקים הן חשדניות, משרדי הממשלה שומרים אוטונומית על הסמכויות שלהם וברוב המקרים מפילים חוקים כשלא צריך, אפילו לא משקיעים בזה מחשבה, או לגופו של מציע פוסלים את החוק.

יעקב מרגי: פה זה לא עתיד ילדינו, זה עתידנו.

יעקב מרגי: ילד הוא ילד, במצב נתון, בזמן נתון, אבל הוא לא ילד, הוא הבוגר הבא שראינו בגרף עם ההשקעות.

יעקב מרגי: ואין הסתכלות כזו בפס רחב, אם זה בממשלה, וגם בכנסת.

<תמר ארז: אני לא רואה חברי כנסת.

<תמר ארז: פעם ראשונה שאני בוועדה הזו ואני - - -

יעקב מרגי: אני חייב לסנגר על חברי הכנסת.

<תמר ארז: יש דיון מאוד חשוב אחר?

יעקב מרגי: יש הרבה דיונים.

יעקב מרגי: מחלתה של אורלי לוי, היינו צריכים שלושה חברי כנסת, אחד שיחליף אותה עם האיטלקים, שזה לא פחות חשוב, היחסים הבין פרלמנטריים, אני הייתי צריך לעזוב דיון על ויסקונסין, שירות התעסוקה.

יעקב מרגי: חברי הכנסת רצים בין ועדות ואני יכול רק לסנגר, זה לא בגלל שהוועדה לזכויות הילד לא חשובה.

<קריאה: ואנחנו מעדכנים אותם.

יעקב מרגי: אני אישית בחרתי לי, בקדנציה הרביעית שלי, שתי ועדות חשובות, מבחינתי, עבודה, רווחה ובריאות וזכויות הילד.

יעקב מרגי: לא הוספתי לעצמי דברים אחרים, אז אני יכול להרשות לעצמי לבוא.

יעקב מרגי: חברי כנסת אחרים, יש עליהם, בקואליציה, ארבע או חמש ועדות בבת אחת.

יעקב מרגי: אז תודה רבה על הסקירה.

יעקב מרגי: גב' עדה ליפציגר.

<עדה ליפציגר: שלום לכולם ותודה לוועדה, ורחל, גם לך באופן אישי, על כינוס הנושא הזה המאוד חשוב, ששם את ההורות על סדר היום הציבורי.

<עדה ליפציגר: אני רוצה להביא בעקבות - - -

יעקב מרגי: את לא יכולה להביא לפני שתציגי את עצמי, לא מי את, מה את.

<עדה ליפציגר: אני מנהלת המרכז להורות משמעותית באשדוד.

יעקב מרגי: את יכולה לומר לנו לכמה רשויות מקומיות יש דבר כזה?

<עדה ליפציגר: יש כאן את ליליאן, בראשון יש, יש בחיפה.

<עדה ליפציגר: יש מעט מאוד מקומות.

<רינה כהן: בזמנו היו 60 רשויות מקומיות שהיו בהן מרכזים להורים ומשפחה, השתנו העיתים, השתנו הדברים, אנחנו מצויים היום עם 12 ערים בגודל בינוני ודי חזקות שיש בהן - - -

יעקב מרגי: בדרך כלל זה עם החזקות.

<רינה כהן: שיש בהם מרכזים להורים.

<רינה כהן: מה שנשמט לנו זה טבריה ובית שאן ונתיבות ודימונה ואופקים.

יעקב מרגי: זה מיותר לציין את זה, זה ברור.

<רינה כהן: וקרית שמונה וכו' וכו'.

<עדה ליפציגר: גם בתל אביב לא בדיוק יש.

יעקב מרגי: לא, זה מיותר לציין.

<עדה ליפציגר: גם בתל אביב ובירושלים לא בדיוק יש.

יעקב מרגי: עוד שאלה, וסליחה שהפרעתי לך, יש הפריה הדדית ביניכם?

יעקב מרגי: יש קשר כלשהו ביניכם?

<עדה ליפציגר: בוודאי, אנחנו שותפים גם במועצה הציבורית, משרד החינוך, אנחנו נפגשים - - -

יעקב מרגי: יפה, יש הפריה.

<עדה ליפציגר: בוודאי, אנחנו לומדים גם אחד מהשני.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: בבקשה, הבמה שלך.

<עדה ליפציגר: מה שאני אעשה כאן, בדקות הקצרות הקרובות, זה לתת סקירה קצרה על דגם שפותח, ואולי הוא מאוד ייחודי גם בארץ, בתחום של מה שקודמותיי דיברו, גם תמר ובוודאי רינה, על החלומות והרעיונות שרוצים לעשות לטובת ההורים.

<עדה ליפציגר: אני רוצה להגיד שאנחנו משתדלים ליישם אותן, אמנם לא הגענו ל-100% של יישום אבל אנחנו בהחלט בכיוון הנכון.

יעקב מרגי: תתחילי במה אתם עושים ואחר כך עם החלומות.

<עדה ליפציגר: החלומות מיושם.

<עדה ליפציגר: אנחנו פיתחנו דגם.

<עדה ליפציגר: קודם כל אשדוד היא עיר חושבת הורים, ראש העיר, ד"ר יחיאל לסרי, חרת על דגלו לשים את ההורות במרכז הבמה בעיר.

<עדה ליפציגר: הורים יותר לא שקופים, נותנים להם שירותים, יש 5,000 הורים בשנה, פחות או יותר, שמקבלים בצורה זאת או אחרת שירותים, ביניהם בשנה האחרונה 500 משפחות שקיבלו חינם הדרכה אישית בביתם, שישה מפגשים וגם לא בביתם ואנחנו משתדלים להקיף גם במערכת החינוך וגם קהלים נוספים בעיר שקשורים להורים.

יעקב מרגי: מתנ"סים?

יעקב מרגי: באמצעות המתנ"סים - - -

<עדה ליפציגר: תיכף אני אגיע.

<עדה ליפציגר: אנחנו פיתחנו בעקבות חלום של רינה כהן לבנות מנחות הורים, גם חינוכיות, גם קהילתיות וגם במקומות עבודה, מעבר לזה שיש מנחת הורים בכלל ויש לנו גם מסלול הכשרה למנחי הורים והתמחויות שונות, אנחנו פיתחנו את שלושת הדגמים האלה בצורה ישימה בשטח.

<עדה ליפציגר: זאת אומרת יש לנו מנחות ערים, גם בגני הילדים, גם בבתי הספר היסודיים וגם בתיכונים.

<עדה ליפציגר: כמובן לא בכולם, כרגע זה ב-6 יסודיים מתוך 40 בערך, ב-8 תיכונים מתוך 11 וב-40 גנים מתוך 150 או 160 גנים, כשמנחות מגיעות אחת לשבוע באופן קבוע לבית הספר.

<עדה ליפציגר: למשל כדוגמה בית ספר יסודי, מנחה עובדת בשיתוף פעולה עם היועצת ונותנת מענה, הן למורים בתפקידם ההורי, הן להורים באופן אישי, מי שזקוק, מופנה באמצעות היועצת, מנהלת או מורים, והן להורי הכיתות במפגשים חד פעמיים וגם בקבוצות הורים לפי צרכים שבית הספר מאתר באותה שנה.

<עדה ליפציגר: זה כבר קיים ארבע שנים בעיר, אנחנו הרחבנו את זה כמובן גם לגני הילדים וגם לתיכונים.

<עדה ליפציגר: בתיכונים וחטיבות הביניים כיוון שזה רק חמש שעות אנחנו משתדלים לתת לפחות לשכבת ז'-ח', לפעמים גם ל-ט'.

<עדה ליפציגר: אני יכולה לספר שבעקבות האירוע האחרון שהיה באשדוד עם הדקירות, בשני בתי הספר, גם של הדוקר וגם של הנדקר, יש לנו מנחות שנמצאות בבית הספר בקשר הדוק עם הצוות החינוכי והן גם דואגות למעגלים של ההורים, לתת הדרכה וסיוע.

יעקב מרגי: אתן יוזמות או יוזמים תכניות יזומות שלא באמצעות בתי הספר?

יעקב מרגי: בכוונה שאלתי על מתנ"סים.

<עדה ליפציגר: כן, זו מערכת החינוך.

יעקב מרגי: כמעין הדרכה, קורס לא רשמי, לא מחייב.

<עדה ליפציגר: אני תיכף אספר.

<עדה ליפציגר: מעבר לזה שאנחנו נכנסים גם לחינוך המיוחד ולמחוננים, זאת אומרת אנחנו משתדלים לתת גם בגנים השפתיים וגם בחינוך של ליקויי למידה, עדיין זה רק שלוש שעות בכל מקום, אבל מנחות נותנות מענה ספציפי וגם למחוננים.

<עדה ליפציגר: זאת אומרת אנחנו מנסים לאתר את אוכלוסיות היעד הספציפיות של ההורים לתת מענה, וכל מה שאני אומרת זה בחינם, ההורים מקבלים את זה על חשבון עיריית אשדוד.

<עדה ליפציגר: מלבד מערכת החינוך, כיוון שהורים פונים בעוד מקומות ולא תמיד מגיעים למערכת החינוך לקבל עזרה, אז פיתחנו את הדגם של מנחת הורים קהילתית ובמספר מתנ"סים.

<עדה ליפציגר: בשני מתנ"סים חרדיים ובמתנ"סים אחרים שוהה מנחה בין ארבע לחמש שעות בשבוע ונותנת מענה, בין אם זה בהרצאה חד פעמית להורים, ובין אם זה הדרכות אישיות שהורים מגיעים למתנ"ס, כי יש הורים שמגיעים למתנ"ס ויותר נוח להם להגיע למתנ"ס מאשר לבית הספר.

<עדה ליפציגר: את זה גם ראינו כחלק מחשיבות להגיע אל ההורים, כמה שיותר אליהם, להנגיש את השירות שלנו להורים.

<עדה ליפציגר: וחשבנו על עוד מסגרת אחת, שבאמת הורים לא תמיד מגיעים למתנ"סים ולא תמיד מגיעים למערכת החינוך, אז מקום נוסף שהם יכולים לקבל את ההדרכה זה במקום העבודה.

<עדה ליפציגר: אלא ששם אנחנו צריכים שיתוף פעולה עם מקום העבודה, כי זה עולה כסף, אז מקומות עבודה שיש להם תקציב, נמל אשדוד כבר שנייה יש שם מנחה ששוהה מספר שעות בשבוע, נותנת מענה באופן אישי וגם עושה קבוצות הורים.

<עדה ליפציגר: עיריית אשדוד, לכל עובדי העירייה יש אחת לחודש הרצאה פתוחה בנושא הורות ושאר העובדים יכולות, מסייעות וכל העובדים, יש תור ארוך, שמגיעים להדרכה אישית.

יעקב מרגי: את יודעת, אני גם כשכיר בעברי וגם כמנהל של גופים, תמיד בשירות הציבורי, כמעסיק, אני יכול לומר, בוודאות, אלה שמרכזים את פעילות הרווחה לעובדים, או הדרכות, מחפשים תכנים לימים האלה.

יעקב מרגי: אני חושב שאם יהיה שיווק נכון, אני לא מאמין ש - - - יש לנו משאב מוכן, תשתית מוכנה, שכדאי כדאי לגרות את מקומות העבודה,לפחות הגדולים.

<עדה ליפציגר: הנה עכשיו דורית הצליחה עם אלתא, להכניס את השירות שלנו לאלתא ואנחנו בדרך לעוד מקומות, טבע, גן כימיקלים ועוד מסגרות שיש בעיר, חברת חשמל, אנחנו רוצים להגיע לבנקים.

<עדה ליפציגר: זאת אומרת בכל מקום שיש חברה ציבורית שחשוב לה העובדים שלה ומבינה שהנושא של הורות הוא חלק מהמהות של האדם שמגיע לעבודה, ואם הוא עסוק בקושי שיש לו עם הילד בבית אז הוא לא פנוי לעשות את העבודה כמו שצריך, אז הם השכילו להבין, ואנחנו באמת מקווים להרחיב את זה לכל מעגלי מקומות העבודה וככה אנחנו מנסים להנגיש את השירות של הדרכה הורית להורים באשר הם בעיר.

<עדה ליפציגר: עדיין לא הגענו למקסימום, אנחנו בדרך, אבל זה הכיוון, וזה מודל שאני מציעה לעשות אותו בכל עיר ואם בארץ, באיגום משאבים מסוים, גם עיר ללא אלימות והתכנית הלאומית, אפשר להשיג משאבים, העירייה ומשרד החינוך, משרד הקליטה וכל הגופים ביחד.

<עדה ליפציגר: אנחנו נותנים גם קבוצות לאוכלוסיות מיוחדות, אוכלוסיות בסיכון, הורים בסיכון.

<עדה ליפציגר: על זה אני לא ארחיב את הדיבור, אבל אנחנו בהחלט משתדלים לתת מענה רחב בכל המקומות שרק מגיעים להורים ויש לנו תקציב עבורם.

יעקב מרגי: האכסניה שלכם זה אגף החינוך?

<עדה ליפציגר: לא, אנחנו יושבים ברשות העירונית למאבק בהתמכרויות ובאלימות.

<עדה ליפציגר: זאת העמותה של עיריית אשדוד.

יעקב מרגי: התקציב הוא עצמאי?

<עדה ליפציגר: התקציב הוא בעיקר מעיריית אשדוד.

<עדה ליפציגר: היא מממנת.

יעקב מרגי: חינוך, רווחה?

<עדה ליפציגר: כן, רווחה מפנה, התכנית הלאומית, חינוך הרבה מאוד כי יהודה פרנקל, שהוא - - -

יעקב מרגי: משאבים מכמה אגפים?

<עדה ליפציגר: מכמה אגפים, בעיקר מהחינוך והעירייה כמובן, שעומדת מאחורי זה.

<עדה ליפציגר: יש לנו מעל 50 מנחות שעובדות אצלנו באופן קבוע, מקבלות הדרכות צמודות, הדרכה מקצועית, ימי עיון, העשרות.

<עדה ליפציגר: יש לנו סגל של מעל 20 מרצים שעובדים במסלול רגיל ובמסלולי התמחות להכשיר בעיקר אנשי חינוך, עובדים סוציאליים, מגיעים לפעמים גם מהנדסים וכו' וכו' שבאים ללמוד במשך שנתיים וחצי את הלימודים, מאושרים על ידי משרד החינוך וככה יש לנו מאגר גדול של הרבה אנשים שלא עובדים באמצעותנו, אבל הם אחר כך באים, הם שגרירים, בגנים ובבתי ספר, מורות, יועצות, מנהלות, שלמדו את המסלול ואחר כך מיישמות את זה בשטח בלי כותרת שאני 'מנחת הורים', אבל בעצם זה שהם כבר למדו, העבודה שלהם משתנה לחלוטין ואנחנו שומעים את זה כל הזמן, 'אנחנו עובדים אחרת, אנחנו רואים את ההורים אחרת', 'כשהורה מגיע אליי לכיתה', אומרת מורה, 'אני מתייחסת אליו כבר לגמרי אחרת מאשר קודם'.

<עדה ליפציגר: כך שאני חושבת שזה באמת מאוד חשוב, לדעתי, שכל אנשי החינוך יעברו את ההכשרה הזאת, והיועצים כמובן.

<עדה ליפציגר: גולת הכותרת היא שד"ר יחיאל לסרי, ראש העיר, הבין שלא מספיק להגיע להורים באשר הם, אלא צריך גם לבנות בית, ואני באתי אליו עם החלום הזה לפני תשע שנים, כשהוא היה יושב ראש הדירקטוריון שלנו, אני רוצה גם בית שלשם הורים יוכלו לבוא.

<עדה ליפציגר: אנחנו נגיע אליהם, אבל גם שהם יוכלו לבוא, לקבל הרצאות, ימי עיון, הכשרות, אני מקצוע שיקבלו הדרכות בנושא של הורים וכמובן אנשי טיפול והשמים הם הגבול.

<עדה ליפציגר: אז הבית קם סוף סוף.

<עדה ליפציגר: זה לקח תשע שנים.

יעקב מרגי: השאלה איך אתם קוראים לו.

<עדה ליפציגר: איך קוראים לו?

<עדה ליפציגר: המרכז להורות משמעותית.

<עדה ליפציגר: בית קסם.

יעקב מרגי: אני בכוונה שאלתי.

יעקב מרגי: קודם כל זה רק ראוי לציון ולברכה.

יעקב מרגי: את ציינת את זה בדברייך ככה.

יעקב מרגי: הפעילות שלכם בבתי ספר להערכתי תתמקד ברובה איפה שהייתה אינטראקציה קצת של צורך בקטע הזה של הנחיית הורים בגלל נסיבות כאלה ואחרות.

יעקב מרגי: הורים מיוזמתם לא יבואו דרך בית הספר, כי אז זה טייטל או תווית.

<עדה ליפציגר: זה משתנה.

יעקב מרגי: כל מה שאנחנו אומרים זה לא מאה אחוז חד משמעי, אנחנו מדברים על האוטומט, על המסה הקריטית בסיפור, לכן תמיד אפשר להעיר משהו.

יעקב מרגי: למה שאלתי מתנ"סים?

יעקב מרגי: כשהורים יוצאים למתנ"ס הם יוצאים לחוג.

יעקב מרגי: זה בשעות פנאי, זה מיוזמתם, זה אפילו נותן להם זקיפות קומה, שהם יכולים להרשות לעצמם לצאת מעבר לטיפול בילדים ומקום עבודה שלהם.

יעקב מרגי: הבית הזה הוא דבר יפה, דבר גדול, רק אל תעמיסו עליו טייטל אחד, שלא ייווצר מצב שהורה שצריך הדרכה והכוונה לא יבוא.

<עדה ליפציגר: זה מיועד לכל ההורים.

יעקב מרגי: אם הבנתם אותי, אם לא, אני אחדד.

<עדה ליפציגר: אני הבנתי לגמרי, ואני אספר לך עוד יותר.

<עדה ליפציגר: כיוון שאתה כל כך צודק - - -

יעקב מרגי: אנחנו חברה עם תוויות ותגיות ואסור לתת - - - זה רעיון אדיר, על הדרך אפשר לא להיות קנאי רק למשימה הזאת, להעשיר את זה כדי - - -

<עדה ליפציגר: אז אני כבר אגיד לך שיצרתי קשר עם האופרה הישראלית וקונצרטים והצגות, של הקשר בין הורים וילדים.

<עדה ליפציגר: זה יהיה בית חי ותוסס, כי אני רוצה שהורים יגיעו ויראו ואז יידעו איך לצרוך אותו.

<עדה ליפציגר: אתה צודק לחלוטין.

<עדה ליפציגר: אז בואו נעשה הצצה קצרה לאיך נראה הבית היום ואני מאחלת לכל עיר בארץ, לכן גם הבאתי את זה, שתבנה כזה מרכז.

יעקב מרגי: נאחל לכל עיר שיהיה לה נמל ואזורי תעשייה גדולים וקניונים כמו בראשון, כדי שירשו לעצמם להוריד את אחוז הארנונה.

<קריאה: זה תלוי במנהיגות של העיר.

<עדה ליפציגר: תצפו בלי מילים.

<עדה ליפציגר: זאת הגינה עם החצר.

<עדה ליפציגר: תבינו, זה כמו בית בתוך שכונה, שכונה עם הרבה צעירים.

<עדה ליפציגר: עצי פרי כמובן.

יעקב מרגי: זה לא בשכונה ו' של אשדוד.

<עדה ליפציגר: זה קרוב למרכז.

<עדה ליפציגר: זו יצירה.

<גילית אנטליון: זו יצירה מיוחדת, יצירה בתוך הקיר, בבטון, זה חצוב בבטון.

יעקב מרגי: מתי הבניין נפתח?

<עדה ליפציגר: בקרוב מאוד.

יעקב מרגי: עדיין לא?

<עדה ליפציגר: היה טקס, אבל טופס 4 צריך להגיע בימים הקרובים.

יעקב מרגי: היו בחירות, אתה חייב טקס.

יעקב מרגי: את יודעת, אם לפרחים ולטפטפות בכיכרות היה פה מה הם היו אומרים?

יעקב מרגי: לא נורא, האתגר הוא למלא את זה בתוכן.

<עדה ליפציגר: לגמרי.

<עדה ליפציגר: זו הרחבה, המשרדים שלנו ממול החדרים.

<עדה ליפציגר: זו רחבת הכניסה.

<עדה ליפציגר: אלה חדרי הדרכה וטיפול להורים ושימו לב מה כתוב שם, זה המשפט שמלווה אותנו לאורך כל הדרך 'אל תוותר על החלומות שלך.

<עדה ליפציגר: אם תוותר, עדיין תתקיים, אבל תפסיק לחיות', וזה המוטיב שמוליך אותנו ואנחנו משתדלים להצליח.

<עדה ליפציגר: אלה חדרי טיפול.

יעקב מרגי: לא חדרי טיפול.

<עדה ליפציגר: אלה כיתות לימוד והדרכה.

<עדה ליפציגר: וגם מפגשים להורים.

יעקב מרגי: הורים לא צריכים טיפול, הם צריכים הנחיה.

<עדה ליפציגר: כל חדר בצבע, יש לנו מוטיבים של שלושה צבעים, ירוק, כתום וכחול.

<עדה ליפציגר: תראו את הספרייה.

<עדה ליפציגר: עמדות מחשב.

<עדה ליפציגר: מרפסות, הבית כולו מרפסות, שירגישו בית, לא מבנה ציבורי.

<עדה ליפציגר: היו הרבה ויכוחים עם מהנדס העיר על זה.

<עדה ליפציגר: זה בית ציבורי.

<גילית אנטליון: אלה תמונות שמעטרות את הבית ואלה תמונות של משפחות מאשדוד.

<עדה ליפציגר: זה מנחות שלנו, עם כיתוב של דוד גרוסמן, שקיבלנו את רשותו לכתוב מתוך הספר שלו, 'חיבוק'.

יעקב מרגי: ומהמשפחות המצולמות קיבלתם אישור?

<עדה ליפציגר: כן, ודאי.

<עדה ליפציגר: זו הרב תרבותיות, משפחה חרדית, משפחה - - - משפחות מתוך אשדוד.

<עדה ליפציגר: זה האודיטוריום להרצאות להורים.

יעקב מרגי: אני אשאל שאלה, עדה.

יעקב מרגי: לא שאלה, מהפרקטיקה אני אומר לך, דבר טוב צריך לשכפל.

<עדה ליפציגר: נכון, בשביל זה הבאתי את זה לכאן.

יעקב מרגי: חז"ל קבעו קביעה שקנאת סופרים תרבה חוכמה.

יעקב מרגי: אני מבקש, מציע, כמובן אני לא יכול לחייב, אם אתם יוצרים איזה חוברת עשייה בתחום הזה, אם לא, אז תצרו, וממש תגרו בפנייה אישית, זו שליחות יותר.

יעקב מרגי: לכאורה את עיריית אשדוד, תעזוב אותי מכל ה - - - ואנחנו יכולים גם באמצעות הוועדה לסייע.

יעקב מרגי: אני חושב שצריך לגרות.

יעקב מרגי: יש ראשי רשויות שצריך רק לנער את האבק מהעין האלקטרונית שיש להם, כי הם עסוקים בדברים אחרים.

יעקב מרגי: מהפרקטיקה בתחומים אחרים אני יכול לומר, כשראש רשות רואה פרויקט שהצליח במקום והוא נדלק על זה, את יכולה סתם ככה בחוברת כזו שתפיצי לגרום לגירוי של רשות, שתיים, אפילו יותר.

יעקב מרגי: אבל התרומה היא רבה.

<עדה ליפציגר: אתם תעזרו לי גם להפיץ את זה.

יעקב מרגי: בשמחה.

<עדה ליפציגר: דימונה היו אצלי עוד כשמאיר כהן היה ראש העיר ואמרו 'אנחנו נעשה יותר מהר מכם את הבית', אבל בינתיים אנחנו כבר עומדים עם הבית, אני מקווה שגם הם יעשו.

יעקב מרגי: את יודעת שיחידת הזמן בנגב שונה מהזמן - - -

<עדה ליפציגר: אנחנו קרובים לנגב, אנחנו בקצה.

<עדה ליפציגר: בכל מקרה אני רוצה להגיד עוד שלושה משפטים.

<עדה ליפציגר: אחד שבאמת המסר שלי זה לעשות בית כזה, בעיניי, בכל עיר ואם בישראל, מצדי גם מועצות אזוריות.

<עדה ליפציגר: אני חושבת שזה מאוד חשוב, זאת אמירה מאוד חשובה, הורים נמצאים במרכז, אנחנו מתייחסים להורים, זה חשוב.

<עדה ליפציגר: אנחנו מתייחסים אליכם כהורים וכו'.

<עדה ליפציגר: דבר שני, אני רוצה להגיד שאנחנו עכשיו בתקווה לעשות משהו, כאן אני מתחברת לתמר, ואוצ'ר.

<עדה ליפציגר: אנחנו ביקשנו כבר מסמנכ"לית העירייה והיא מאוד התלהבה מהרעיון, שראש העיר יעניק לכל יולדת ואוצ'ר לשישה מפגשים בבית עם מנחת הורים, מתנה ללידה.

<עדה ליפציגר: אני מקווה שנצליח ליישם את זה.

<עדה ליפציגר: אני גם מציעה לכם לעשות את זה.

<עדה ליפציגר: אני חושבת שאין דבר יותר טוב מדבר כזה.

<עדה ליפציגר: אנחנו גם עושים סדרות של הרצאות, אז גם זה אנחנו רוצים לתת במתנה.

<עדה ליפציגר: ודבר אחרון, אני רוצה לבקש מהוועדה משהו שבמועצה הציבורית כבר דיברנו עליו לפני מספר שנים ולשים את זה שוב על סדר היום של הוועדה, זה הצעה להקים תת ועדה אצלכם בנושא של הורים.

<עדה ליפציגר: זה עלה כאן ואני חוזרת על זה עוד פעם.

<עדה ליפציגר: זה היה בתקופת נדיה חילו ואנחנו רוצים לחזור על זה עוד פעם.

<עדה ליפציגר: אני חושבת שזאת אמירה מאוד חשובה שהוועדה לזכויות הילד תיצור אצלה תת ועדה בנושא הורים.

יעקב מרגי: את יודעת שאנחנו עוד לא קיבלנו מעמד של ועדה סטטוטורית.

יעקב מרגי: את רוצה שנעשה ועדת משנה?

<עדה ליפציגר: זה יבוא ביחד, זה לא סותר.

יעקב מרגי: יסלקו אותנו מהחלון.

יעקב מרגי: לא, אני אומר את זה כמחאה על זה שעדיין ועדה חשובה כזו לא קיבלה מעמד של ועדה.

<עדה ליפציגר: תגיד מה צריך לעשות, אנחנו איתכם.

<רינה כהן: יש לי בקשה ליושב ראש הישיבה וליושבת ראש הוועדה, שהוועדה תגבה ותצא בקריאה לחיזוק לראש עיריית אשדוד על הדבר היוצא מן הכלל שהוא עשה.

יעקב מרגי: אני רוצה לתת גם לראשון לציון לדבר.

<רינה כהן: ראשון לציון, זה בסדר, הם ידברו.

יעקב מרגי: ואז נוציא ברכה מרוכזת.

יעקב מרגי: חשוב לי לדעת, הזמנו נציגי שלטון מקומי?

<רחל סעדה: כן, לא הגיעו.

<עדה ליפציגר: אני פעם הייתי אצל מנכ"ל השלטון המקומי והצעתי לו לעשות את זה בכל הערים בארץ.

<עדה ליפציגר: המנכ"ל הקודם הקודם - - -

יעקב מרגי: אני אשאל שאלה, את לא חייבת לדעת, אבל יכול להיות שאת יודעת.

יעקב מרגי: את יודעת אם הפרויקט הזה שהצגת לנו נמצא בסל הקניות של הרשויות המקומיות במפעל הפיס?

<רינה כהן: לא, עדיין לא.

<רינה כהן: הוא בעזרת ה' יהיה, אבל עדיין לא?

יעקב מרגי: עוד קריאה למפעל הפיס.

<עדה ליפציגר: ד"ר יחיאל לסרי מסר התנצלותו - - -

יעקב מרגי: לראשי רשויות יש היום תחרות מי בונה אצטדיון יותר גדול ויותר מפואר ושעובר את ה-100 מיליון.

יעקב מרגי: לפעמים ראשי רשויות משעבדים את הזכאות שלהם - - - שתבינו טוב טוב, אנחנו בעד היכלי תרבות, בעד ספריות עירוניות, בעד אצטדיונים, בעד הכול, יש רשויות מקומיות שיש להם אצטדיון, אבל מה לעשות, בנתניה ובפתח תקווה בנו אצטדיון, צריך אצטדיון אחר ומתרצים לנו בערך נדל"ני.

יעקב מרגי: וזה שעבוד, שעבוד של הזכאויות שלהם במשרדי הממשלה ובמפעל הפיס לפעמים לעשור-עשור וחצי.

יעקב מרגי: יש עירייה מסוימת שחיכו שהשעבוד על היכל התרבות יסתיים, הוא עוד לא הסתיים והתחיל שעבוד על האצטדיון.

יעקב מרגי: אני לא אומר, הכול חשוב, אבל זה התפקיד שלנו.

יעקב מרגי: אני סתם סחתי לפי תומי.

<רינה כהן: זה ערכים וסדר עדיפויות של עיר.

יעקב מרגי: אני אמרתי לחלל האוויר, כדי שתבינו שזה מעיק, ושראשי הרשויות יבינו שאנחנו לא עיוורים, אנחנו רואים שהמזרקות פורחות בשנה מסוימת ובתאריכים מסוימים ושהכיכרות - - - אנחנו מבינים ויודעים את זה.

<רינה כהן: כשיש פרחים זה גם חשוב.

<דב ברנשטיין: תרשה לי לחלוק עליך.

<דב ברנשטיין: ראש עיריית עכו, שמעון לנקרי, לא יסכים איתך, עם מה שאמרת עכשיו.

יעקב מרגי: יכול להיות, אני לא אמרתי על הכלל.

<דב ברנשטיין: הוא השקיע בקונסרבטוריון.

יעקב מרגי: אני לא אמרתי על הכול.

יעקב מרגי: כשאני אמרתי את ההערה, אני לא אומר את זה על הכלל, תמיד יש טובים, כולם טובים, רק, שוב, זה עניין של המשקפיים שכל אחד שם, וכשאנחנו מדברים על פרויקטים חשובים, חשובים באמת, אז העצמת הורים זה פרויקט לכאורה מובן מאליו, אבל הוא לא קיים, רק בשנים האחרונות, בגלל שאנחנו אוהבים לעבוד אחרי שאנחנו או נכנסים בקיר עם הפנים, או חוטפים משהו בסיטואציה שהתעוררה ומתעוררים מאיזה הלם.

יעקב מרגי: אבל חשיבה באמת ערכית, רב מערכתית, נטולת נגיעות כמה שאפשר - - -

<עדה ליפציגר: אני רוצה רק לומר שראש העיר, ד"ר יחיאל לסרי, התנצל שהוא לא יכול להגיע, הוא נמצא היום במשרד הרווחה בדיון על נושא עוני.

יעקב מרגי: הוא שלח לנו נציגה ראויה.

<עדה ליפציגר: ותודה לגילית ולדורית שהן עובדות איתי ביחד ועושות את כל העבודה בשטח.

יעקב מרגי: תודה רבה לכם.

יעקב מרגי: ראשון, בבקשה.

<ליליאן ללום: שלום.

<ליליאן ללום: לא ידעתי שאני אדבר, אז לא הבאתי, לא מצגת ולא כלום, הבאתי את האני מאמין שיש בראשון.

<ליליאן ללום: קודם כל אני פסיכולוגית חינוכית, עבדתי 15 שנה בשירות הפסיכולוגי.

<ליליאן ללום: לפני 15 שנה ראש העיר הקודם חשב על רה ארגון והוא כתב משבצת הורים.

<ליליאן ללום: לא ידענו מה לשים שם, הציעו לי להיכנס לשם, אני לא באה מתחום ההורות, אבל בהשראה של גב' רינה כהן ועוד כמה אנשים אמרתי שזה באמת משהו חדש שאפשר לעשות בתחום החברתי.

<ליליאן ללום: אז היום אנחנו עובדים כמרכז להורות ומשפחה.

<ליליאן ללום: אנחנו לא באים ללמד הורים איך להיות הורים, כי האני מאמין שלי הוא שבאמת אין יותר טוב מהורה לדעת איך לחנך את הילד שלו, אבל אנחנו פותחים שיח על הורות.

<ליליאן ללום: אנחנו פונים לאוכלוסייה הנורמטיבית.

<ליליאן ללום: לא כל ההורים רוצים שילמדו אותם איך לעשות ומה לעשות ובראשון זה הכיוון שאנחנו מאוד מדגישים, השיח על הורות על ידי כל מיני מסגרות וכל מיני אפשרויות, כמו הרצאות לקהל הרחב, שהן חינם, כי באמת, אחרי הרבה מלחמות עם הגזבר אני אמרתי שאם החניה היא חינם, גם הורים יכולים ליהנות מהרצאה חינם פעם בחודש.

<ליליאן ללום: יש לנו סדנאות בכל בתי הספר.

<ליליאן ללום: הצמדנו לכל בית ספר יסודי מנחת הורים ואני פה מאוד מתחברת לנושא של הפלטפורמה.

<ליליאן ללום: היא קיימת, בית הספר קיים, אם אנחנו עובדים עם האגף לחינוך יסודי או עם האגף לחינוך קדם יסודי או על יסודי, אנחנו יכולים להיכנס לכל מקום ואנחנו רואים את זה היום.

<ליליאן ללום: יש לנו פורום הורים, דלת פתוחה, אתר בפייסבוק.

<ליליאן ללום: כל הדברים שהיום חייבים לעשות, אבל מה שהכי חשוב זה הקשר עם ההורה כדי לא לאיים עליו, להגיד לו 'תבוא, תהיה במשפחה הגדולה הזאת'.

<ליליאן ללום: הרבה ערים באו ללמוד מאיתנו, כי באמת בנינו במינהל החינוך, בעיריית ראשון, רק עם התקציב של העירייה, מסגרת שהיא פועלת היום והיא מיוחדת ועונה על הרבה מאוד צרכים.

<ליליאן ללום: אנחנו לומדים היום הרבה מאשדוד ומנסים גם להרחיב, כי אין סוף לחלומות.

<ליליאן ללום: היום אנחנו עובדים על מרכז לאמהות ותינוקות, זה החלום הבא.

<ליליאן ללום: באמת הקשר עם כל המרכזים שנוגעים לאמהות הצעירות, אסף הרופא, יש לנו כמה היבטים.

<ליליאן ללום: אני רוצה להגיד שהמקום שלנו הוא בעיקר להוביל מדיניות של למידת תפקידי הורים.

<ליליאן ללום: זה חשוב מאוד.

<ליליאן ללום: אני חוזרת על זה, אנחנו לא באים במקום מישהו אחר, אנחנו באים לשנות, וזה תהליך ארוך.

<ליליאן ללום: המהפכה קרתה, אני אומרת, לפני 15 שנה אף אחד לא הבין על מה אני מדברת.

<ליליאן ללום: אני היום אומרת שאם זה קרה, זה סימן שיש משהו שם.

<ליליאן ללום: אם היום, אחרי 15 שנה, הורים באים כל חודש להרצאות, הורים חדשים, גידלנו דור, אני אומרת, מכללת ההורים עוד מעט מתבגרת, בשנה הבאה נדבר על גבולות, על כל מה שקורה עם ילדים גדולים יותר.

<ליליאן ללום: לכן המהפכה לוקחת זמן, מהפכה זה תהליך ו - - -

יעקב מרגי: אבל היא צריכה להתחיל.

<ליליאן ללום: ואנחנו התחלנו ב-2000, היום אנחנו עוד נמצאים וזה קורה.

<ליליאן ללום: כולם יודעים שיש עשייה עם הורים.

<ליליאן ללום: יש תקציב, כל שנה הוא שונה בהתאם למה שקורה בעיר, וכל עיר, אני מאמינה, יכולה לתפור לפי מה שמתאים לה.

<ליליאן ללום: הפרטנרים, ועדי הורים, אנחנו עושים פעילות להורים, הפרטנרים זה באמת הבמה הציבורית, אנשים שיושבים במועצת העיר ושהם כן מקורבים לנושא והפרטנרים הכי גדולים הם ההורים.

<ליליאן ללום: היום יש לנו באמת הורים שפועלים למען הורים, שמוכנים בתוך המסגרות שלהם להיות השגרירים שלנו, וזה משפט הסיום שלי בכל מפגש, 'הורים, אתם השגרירים שלנו, מחר בבוקר תלכו להורים אחרים ותגידו להם – חבל שלא היית'.

<ליליאן ללום: או אחרי סדנה.

<ליליאן ללום: אני לא יכולה למכור סדנה, זו חוויה רגשית, איך אפשר למכור חוויה רגשית, אבל הורים שהיו בסדנה ממליצים להורים אחרים.

יעקב מרגי: שיווק אתם עושים?

<ליליאן ללום: כן, אנחנו עושים שיווק, כי אנשים חייבים לדעת.

<ליליאן ללום: לדעת איך עושים, איפה עושים, מה עושים, אז בדרכים המצומצמות שיש לנו.

<ליליאן ללום: ברור שאם התקציב היה יותר גדול, אם היו לנו יותר תקנים, אם, אבל אני לא אהיה ב'אם', אני ב'יש'.

<רינה כהן: מה שצריך להוסיף, שאת העירייה הראשונה, ראש אגף הראשון להורות ומשפחה בתוך עירייה, היא אגף בתוך העירייה.

<רינה כהן: אגף עצמאי בתוך מינהל חינוך, אגף להורות ומשפחה, שראש העיר הקודם הכריז עליו.

<רינה כהן: עבדנו קשה בשביל זה, אבל הצלחנו, מהמקום הזה אפשר להוביל מדיניות עירונית.

<רינה כהן: אין מקום אחר שמתוכו אפשר להוביל מדיניות עירונית וכאן מופעלת בראשון לציון מדיניות עירונית בנושא העצמת הורות.

<רינה כהן: כל הכבוד.

יעקב מרגי: גשם נוצר מטיפות, הרבה טיפות, ואנחנו בכיוון.

יעקב מרגי: בעזרת ה', דברים טובים.

יעקב מרגי: לפני שאני אתן למשרדי הממשלה לתת לנו קצת גם מהשקפת עולמם, ויכול להיות שיש עשייה, אני רוצה שפרופ' צ'רלס גרינבאום, ממרכז האריס באוניברסיטה העברית, בבקשה.

<צ'רלס גרינבאום: תודה רבה.

<צ'רלס גרינבאום: שוב, אני מצטרף לאיחולים לוועדה על עצם עריכת הדיון הזה.

<צ'רלס גרינבאום: זה דבר מאוד מאוד חשוב.

<צ'רלס גרינבאום: הייתי בוועדה הזו בכובע אחר מבחינת האגודות לזכויות האדם, במיוחד בנוגע לילדים במעצר או במאסר.

<צ'רלס גרינבאום: אני רואה קשר בעניין הזה בזה שהורות וחיי משפחה תקינים בגיל הרך הם בעצם הערבות הכי טובה לזה שהילד לא יסתבך בדברים האלה וגם בזה אנחנו צריכים לעסוק.

<צ'רלס גרינבאום: אני מסתכל סביבי ואנחנו מדברים כאן על הורות.

<צ'רלס גרינבאום: בדרך כלל יש שני סוגים של הורות, יש אבהות ויש אמהות ואני רואה כאן רק שלושה-ארבעה - - -

יעקב מרגי: אבל זו אותה הורות.

<צ'רלס גרינבאום: זה לא אותה הורות.

<צ'רלס גרינבאום: זה אותה הורות, אבל סגנון אחר.

<צ'רלס גרינבאום: יש על זה הרבה מחקרים.

יעקב מרגי: לנו יש רגישות באוזן.

יעקב מרגי: אם לא תאמר שזו אותה הורות, אנחנו כביכול מכוונים להורות אחרת, או מבנה אחר.

<צ'רלס גרינבאום: שניהם הורים, שניהם חשובים, אבל אנחנו רואים שהמין הזכר, אנחנו כאן רק ארבעה, כולל אותך, כבוד יושב הראש.

<צ'רלס גרינבאום: אנחנו אמנם שוחים בשמנת, אבל בכל זאת אנחנו צריכים להכיר בזה שאבות, גם במחקרים וגם בטיפולים הם פחות פעילים.

<צ'רלס גרינבאום: אני חושב שכל אחד שיש לו קשר לנושא יודע את זה ואנחנו צריכים לתת גם על זה לתת את הדעת.

<צ'רלס גרינבאום: אני אומר את זה כהתחלה.

<צ'רלס גרינבאום: מה שאני מבקש, בקצרה, לעשות, רבותיי, זה להוציא אל הפועל חלק מההמלצות הכלליות שהיו כאן וגם אולי הספציפיות משני מקורות.

<צ'רלס גרינבאום: אחד, מה שקורה במשפחות, מה ניתן לעשות כדי להעצים את ההורים וגם את המשפחות.

<צ'רלס גרינבאום: אני רוצה להגיד שילד חי במשפחה לא רק עם הורים, גם עם אחים ואחיות ומשפחה מורחבת, כשהמשפחה עכשיו, אני לא צריך להדגיש את זה, היא רב גונית, אנחנו צריכים למשפחה כמשפחה ולהורים בתוך המשפחה.

<צ'רלס גרינבאום: זה דבר אחד.

<צ'רלס גרינבאום: מה ניתן לעשות עד ש-, וזה מזכיר, כבוד היושב ראש, את מה שאמרת, שמערכת החינוך היא חשובה, אבל יש גם דברים שקורים לפני שהילד מגיע אליה ואנחנו צריכים לתת את הדעת על זה.

<צ'רלס גרינבאום: יש גם העניין של הקשר בין המשפחה לבין מערכת החינוך במסגרת החינוך החל מהגן.

<צ'רלס גרינבאום: בנוגע לראשון, וזה כדי שאנחנו נוכל להוציא מן הכוח אל הפועל, שתי הנחות שהן מאוד חשובות, אחת, שאנחנו עובדים בעצם בעניין שניתן לקרוא מניעה.

<צ'רלס גרינבאום: מניעה של בעיות התפתחות, מניעה של בעיות קוגניטיביות חברתיות ואחרות.

<צ'רלס גרינבאום: ושנית, הוצגו כאן כמה וכמה מסגרות מאוד חשובות, מאוד מרשימות, אבל אנחנו צריכים לקחת בחשבון שלא כל הורה בא לכל פעולה ולמעשה בנוסף לזה שאנחנו מציעים להורים מסגרות להיפגש בהן, אנחנו צריכים גם לעשות out reach, הושטת יד להורים כדי להביא אותם ל - - -

יעקב מרגי: הנגשה.

<צ'רלס גרינבאום: הנגשה של המסגרות האלה.

<קריאה: זה לא בדיוק הנגשה, באים למשוך אותם.

<קריאה: חיזור אחרי ההורים.

<צ'רלס גרינבאום: כבוד היושב ראש, אני חושב שזה יותר מאשר הנגשה, זאת אומרת אני צריך ללכת לא רק לעשות כאן מקום בשביל נכים להיכנס, אלא למשוך את האנשים להיכנס, ולפעמים - - - אני לא רוצה להגיד שההורים נכים, אבל זה בעצם העניין.

<צ'רלס גרינבאום: במיוחד נאמר בנוגע לקבוצות שאין להן היכולת לפעמים להגיע.

<צ'רלס גרינבאום: הורה שעובד מ-6 בבוקר עד 6 בערב, הוא צריך מסגרת מיוחדת כדי להיכנס.

<צ'רלס גרינבאום: קודם כל, בקצרה, כמה מהפעולות של מרכז האריס בעניין הזה.

<צ'רלס גרינבאום: קודם כל יש שני סוגים של התערבות, רבותיי, שאני מציע שניתן לעשות.

<צ'רלס גרינבאום: יש דברים, ואנחנו שמענו חלק מהדברים המרשימים, התערבות עם ההורים עצמם או עם המשפחות עצמן.

<צ'רלס גרינבאום: מה שאנחנו מציעים במרכז האריס זה למעשה תכנית של פרופ' מרשה קייטס שנקראת 'אם לאם', שאמהות, יושבות כאן רק אמהות כרגע, זה יכול להיות וצריך להיות בעתיד גם אבות.

<צ'רלס גרינבאום: אמהות מנוסות מבקרות אצל אמהות פחות מנוסות, או שלפעמים יש להן בעיות, או שלפעמים יש להן, וזה עניין נפוץ, דיכאון אחרי לידה או אפילו מה שנקרא לא כל כך דיכאון, אבל מצב לא קל לאמא.

<צ'רלס גרינבאום: בעצם אמהות לא מנוסות מתקשרות עם אמהות מנוסות.

<צ'רלס גרינבאום: במשך שנה, פעם בשבוע האמהות שעושות את זה מתנדבות, זה נמצא עכשיו בכמה וכמה מקומות ודי מתקבל.

יעקב מרגי: איך זה קיים?

יעקב מרגי: בקו טלפוני או מפגשים?

<צ'רלס גרינבאום: מפגשים.

<צ'רלס גרינבאום: נפגשים בבית של האמא הצעירה.

<צ'רלס גרינבאום: זה די מתקבל וזה עובד.

<צ'רלס גרינבאום: זה דבר אחד.

<צ'רלס גרינבאום: דבר שני, וזה דבר שאני אישית מעורב בו, וזה בעניין של הושטת יד, או הנגשה, לארגון ויצ"ו, ואנחנו תומכים בזה ופעילים בזה באוניברסיטה העברית, זה קו טלפון שאנשים יכולים להתקשר עם בעיות בנוגע לגידול ילדים.

<צ'רלס גרינבאום: זה בכל הארץ ואנחנו מנסים, שוב פעם, להושיט יד לאוכלוסיות שלא כל כך מגיעות לעניין הזה.

<צ'רלס גרינבאום: מחר, דווקא מחר אחרי הצהריים יהיה טקס פתיחה של מרכז כזה בבאר שבע, במיוחד בשביל האוכלוסייה הבדואית, שלהרבה מהם אין מחשבים, להרבה מהם כן יש טלפון נייד ולמעשה זו אפשרות.

<צ'רלס גרינבאום: אנחנו, ויצ"ו והאוניברסיטה העברית, מציעים את זה גם לחברה החרדית ואנחנו מציגים גם קו מיוחד בשביל החברה של העולים מאתיופיה.

<צ'רלס גרינבאום: אלה דברים שאנחנו מנסים לעשות כדי למשוך אנשים שלא היו מגיעים אולי למסגרות האחרות.

<צ'רלס גרינבאום: אנחנו גם צריכים, דב מזכיר לי, דבר כזה לעובדים זרים, או איך שקוראים להם, שחסרים את הדבר הזה.

<צ'רלס גרינבאום: יש עוד דבר שאני רוצה להזכיר, פרופ' מרים רוזנטל, מהאוניברסיטה העברית, עובדת זה שנים בעניין של המסגרות הקבוצתיות שילדים נמצאים בהן, במיוחד מעונות היום וגנים, במיוחד יש עדיין, למרות מאמצים של עוד רבים וטובים, אין סטנדרטים מספיקים לעניין הזה והמקובל בארץ הוא פחות.

<טלי בריל: יש 400,000 ילדים מגיל לידה עד3 שלא נמצאים במערכת ציבורית.

<צ'רלס גרינבאום: עוד יותר גרוע.

יעקב מרגי: אבל לא בגלל זה נזניח - - -

<טלי בריל: סליחה, 370 מתוך 400.

יעקב מרגי: גברתי, אבל לא בגלל זה נזניח את מה שכבר מאורגן ונגיש.

<טלי בריל: לא, נהפוך הוא, אבל צריך להחיל את זה על הרבה יותר.

יעקב מרגי: יש ויכוח סביב הנקודה שהזכרת, בין הכנסת לממשלה, יותר ארגוני הנשים, שבדרך כלל הם מפעילים את הרשתות, הם קצת שמים ברקסים על חוק הפיקוח על המעונות.

יעקב מרגי: אני חושב שהן לא עושות נכון, למרות שאני חוטף גם מבית, אני חושב שצריכים לשלב ידיים וליישם את חוק הפיקוח על המעונות וזה רק יוסיף ברכה.

<צ'רלס גרינבאום: אני מסכים איתך וגם בעקבות יושב הראש.

<צ'רלס גרינבאום: מה שזה אומר, והנקודה שלך מדגישה את הצורך במדיניות ציבורית שתכלול גם את הילדים בתוך המעונות, כיוון שלמה ארגוני הנשים מושכים את הרגליים?

<צ'רלס גרינבאום: כיוון שאין להם תקציבים, יש להם תקציב מוגבל.

<צ'רלס גרינבאום: יש לחץ עצום להכניס ילדים למסגרות האלה, הם נמצאים במצב שפשוט בלית בררה מורידים את הרמה של הדבר הזה, לא בכוונה.

<צ'רלס גרינבאום: כל ארגוני הנשים עושים את המקסימום כדי לשרת את הציבור, מי שיותר מי שפחות, אבל כאן צריכים באמת עזרה מסיבית מהקופה הציבורית בעניין הזה.

<צ'רלס גרינבאום: דבר אחרון שאני רוצה להזכיר כאן.

<צ'רלס גרינבאום: אנחנו שמענו את זה, אם יש לנו מנחים להורים בכל מקום, אנחנו צריכים גם איכשהו להכשיר את האנשים האלה, והכשרה זו אחת ההתערבויות הכי חשובות שאנחנו יכולים לעשות.

יעקב מרגי: מניסיון שלך, יש תכנית הדרכה כזו?

יעקב מרגי: יש הכשרת מנחי הורים?

יעקב מרגי: יש תעודה?

<רינה כהן: יש 26 תכניות מכשירות.

יעקב מרגי: אנחנו במזרח התיכון, אני מבין, עוד לא סיימתי.

יעקב מרגי: ללימודי תעודה?

<צ'רלס גרינבאום: לימודי תעודה.

<צ'רלס גרינבאום: אם כי, יתקנו אותי אנשים אחרים, זה קצת פרוץ.

<צ'רלס גרינבאום: זאת אומרת מה ערך התעודה, מה באמת עושים כדי להשיג את התעודה.

יעקב מרגי: אוה, אני דיברתי עם איש אקדמיה.

יעקב מרגי: אני מבין, מיד קפצו ממשרד החינוך, הבנתי שזה כבר לא - - -

<צ'רלס גרינבאום: בסדר, סטנדרטים, כבוד יושב ראש.

יעקב מרגי: בוא נתחיל ממשהו.

יעקב מרגי: כן.

יעקב מרגי: אני מבקש להתכנס, יש הרבה בעלי רשות דיבור והיום קצר, המלאכה מרובה ואני לא יכול לומר שהפועלים עצלים.

<צ'רלס גרינבאום: כמה מילים על הדוח שהוזכר בהתחלה על ידי ד"ר תמר ארז, קשרי משפחה, מסגרת הילד בגיל הרך.

<צ'רלס גרינבאום: זאת אומרת זה דוח של היוזמה למחקר יישומי בחינוך של האקדמיה הלאומית, שיצא לפני כמעט שלוש שנים עכשיו ולמעשה יש עכשיו עבודה ברוכה במשרד החינוך, במיוחד הוועדה בראשות גב' בטי ריטבו, כדי ליישם את העניין הזה.

<צ'רלס גרינבאום: אם כי אני רוצה, וכאן אני רוצה אולי להגיד שני דברים בעניין הזה, קודם כל אני רוצה להדגיש פה, מבחינת מחקר, התרומה העצומה שיש להורים להתפתחות הילד, גם מבחינה חברתית וגם מבחינה קוגניטיבית, ההישגים שלו בגן ובבית הספר, ותכניות ההתערבות שמעצימות את ההורים בעניין הזה, יש להן הצלחה אדירה, גם בארץ וגם בחוץ לארץ.

<צ'רלס גרינבאום: זאת אומרת, אני אומר את זה בפשטות, אבל זה נכון, אם אנחנו רוצים לשפר את בתי הספר באיזה שהיא צורה אין דרך יותר יעילה לעשות את זה מאשר להעצים את המעורבות של הורים בבית הספר.

<צ'רלס גרינבאום: זה יותר חשוב, אני מוכן להגן על העמדה הזו, מאשר לשפר שיטה זו או אחרת.

<צ'רלס גרינבאום: אם יש שיטה חדשה להוראת מתמטיקה, אתה צריך לעבוד מאוד מאוד קשה להראות הישגים, אם תעצים את ההורים בכל שיטה שהיא, תשתף אותם בלימודים של הילדים, ההישגים הם גדולים.

<צ'רלס גרינבאום: גם, אגב, בתוך אוכלוסיות מעוטות יכולות, בעניין הזה, שהן בדרך כלל המוזנחות, זה מאוד מאוד חשוב.

<צ'רלס גרינבאום: מילה אחרונה וזה בעצם מעבר לעניין של משרד החינוך, יש כאן המלצות לחקיקה ראשית של הכנסת בעניין הזה.

<צ'רלס גרינבאום: למעשה צריכים לעגן בחקיקה ראשית את מחויבותו של משרד החינוך לערב, לשתף הורים, וזאת בהתאם להצהרת מדיניות שתעוגן בחקיקה בהרבה מאוד מקומות.

<צ'רלס גרינבאום: מה שחסר לנו בארץ זה חקיקה מה הזכויות של הורים בבית ספר ובגן, מה החובות של הורים בבית ספר ובגן.

<צ'רלס גרינבאום: למשל יכול להיות, אני לא ממליץ על זה כרגע, שאנחנו צריכים לחייב שהורים ומורים ייפגשו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני חושב בנימה זו שהפנית אותנו למשרד החינוך, כיוונת.

יעקב מרגי: אמנם שינית לי את סדר הדוברים, אבל נפתח במשרד החינוך.

יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע את נציגת משרד החינוך את העשייה, אם ישנה ומה היא, בתחום העצמת ההורים.

יעקב מרגי: אבל ממש בקצרה, לא לחזור על דברים שנאמרו.

<בטי ריטבו: קצת קשה בקצרה כי אני שמחה לומר שהרבה דברים נעשים.

<בטי ריטבו: היד עוד נטויה, אבל אני רוצה לומר שהתפיסה שאנחנו מבקשים להוביל במשרד החינוך היא התייחסות להורים כשותפים מתוך הנחה שאי אפשר בלי וממש התייחסות להורים כמעגל שאנחנו חייבים להתייחס לאורך כל הדרך, גם כשאנחנו מדברים על קידום הבריאות וגם כשאנחנו מדברים על מניעת מצבי סיכון.

<בטי ריטבו: אני רוצה לחזק את מה שנאמר עד עכשיו, כן, אנחנו בהחלט חושבים שיש צורך בעבודה משותפת של משרדי הממשלה ושל ארגונים נוספים לחיזוק מעמדו של ההורה ולהעצמת ההורות בישראל משתי בחינות.

<בטי ריטבו: גם מהיבט של קידום וחיזוק החברה, ושבוודאי, אנחנו משרד החינוך, הילדים הם המרכז, אבל אי אפשר ללא הורים והורים שתהיה להם היכולת לתקשר עם הילדים, לחנך ולגדל, זה רק יהיה לטובת כמובן הילדים והחברה.

<בטי ריטבו: ההיבט האחר, המקביל, שאני רוצה להביא, זה העניין של צמצום מצבי סיכון.

<בטי ריטבו: אנחנו היינו שותפים, היינו בוועדת ההיגוי של מחקר שהוצג כאן בוועדה הזאת, של אוניברסיטת חיפה, שבדק מדגם של 8,000 ילדים ומתבגרים, זה סדר גודל עצום, בנושא של מצבי סיכום ומצבי התעללות, והתוצאות הן קשות.

<בטי ריטבו: אני רק אומר ש-48.5% מהמדגם, שהוא מדגם מייצג את כל הרבדים של האוכלוסייה, דיווחו שאכן הם עברו פגיעה והתעללות, על כל הרצף וכל דרגות החומרה.

<בטי ריטבו: אבל הם אומרים שכאשר הם שיתפו הם שיתפו את החברים ואת ההורים - - -

יעקב מרגי: אין להם אמון בגורמי המקצוע.

<בטי ריטבו: וזה טבעי שהם ישתפו את ההורים.

<בטי ריטבו: זאת אומרת אנחנו מדברים על שני היבטים, התייחסות להורים מההיבט של קידום הבריאות ומההיבט של מניעת מצבי סיכון.

<בטי ריטבו: את התפיסה הזאת אנחנו מנסים להוביל במשרד החינוך.

יעקב מרגי: במה זה מתבטא?

<בטי ריטבו: אני אגיד את עיקרי הדברים.

<בטי ריטבו: קודם כל פרופ' צ'רלי גרינבאום סיפר על הוועדה שאני עומדת בראשה, ועדה בין אגפית עם נציגות נכבדת של כל אגפי המשרד לגיבוש תפיסה אחידה.

<בטי ריטבו: יש הרבה מאוד תכניות והרבה מאוד דברים שנעשים במשרד, אבל יש צורך לתפיסה אחידה של כל אגפי המשרד.

<בטי ריטבו: הוועדה, ביוזמתה של מי שהיא היום מנכ"לית משרד החינוך, גב' מיכל כהן, ולגיבוש מדיניות, והמדיניות הזאת תבוא לביטוי בחוזר מנכ"ל, שזה אחת מההמלצות של הדוח של האקדמיה הלאומית למדעים, שאנחנו כרגע מיישמים.

יעקב מרגי: יש לכם הערכת זמן?

<בטי ריטבו: אני מניחה שזה יהיה במהלך השנה הבאה, אבל מה שחשוב, זה לא רק הדיבור בינינו וגיבוש המדיניות - - -

יעקב מרגי: גברתי, אני בכוונה שאלת על הערכת זמן.

יעקב מרגי: מה לעשות, שיש לי ניסיון קצר, קדנציה רביעית ואחת מתוכן הייתי שר ואני יודע איך משרדי הממשלה עובדים, לכן שאלתי כמה זמן.

יעקב מרגי: עיצוב מדיניות, כשאת אומרת לי שנה הבאה - - -

<בטי ריטבו: לא, הדברים כבר נעשים, אנחנו כבר נגיש תוצר ראשוני של הוועדה הזאת, אבל מה שחשוב גם זה תהליכים שכבר קורים במשרד.

<בטי ריטבו: גם למניעת מצבי סיכום עם קבוצות הורים שנעשות על ידי הפסיכולוגים החינוכיים, על ידי היועצים, גם בכל הנושא של הכשרות, גם הכשרות של פרחי הוראה, אנחנו לקראת הסדרה של הכשרה של עובדי הוראה שהם במערכת החינוך והכשרות מסודרות ליועצות חינוכיות לעבודה עם הורים, גם במניעת הפגיעה במצבי סיכון וגם בקידום הקשר והשותפות עם ההורים.

יעקב מרגי: סליחה שאני מפסיק אותך.

יעקב מרגי: פעם, בתקופה שהמדינה הייתה מתוקנת, סליחה שאני אומר את זה, כשהיו טיפות חלב והייתה אחות בית ספר בכל בית ספר הייתה גם יועצת בכל בית ספר.

יעקב מרגי: את אומרת לי, אנחנו מנחים את היועצת, שיש לה שלושה בתי ספר עליה, מה את רוצה שהיא תעשה עכשיו?

יעקב מרגי: אני לא בא בטענות, אני שואל, אני מציף, אנחנו פה בשולחן עגול, אנחנו רוצים להעצים.

יעקב מרגי: לי יש ציפיות ואני אומר לך, כריבון, את כריבון, אני היום בזרוע המחוקקת, את נשארת עדיין בזרוע המבצעת, כריבון יש להם את הפלטפורמה, יש לכם את הכלים, זה צורך, אתם מודים בצורך, אתם מודים בערך המוסף של זה, אני אגיד לכם מה, יש לי כבוד והערכה לאקדמיה על מה שהיא עשתה, יש כבר תורה כתובה בנושא.

יעקב מרגי: תמיד אפשר לשפר, תמיד אפשר לגבש, תמיד אפשר לאחד, זה שיח שחוזר על עצמו כמעט בכל נושא שקשור למשרדי הממשלה ומה שקשור לילד, אין זמן.

יעקב מרגי: אין זמן.

יעקב מרגי: לכן אני אומר, זה שתנחי את היועצת והיא בפרוזדור תאמר למנהל בין כל המטלות שלה, לא תצא מזה תכנית העצמת הורים בית ספרית.

יעקב מרגי: לא ייצא.

יעקב מרגי: זה צריך לבוא בהגדרת שעות, זה צריך לבוא בהקצאת משאבים, זה צריך לבוא, כן, או על חשבון שעות הפנאי, גם של המורים במסגרת הרפורמה והעצמת המורה וכל מה - - - צריך משהו מובנה, משהו לדחוף אותו.

יעקב מרגי: זה לא משהו שיהיה באוויר, תרצה תיקח, לא תרצה אל תיקח.

יעקב מרגי: בגלל זה עצרתי אותך, כי את אומרת דברים נכונים, בסדר, רואים שנעשה משהו, זה לא מה שהשולחן הזה ביום הזה רוצה לשמוע.

יעקב מרגי: היום השולחן הזה ביום הזה רוצה לשמוע את המילה עם הדגש רבתי של העצמה.

יעקב מרגי: העצמה זה חזק, זה אגרסיבי.

<בטי ריטבו: ואכן זה קיים.

<בטי ריטבו: גם בקידום של הקשר של ההידברות בין צוותי החינוך וההורים, אנחנו עובדים על זה.

<בטי ריטבו: כי זה כן תהליך.

<בטי ריטבו: אנחנו לקראת הפרויקט של בתי ספר להורים בגיל הרך, שזה פרויקט בהתאמה, שזה סימה מובילה.

<בטי ריטבו: ובכלל אנחנו לקראת עבודה, אנחנו בעבודה, אנחנו חושבים שצריכה להיות עבודה עם ההורים בצמתים השונים של הגדילה של הילד.

<בטי ריטבו: אני גם רוצה להגיד, וזה נאמר, ואני רוצה לומר שוב, שבנוסף להכשרות ולהרבה מאוד פעילויות שאנחנו עושים, שאני מבינה שלא יהיה לי הזמן, אנחנו גם מפקחים, אתה שאלת על מרכזים להורים ומשפחה, אני מפקחת על 11 מרכזים להורים ומשפחה, שיש הכשרה מסודרת למנחי הורים לעבודה עם קבוצות הורים ולעבודה עם קבוצות הורים בקהילה.

<בטי ריטבו: כך שהראייה שלנו היא לא רק בתוך מערכת החינוך, היא גם בקהילה.

<בטי ריטבו: אתה הזכרת את תכנית במה, שזו תכנית לבתי הספר הממלכתיים דתיים.

<בטי ריטבו: יש הרבה מאוד תכניות.

<בטי ריטבו: התכניות שלנו גם שותפות בתכנית הלאומית לילדים בסיכון ושם התחלנו בעבודה של סטנדרטיזציה לעבודה עם הורים, כי יש הרבה מאוד תכניות למניעת מצבי סיכון וצריך שתהיה פה עבודה מסודרת עם ההורים מהתחלה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני אעביר את רשות הדיבור.

<שרונה קומם: משפט אחד.

<שרונה קומם: בכל התכניות לא היה אזכור לאוכלוסייה הערבית במדינת ישראל, זה 20%, וכל התכניות לגבי ההורים אנחנו צריכים - - -

יעקב מרגי: אתמול כמעט הממשלה נפלה על זה.

יעקב מרגי: היה אי אמון על דוח אדווה על המצב של האוכלוסייה הערבית.

<שרונה קומם: עם כל הדברים הטובים שנאמרו, הייתי מאוד רוצה שיתייחסו גם לאוכלוסייה הערבית, כולל הכשרה של אנשי מקצוע בערבית.

יעקב מרגי: נכון, הם אזרחים לכל דבר ועניין.

יעקב מרגי: ודאי.

<רינה כהן: אני רוצה להעיר, יש מרכז ארצי להורים ומשפחה בחברה הערבית במכללת אל קסאמה.

<רינה כהן: יש שם תכנית הכשרה ולא אחת.

יעקב מרגי: טוב שענית, רינה, תודה.

<רינה כהן: הכול ישנו.

<רינה כהן: זה לא מספיק, אבל יש.

יעקב מרגי: לא מספיק, כי הדוחות מראים שהעבודה שם כנראה לא מספיקה.

יעקב מרגי: רבותיי, עוד רבע שעה.

יעקב מרגי: אנחנו נתמקד ברבע השעה הזו, נעבור לנוהל של חברי הכנסת, נאומים בני דקה.

יעקב מרגי: ככה התייחסות של דקה-דקה.

<קריאה: גם ההורים יוכלו לדבר מתי שהוא?

יעקב מרגי: מה, אנחנו לא הורים?

יעקב מרגי: כולנו הורים.

יעקב מרגי: בבקשה.

<סימה חדד מה יפית: בהמשך לדברים של בטי אני רוצה רק להדגיש.

<סימה חדד מה יפית: היו כבר לפני הוועדה שכינסה היוזמה, ואני חושבת שבטי ניסתה לומר בגדול, שבעקבות הדוח הזה יש ועדה שמרכזת את כל ההמלצות ומנסה לטפל בזה, אבל במקביל היו גם קודם.

<סימה חדד מה יפית: הגב' רינה כהן ניהלה את התחום הזה ונעשים דברים וההורים הם חלק מתוך המערך של העבודה שלנו.

<סימה חדד מה יפית: עניינית אני אומר, יש לנו גם במגזר הערבי, ואנחנו עובדים במגזר הערבי.

<סימה חדד מה יפית: השנה חבר הכנסת אבי וורצמן, סגן שר החינוך, הגיע עם יוזמה שנקראת בית ספר להורים וניסינו איכשהו לקדם את הנושא הזה.

<סימה חדד מה יפית: בו זמנית דובר פה על איך להביא הורים.

<סימה חדד מה יפית: זה יפה, זה נשמע טוב, אבל להביא הורים לשמוע הרצאות באופן מוסדר, זה לא היה כאן, ההורים לא כל כך מגיעים, לא אלה שצריכים את העבודה הזאת מגיעים.

<סימה חדד מה יפית: מגיעים אלה שיודעים לצורך את השירות הזה, והשאלה היא איך יוצרים מצב שבו ההורים - - -

יעקב מרגי: אלה שאלות ששאלות.

<סימה חדד מה יפית: אז אני אומרת, היוזמה שלנו באה לענות גם על הצורך הזה, שבה מזמינים את ההורים ואת הילדים באותה שעה, ההורים מקבלים הרצאה סביב נושא מסוים והילדים מקבלים פעילות במקום הזה.

<סימה חדד מה יפית: התכנית היא תכנית בוטיק, אני אקרא לה, היא תכנית יקרה מאוד, ולצערי הרב אנחנו יוצאים כרגע עם פיילוט מאוד מאוד מצומצם, אבל יכול להיות שבשיתוף פעולה ובאיגום משאבים של הרשויות ושל המשרד, יחד עם קרנות נוספות, נצליח לעשות את זה בכל הארץ, כי זאת המשימה.

<סימה חדד מה יפית: בשנה הבאה אנחנו כן מתכננים לשתף, חשוב לומר, את הייעוץ החינוכי, אתה הזכרת.

<סימה חדד מה יפית: ייעוץ חינוכי מוצמד לכל מפקחת, כדי לתת את המענים האלה להורים ובשנה הבאה אנחנו רוצים להמשיך יחד עם הייעוץ והשירות הפסיכולוגי.

<סימה חדד מה יפית: זה בקצרה.

<מירה חונוביץ: אני מבקשת לדבר על טיפות חלב, על מה שעושים בהורות הראשונית.

יעקב מרגי: קודם כל אני שמח שהדיון התעורר, רק חבל שזה בסוף.

יעקב מרגי: אני הצהרתי הצהרת כוונות שאני אתן למשרדים הנוגעים בדבר לדבר ויסכמו את זה באמת ההורים מנקודת מבטם.

יעקב מרגי: כמובן לא כולם.

יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע את משרד הבריאות.

<מירה חונוביץ: שלום.

<מירה חונוביץ: שמי מירה חונוביץ, אני אחות מפקחת ארצית בבריאות הציבור, אחראית על השירות בטיפות חלב.

יעקב מרגי: ספרי לי אם טיפות חלב קיימות.

<מירה חונוביץ: אני בדיוק אגיד לך.

<מירה חונוביץ: כיום נולדים במדינת ישראל כ-170,000 ילדים בשנה.

<מירה חונוביץ: 70% מהם מטופלים בטיפות חלב של משרד הבריאות, שהן קיימות.

<מירה חונוביץ: יש היום 460 טיפות חלב שמופעלות על ידי המדינה, שהשירות ניתן מלידה עד גיל 6.

יעקב מרגי: כשאני אמרתי טיפות חלב, לא התכוונתי שאחיות טיפות חלב שעובדות בקהילה, זה ודאי, כולנו חווינו, כולנו לווינו והיינו שם וזה קיים.

יעקב מרגי: בשביל להבהיר, כי ראיתי כמה מבטי פליאה כשאמרתי טיפות חלב, התכוונתי טיפות חלב על הדרם.

<מירה חונוביץ: אז אני רוצה להגיד ככה.

<מירה חונוביץ: הן אולי לא מפוארות אולי פיזית, אבל בעשייה שלהן הן בהחלטת מתרחבות ומפתחות מאוד את תחום ההורות ואני רוצה רק לדבר על הנישה הזאת של ההורות.

<מירה חונוביץ: אני רוצה להגיד שני דברים לפני זה.

<מירה חונוביץ: קודם כל למה חשוב היום לעסוק בהורות, מישהי פה אמרה את המושג הורות אינסטינקטיבית, אבל היום להורות נכנס מושג שנקרא מורכבות.

<מירה חונוביץ: היום להיות הורים זה מאוד קשה, כי צריך להיות פעלולן בין הרבה מאוד, מקום עבודה, קשיים חברתיים וכלכליים וכו', והורים לא תמיד מוצאים את המקום של הליווי והתמיכה והם צריכים לקבל את זה.

<מירה חונוביץ: שנית, אתה הזכרת ואני מסכימה איתך, שבמערכת החינוך צריכה להיות הרבה פעילות עם ההורים, אבל ההורות מתחילה כשהילד נולד, עוד לפני זה, עוד בהיריון, ולכן כשהתינוק נולד בית הספר הוא רחוק.

<מירה חונוביץ: אז זה טוב שגם בבית ספר, אבל זה חשוב שזה יהיה גם במערכת הבריאות.

יעקב מרגי: יש סיפור חסידי שמישהו פנה לרב ואמר לו, 'נולד לי בן, אני רוצה שתדריך אותי איך מחנכים אותו', הוא אומר לו 'איחרת את המועד'.

<מירה חונוביץ: זה נכון.

<מירה חונוביץ: הורים, יש להם כמה מעגלים.

<מירה חונוביץ: זאת אומרת זה לא פעם אחת הם צריכים, ואם יקבלו הדרכה וליווי ותמיכה וייעוץ, גם בשלבי ההורות הראשונים וגם אחר כך כשהילדים גדלים ומתבגרים, כי היום ההורים מתמודדים עם קושי בנושא של סמכות והצבת גבולות ואם אנחנו לוקחים אפילו בעיות בריאות של השמנה, זה כי ההורים לא שומרים על המסגרת של ארוחות משפחתיות - - -

יעקב מרגי: אנחנו יודעים, השאלה מה אתם עושים.

<מירה חונוביץ: אז אני אגיד מה אנחנו עושים.

<מירה חונוביץ: אני לא התכוונתי להאשים את ההורים, אני רק אומרת שצריך לחזק אותם באותם מקומות שהם מתקשים בהם.

יעקב מרגי: מותר לנו כהורים להצביע איפה אנחנו חלשים ואיפה אנחנו נכנעים.

יעקב מרגי: ואיפה אנחנו עוצמתיים וחזקים.

<מירה חונוביץ: בכל שנה מופעלות כ-1,000 קבוצות הורים במסגרת של טיפות חלב.

<מירה חונוביץ: יש לנו כמה נושאי דגל, שזה נקרא צעדים בריאים והמשחק ככלי התפתחותי.

<מירה חונוביץ: זאת אומרת להורים בשלבים היותר צעירים, בשלבים הראשונים, זה איך להתחיל את ההורות, איך להתחיל להתפתח עם הילד לתפקיד שלהם.

<מירה חונוביץ: יש לנו בית פתוח, יש לנו קואוצ'ינג, יש לנו כל מיני תכניות שעיסוקן בללוות את ההורים ולתת תמיכה וייעוץ.

<מירה חונוביץ: אנחנו עכשיו הולכים לתכנית חדשה שנקראת הורות ובריאות, שהיא מתחילה בפיילוט, אבל יש לנו המון תכניות.

<מירה חונוביץ: כמו שאמרתי, 1,000 תכניות ברחבי טיפות החלב שלנו, אני לא מדברת על טיפות חלב של גורמים אחרים כמו עיריות תל אביב וירושלים וקופות החולים.

<מירה חונוביץ: יש לנו קבוצה של מנחות קבוצות הורים.

<מירה חונוביץ: האחיות לומדות, כולל אחיות במגזר הערבי, שהן עושות את הלימודים הארוכים של שנתיים של הנחיית קבוצות, זה לא רק קורסים קצרים, ויש לנו קבוצה של סופר וייזריות שבתוך השירות שלנו נפגשות עם מנחות הקבוצות ומנחות אותן ומתחזקות את העבודה שלהן.

<מירה חונוביץ: לא קל להפעיל מערך כזה שהוא לא מתוקצב, הוא לא נמצא אצלנו בסטנדרט המקצועי, אבל אנחנו מכניסים אותו ואני מציגה היקף מאוד מאוד גדול של עשייה ולכן מה שרינה הציגה וכל החברות שלה, אני רואה בזה רוח גבית כדי שאנחנו ניכנס ונחזק את המערך עוד יותר.

<מירה חונוביץ: דבר נוסף ואחרון, הנושא של ביקורי בית.

<מירה חונוביץ: ביקור בית קיים אצלנו בנוהל.

<מירה חונוביץ: אני אישית מאמינה שכל אישה אחרי לידה שמעוניינת בביקור בית, צריך לעשות.

<מירה חונוביץ: לצערי, בגלל חוסר במשאבים יש לנו כמה פרמטרים שעל פיהם אנחנו הולכים עם זה, לידה ראשונה, אם זה משפחה בסיכון, אם זה הולדת של ילד עם צרכים מיוחדים כמו פג, או ילד עם מומים, יש לנו בהחלט את הקריטריונים למי אנחנו הולכים.

<מירה חונוביץ: גם זה בהחלט קיים.

יעקב מרגי: באופן יזום?

<מירה חונוביץ: באופן יזום, בהחלט.

<מירה חונוביץ: זו הפעילות שלנו בנושא של הורות.

יעקב מרגי: משרד הרווחה ושירותים חברתיים, בבקשה.

<דליה לב שדה: טוב, אני חושבת שהיה כדאי לעשות גם פעם אחת מיפוי על כל התכניות שרצות היום בארץ בנושא של הורות.

<דליה לב שדה: מן הסתם משרד הרווחה באמת מתמקד באוכלוסייה שיש לה קשיים בהורות, בין אם המשפחה עצמה מביאה את הקשיים לשירותי הרווחה ובין אם שירותי הרווחה מזהים קשיים ומגיעים אל ההורים.

יעקב מרגי: ואתם גם יש לכם שירותי מניעה בתחומים שונים.

יעקב מרגי: זה גם חלק מהמניעה.

<דליה לב שדה: כן, אבל בכל זאת, כבר יש לזה כמו שאמרת קודם, את הצבע שלו, למרות שזה משרד שנותן שירות לכלל האוכלוסייה במדינת ישראל, אבל בכל זאת לשירותי הרווחה הרבה יותר קל להגיע למשרד החינוך והבריאות, וזה בסדר, אנחנו חושבים שזה נכון שזה יהיה כך, לשירותי הרווחה.

<דליה לב שדה: אבל מי שצריך באמת סוללה קצת יותר משמעותית ולא רק הדרכת הורים, אלא מלווה גם בתהליכים של טיפול יותר משמעותיים, אז לצורך כך המשרד פיתח מערך שלם של שירותים.

<דליה לב שדה: זה באמת מאוד מאוד רחב, יש לנו למעלה מ-180 יחידות של מרכזי ילדים-הורים ונתיבים להורות בכל הארץ, בכל המגזרים, כמעט בכל רשות מקומית, יש לנו יחידות טיפוליות שמטפלות בהורים בקצה הרצף שילדיהם לפעמים גם מוצאים בחירום מהבית, יש לנו את המעונות הרב תכליתיים שממוקמים בתוך מעונות היום, יש למעלה מ-70 מעונות כאלה, ששם ניתנת ממש תשומה משמעותית של עובד סוציאלי לטיפול בהורים.

<דליה לב שדה: יש היום תחנות לטיפול משפחתי וזוגי שמפוזרות בלמעלה מ-100 רשויות בארץ, קבוצות הורים שפועלות, אפילו במועדוניות שלנו, חלקן משותפות עם משרד החינוך, יש שם עובדת סוציאלית שתפקידה לעשות קבוצות הורים ולעבוד עם הורים.

<דליה לב שדה: זאת אומרת בסך הכול יש פריסה מאוד רחבה.

<דליה לב שדה: היום, בכל התערבות שאנחנו עושים בתחום של ילדים אנחנו חושבים קודם כל על ההורים וכמובן שטובתו של הילד במרכז, אבל בהחלט זה בא גם מתוך חובת ההורים כלפי ילדים, כפי שזה גם מעוגן בחוק.

<דליה לב שדה: סך הכול החובות שלהם ולא רק הזכויות שלהם - - -

יעקב מרגי: אם עובדת סוציאלית מזהה שבאמת בסך הכול התא המשפחתי הזה הוא בסדר וההורים צריכים דחיפה, העצמה, יש לה כלים להפנות אותם להדרכה, או העצמה?

<דליה לב שדה: קודם כל העובדים הסוציאליים כשלעצמם בשירותי הרווחה למדו לטפל במשפחות וגם להם יש את הכלים.

<דליה לב שדה: חוץ מאשר זה, מעבר לכך - - -

יעקב מרגי: את יודעת, התפיסה שהיום רווחת, שלא להעמיס על העובדים הסוציאליים להיות גם המזהה וגם המטפל.

<דליה לב שדה: מגיעים אליה עם הבעיות.

יעקב מרגי: לכן היא הגורם הראשון שמזהה.

<דליה לב שדה: אז אמרתי, היא הגורם הראשוני שבאמת מזהה את הקושי ואת הבעיה והיא יכולה לאבחן האם היא יכולה לטפל, גם מבחינת הזמן שלה וגם מבחינת היכולות שלה והכישורים שלה, האם היא הגורם המתאים לטפל, או להיעזר בתכניות שפותחו בקהילה.

יעקב מרגי: אם כן, יש לה כלים?

<דליה לב שדה: קודם כל לה אישית יש כלים כי היא למדה את זה, זה דבר אחד.

<דליה לב שדה: אבל אם היא רוצה להיעזר בתכניות יותר אינטנסיביות שרואות נגיד גם את ההורה והילד, היום טיפולים דיאדיים הם טיפולים שדורשים הכשרה נוספת, אז יש את כל התכניות.

<דליה לב שדה: אני לא רוצה להלאות אתכם ולהזכיר את כל התכניות, אבל יש רצף שלם של תכניות מתכניות ביתיות שמגיעים לתוך הבית ונותנים הדרכה בתוך המשפחה, עד מרכזי טיפול מקצועיים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הגענו לשלב ההורים.

<חגית יערי: אם אפשר שנייה, מצטערת, נותרה רבע שעה אחרי שדיברו עלינו.

יעקב מרגי: לא דיברו עליכם.

יעקב מרגי: אל תרגישי ככה.

יעקב מרגי: מיד, כבר נותנים לכם לדבר.

יעקב מרגי: אנחנו באמת רוצים לתת את רשות הדיבור לארגוני ההורים השונים, כל אחד איך שהוא קורא לעצמו, אני הייתי רוצה לשאול שאלה לאוויר, אנחנו כהורים צריכים העצמה?

<חגית יערי: אני אמא לשני ילדים בגיל הרך, אני קהל היעד שלכם וכל היוזמות פה מבורכות ומקסימות, רק לפני שאנחנו צריכות העצמה אנחנו צריכות גם זמן.

<חגית יערי: כל הדברים הנפלאים האלה שאתם מדברים עליהם, אין להם זמן ואתן יודעות את זה.

<חגית יערי: דיבר פה פרופ' גרינבאום על הנושא של ה-out reach, בטח שצריך לתפוס אותנו מהאוזן, אני, זה היום השני שאני לא אראה את ילדיי, אני אראה אותם ישנים, בגלל שאני צריכה לעבוד ובסוף החודש גם לשלם את הדבר המציק הזה שקוראים לו משכנתא ולשלם לחינוך חינם שהם מקבלים.

יעקב מרגי: אבל בואו נדבר בכנות, אף אחד לא שומע - - -

<חגית יערי: אותי תמיד שומעים.

יעקב מרגי: אני אומר, את ואני מדברים, אף אחד לא שומע אותנו, בינינו, אין לנו שעות פנאי שאנחנו מרשים לעצמנו ללכת - - - ?

<חגית יערי: אני מנהלת פרויקט ששמו אמא, אמהות מובילות ייזום בשדולת הנשים, שעוסק בקידום של אמהות בשוק העבודה ומתייחס לכלל הבעיות של אמהות בציבוריות הישראלית.

יעקב מרגי: חגית, תקשיבי, אני שואל אותך שאלה בכנות, בסדר?

יעקב מרגי: בסוף בסוף בסוף זה הכול איך אנחנו מסדרים לנו את החיים ואת סדרי העדיפויות.

<חגית יערי: אני אגיד לך, לי סידרו את החיים ככה שהשארתי ילד בן 14 שבועות בבית כדי לחזור לעבודה.

<חגית יערי: 14 שבועות.

<קריאה: זו החלטה שלך.

<חגית יערי: סליחה, זו החלטה שלי?

<חגית יערי: למה, מי יממן לי את החיים?

<קריאה: לא לצעוק.

<חגית יערי: אני לא צועקת, אני נרגשת.

<חגית יערי: תנו לי לסיים משפט.

<חגית יערי: ישבו פה שעה ו-45 דקות וסיפרו על האחריות שלנו והאחריות שלי היא מוחלטת.

<חגית יערי: אני, אחרי 14 שבועות הפסיק לזרום לי הכסף, אני הייתי חייבת לחזור לעבודה, אחרת לא הייתי יכולה לממן את האוכל שהבכור יקבל והחוג שלו וגם הבגדים.

<חגית יערי: אין מה לעשות, זו מלחמת הישרדות, ואי אפשר להגיד שאני באה מלקוחותיה של הגברת פה, אני באה ממשפחה ששנינו עובדים, היה לנו את המזל הענק שיכולנו לקנות בית בזמן, אנחנו מממנים את ויצ"ו שהוא מסובסד, אבל לא יכולתי להכניס אותו בגיל 3.5 חודשים לוויצ"ו, אין דבר כזה חינוך חינם, חינוך חינם מתחיל בגיל 3, גם הוא לא בדיוק חינם, ואנחנו צריכות לממן מטפלות ואנחנו צריכות לממן גנים.

<חגית יערי: אתם מדברים על מערכת חינוך?

<חגית יערי: אני הראשונה שרצה לוויצ"ו, כי אני מאמינה במערכת ציבורית ומערכת מפוקחת.

<טלי בריל: יש לך מזל.

<חגית יערי: ויש לי מזל שיש לי מקום בוויצ"ו, לא לכל הנשים, לטלי פה אין.

<חגית יערי: אני לא יודעת לגביכן, גם לך בטח אין, כי את בגבעתיים.

<חגית יערי: אני גרה בדרום תל אביב, אז יש לי את היתרון הגדול שנותנים לי יותר שירותים.

<חגית יערי: לא יכול להיות שמדברים פה על מגע עם מערכת החינוך ואין מערכת חינוך בחיינו.

יעקב מרגי: את יודעת מה?

יעקב מרגי: בוא נאמר שאני קונה את מה שאמרת ואני שואל אותך, כמובילה, מנהיגת הורים, אני פונה אלייך ככלל, מה עשו האמהות, ההורים, מול ראשי הרשויות שלהם לבדוק אותם פר תושב, או פר ילדים, כמה כיתות מעון יש?

יעקב מרגי: כמה המוטיבציה היום של ראש רשות להקצות היום מגרש למעון יום או לדברים אחרים?

<חגית יערי: דבר ראשון, בואו נסכים שהדבר היחיד שהמחאה החברתית השיגה היא דרישות ההורים, אנחנו עמדנו, צעדנו, באנו עם דרישות מאוד מאוד קונקרטיות.

<חגית יערי: אצלנו בדרום העיר הייתה מחאה נפרדת לחלוטין ממרכז העיר ודרשנו דרישות קונקרטיות לצרכים שלנו בדרום העיר, מול אוכלוסיות יותר קשות - - -

יעקב מרגי: אמרתי כללית, אני יכול לומר לך שיש שכונות שלמות - - -

<חגית יערי: אז אי אגיד לך מה שדולת הנשים עושה.

<חגית יערי: יש פה ארגונים שאני פועלת איתם ומוקירה אותם וכולנו יודעים לעבוד ביחד מצוין, אצלנו אנחנו מקימות קבוצות של אמהות, אנחנו נותנות להן את הכלים, מול לשבת מול תקציב עירוני, מול תקציב מדינה, לשבת ולראות מה קורה ואיך אני פונה לראש הרשות שלי ואיך אני באה ודורשת את הדברים המסוימים.

<חגית יערי: אבל מדובר פה בבעיה הרבה יותר גדולה.

<חגית יערי: אתם דיברתם על סדר עדיפויות, אף אחד לא ישב בממשלת ישראל המהוללת, בה דואגים לבן האדם העובד והאישה העובדת והאיש העובד וכולם עובדים וכולם עובדים ואף אחד לא בא ושאל האם זה הגיוני לעבוד 43 שעות בשבוע, האם זה הגיוני שחופשת לידה ממומנת תהיה 14 שבועות, האם זה הגיוני שאמהות מפוטרות?

<חגית יערי: אנחנו מקבלות מאות פניות בחודש, על אמהות מפוטרות, בגלל שאוי ואבוי, מה הן עשו?

<חגית יערי: הן אמא.

<חגית יערי: מחכים את ה-60 יום על השעון ומפטרים אותן.

<עינב גוטרמן: אני רוצה להגיד, אנחנו מקבוצת כולנו משפחה.

<עינב גוטרמן: בדיוק להתחבר לנקודה הזאת, שאתמול אני מדברת עם אמא שפיטרו אותה.

<עינב גוטרמן: היא חזרה מחופשת לידה - - -

יעקב מרגי: אבל אני רוצה שהדברים שלך יירשמו, דברי, אבל לפרוטוקול.

<עינב גוטרמן: אין בעיה.

<עינב גוטרמן: להתחבר בדיוק לנקודה הזאת, כי אתמול אני מדברת בטלפון עם חברת קבוצה שלנו, שרק ביום ראשון חזרה לעבודה אחרי חופשת לידה של חמישה חודשים, התקשרתי לשאול איך בעבודה ואתמול היא מספרת לי שהכניסו אותה לשיחת פיטורין.

<קריאה: שתצלצל אלינו כי זה לא חוקי.

<עינב גוטרמן: נכון, אבל הם עשו את זה בצורה כזאת שזה מה שנקרא חוקי אבל מסריח, וזה מוסד ציבורי, אגב, זה לא מקום פרטי.

<עינב גוטרמן: היום אני מדברת בדרך לפה עם עוד חבר קבוצה, מהנדס בחברת היי טק שגם אותו פיטרו.

<עינב גוטרמן: אלה החיים שלנו.

<עינב גוטרמן: זאת אומרת, אני מתחברת לנקודה הזו, כשמדברים על העצמה והכול מבורך, אנחנו לא יוצאים נגד חלילה, כל עזרה ותמיכה והעצמה של הורים היא מבורכת ובמקומה, אבל אי אפשר, כשמדברים על עזרה להורים להתעלם מהמישורים של אחריות המדינה ואחריות המעסיקים למצב שאנחנו נמצאים בו, למצב שמונע מאיתנו לקבל את השירותים הנפלאים האלה.

<עינב גוטרמן: וזה בדיוק העניין.

<עינב גוטרמן: אנחנו עובדים הרבה יותר שעות, יש לנו פחות חופשים, אנחנו סובלים מהיעדר ביטחון תעסוקתי, יציבות תעסוקתית, השכר נשחק, יוקר המחיה וזה רק ממשיך.

<עינב גוטרמן: אז עוד אחרי כל זה מצפים מאיתנו להיות - - -

יעקב מרגי: לפני כשבוע וחצי, בכנסת, היה יום המעסיקים והופיע בוועדת העבודה הרווחה והבריאות היושב ראש אוריאל לין.

יעקב מרגי: הוא בא בטענה, לא הסכמתי איתו בחלק מהדברים, הוא בא ואומר, 'תגידו לי, אני מכבד את זכויות העובד ואת כל הדאגה לעובד, אבל אתם יודעים כמה מהחוקים שאתם פה מעבירים והמטלות שאתם גוזרים עלינו יש להם השלכות, השלכות שאחר כך - - -'.

יעקב מרגי: חשוב שתבינו את המשקולת הנגדית, כי היום חלק מהתחרות, הפכנו להיות חברה שמודדת את עצמה בכל מיני נוסחאות בינלאומיות, היום עלות הייצור זו סיסמה שבאוצר, זו נורה אדומה דולקת ומהבהבת, את יודעת מה זה?

יעקב מרגי: זה פטיש על הראש שלי, שלך, שלה, על מה שאתם חוששים.

יעקב מרגי: זה לעשות עוד קווץ' על העובד.

יעקב מרגי: לכן יש פה איזה מאזן אימה, מצד אחד אנחנו צריכים את המעסיק, כי זה מקום העבודה שלנו, מצד שני אנחנו צריכים - - -

<עינב גוטרמן: זה עם המעסיקים.

<עינב גוטרמן: שנייה אחת להגיד, שזה בדיוק מה שמבינים היום, מחקרים מראים, שכל העבודה של שעות מטורפות, זה לא פרודוקטיבי, זה מוריד את הפריון.

<עינב גוטרמן: זה בדיוק העניין - - -

<חגית יערי: ואדון אוריאל לין רוצה לקחת משרות של נשים ולפצל אותן לשתיים או שלוש, וכך אישה נשארת עם שליש משכורת ושליש פנסיה.

<עינב גוטרמן: אנחנו עובדים הרבה שעות ואנחנו לא יעילים בכלל.

<עינב גוטרמן: זאת אומרת חטא על פשע על חטא על פשע.

<עינב גוטרמן: ומה שאני רוצה להגיד פה זה באמת שאותם מרכזים ייתנו גם תמיכה בזכויות משפטיות, בהעצמת הורים אל מול המעסיקים, לעמוד על התנאים שלהם, אמירות שלכם בהקשרים של איזון בין משפחה לעבודה.

יעקב מרגי: ניתן עוד רשות דיבור לעוד אחד מנציגי ההורים.

יעקב מרגי: רק משפט להשחיל, זו בדיוק המטרה.

יעקב מרגי: נכון, אף אחד פה לא הטיל דופי בעבודה של ההורים, להיות הורה היום זה קשה, קשה מאוד, כמו שלהיות מורה היום זה קשה, הייתי, לא באספת הורים, בביקור לא שגרתי בבית ספר, שאלתי את עצמי אם אני הייתי עומד בסיטואציה שהמורה עמד איך הייתי נוהג, תקשיבו, זה לא התקופות שלנו.

יעקב מרגי: לא יודע באיזה גיל אתם, אני תלמיד משנת 65' עד 75', תבינו את הגילאים, זו לא אותה תקופה.

יעקב מרגי: ודאי שלהיות הורה היום - - - אני אומר לאמא שלי, שתהיה בריאה ותאריך ימים, היא גידלה תשעה ובהצלחה גדולה, אמרתי לה 'אמא, לי יש רק שניים, אני לא יודע אם לא יותר קשה לי ממך'.

יעקב מרגי: היינו כנועים.

יעקב מרגי: אני לא בא לומר שאז היה יותר טוב, כי היום יש אפשרויות וזה טוב, הילד של היום זה לא הילד של אז, יש לזה איזונים, אבל אין ספק שזה חייב להיות - - - לכן הבאתי את אוריאל לין והצפתי את זה, כי אין ספק שאנחנו חברה בקווץ' וכולנו יחד, גם מקום העבודה, גם הבית, גם מערכות החינוך, הכול ביחד, ולמקומות העבודה יש יכולות.

יעקב מרגי: ועדי העובדים מחפשים, ואם לא מחפשים, צריך לגרות אותם, מקומות עבודה, צריך לגרות, זה בזמן הזה שאין לך, זה יכול להיות גם ב - - - אני חושב שמקום עבודה שתורם לאיכויות של העובדים שלו מקבל את זה בפידבק.

יעקב מרגי: אני באתי ממקום עבודה, בתקופה שהייתי שכיר, מהקריה למחקר גרעיני בדימונה, זה מקום עבודה אידיאלי לעובד.

יעקב מרגי: הם משקיעים בהון האנושי וזה חוזר בכפלי כפליים.

יעקב מרגי: אני מאמין בזה.

יעקב מרגי: מקום עבודה שמשפר את האיכויות של העובדים שלו.

יעקב מרגי: קחו את מקומות העבודה האיכותיים ושימו לב, תבדקו ותראו שמשקיעים בהון האנושי.

<חגית יערי: אבל לפעמים צריך להכריח מקומות עבודה להבין את זה.

<חגית יערי: כמו שיש חוק עידוד נשים בעבודה, להעניש בזמן ש - - -

יעקב מרגי: לכן נגענו, חגית, וזה יהיה חלק מהסיכום שלנו בדיון.

יעקב מרגי: אם קיבלתם צפירת הרגעה, אתם בסדר גמור.

יעקב מרגי: אנחנו, אני לא אומר אתם.

יעקב מרגי: אנחנו.

<טלי בריל: אני תושבת ראשון לציון, אני לקוחה של ליליאן, אני פעילה חברתית בקרב אמהות, חלק מצעדת העגלות שדיברנו עליה וכשיצאנו אליה אמרו לי שטרכטנברג בחיים לא יקרה והילד שלי היום לומד בגן טרום טרום חובה.

<טלי בריל: אני רוצה רק לדבר בשם ההורים לילדים שקצת נגענו בהם, אבל לא נגענו בנקודה, וזה ההורים ל-, אני קוראת להם 0 עד 3, כי ילד היום - - -

<קריאה: לידה.

<טלי בריל: אני אגיד לכם למה 0.

<טלי בריל: כשאנחנו בהיריון מכינים אותנו, יש קורסי הכנה ללידה, אין קורסי הכנה להורות ובגלל זה - - -

<ליאן סלע: יש קורסי הכנה להורות.

<טלי בריל: יש עשרות קורסים והיכולת שלך להגיע לקורסים היא יכולת כלכלית.

<טלי בריל: פה ההבדל.

<טלי בריל: היום, ותאמיני לי, אני עומדת ופעילה בקרב למעלה מ-30,000 אמהות בכל הארץ, אנחנו שוכחים שיש פה מגזר שלם שלא יכול להגיע, הוא תלוי בגורמים מסחריים שמממנים לו פעילויות בקניונים, פעילויות מסחריות בחסויות של חברות תשלובת חלב כאלה ואחרות, מעדני חלב.

<טלי בריל: המדינה צריכה לבוא ולטפל בהורים משלב ההיריון.

<טלי בריל: וכשאני אומרת לטפל, אז אני מדברת על זה שאני שבע שנים בטיפת חלב, יש לי אחות טיפת חלב מדהימה שיש לה שלוש דקות אליי.

<טלי בריל: ובאמת, היא נותנת את הנשמה והיא גם מתקשרת והיא מנסה, אבל אין לה את הזמן.

<טלי בריל: ויש לי גננת מדהימה - - -

יעקב מרגי: האבסורד הזה שהאכסניה של טיפות החלב היא תלוי רצון טוב של הרשות המקומית, זה לא משרד הבריאות.

<טלי בריל: אבל כשאני באה מרשות מקומית, יש לי מזל - - -

<קריאה: המבנים הם של הרשות המקומית, אבל הטיפול הוא של משרד הבריאות.

יעקב מרגי: ברור.

יעקב מרגי: לכן אני חושב שהמקומות צריכים לעבור - - -

<קריאה: אני מסכימה איתך.

<טלי בריל: אתם צריכים לקחת בחשבון שיש אלפי הורים בישראל שלא נמצאים במערכת, המערכת החינוכית מתחילה בגיל 3.

<טלי בריל: רק בשבוע שעבר נאמרו נתונים של ויצ"ו, שעל כל מקום מתמודדים ארבעה ילדים.

<טלי בריל: ההורים האלה הם הורים שקופים.

<טלי בריל: אני מג'נגלת בין שלושה ילדים, אני עצמאית, כי אף מקום עבודה לא מוכן לתת לי להיות אמא.

יעקב מרגי: אני לא מאמין שהפרוטוקול יבין מה זה מג'נגלת.

<טלי בריל: מה זה מג'נגלת?

<טלי בריל: זה אומר שעכשיו סידרתי שההורים שלי, שבלעדיהם אני לא יכולה לעבוד, יילכו לקחת את הילדים שלי מבית ספר, כי לא משתלם לי - - -

יעקב מרגי: את מסנג'רת את ההורים שלך.

<טלי בריל: ההורים שלי?

<טלי בריל: חייתי אצלם חמש שנים בשביל שאני אוכל לחיות.

<טלי בריל: כן, להורים שלי יש משרה מלאה - - -

<ליאן סלע: יש לך מזל.

<טלי בריל: ברור, אני הכי ברת מזל.

<ליאן סלע: יש הרבה הורים שהם עוד עובדים, הם לא יכולים לעזור.

<טלי בריל: ההורים שלי גם עובדים.

<טלי בריל: אלפי הורים בישראל נמצאים בשכבה האפורה ואני קוראת פה ל - - -

יעקב מרגי: אני חייב לסכם, לטובת העניין, ואני מתנצל ממי שלא הספיק לדבר, אבל אני חושב שפחות או יותר נגענו, חשפנו ונגענו.

<דארין דניאל: מותר לתת לך קומפלימנט?

יעקב מרגי: לי?

יעקב מרגי: לא כדאי לך, אני עדיין מסמיק בגיל שלי.

<דארין דניאל: בתור הורה ותיק וסבתא לתשעה, אני רוצה לתת לך קומפלימנט.

<דארין דניאל: אל"ף, שנתת לכולם לדבר, למרות שזה שעתיים, ואם אפשר לבקש ממך, הצעה לפרסום עבורך, שעשית עבודה טובה, למסגרת העיתונות הציבורית לכולנו, שאתה היום שמעת היום דברים מאוד טובים שנעשים במדינת ישראל.

<דארין דניאל: אז אתה תקבל על זה קומפלימנט וכל היושבים יחוזקו.

יעקב מרגי: אני חושב שצריך לפרסם את הדיון הזה, לא בגללי, כי אני חושב שהנושא של העצמת הורים זה צורך שמדברים עליו הרבה זמן.

יעקב מרגי: אנחנו יודעים את הצורך, כפי שאמרתי, כולם מכירים בצורך, כולם מכירים בערך המוסף של כך, זה לא בא ממקום של חסר להורים, אלא מהרבה סיבות אובייקטיביות וגם לא אובייקטיביות, שהכול מצטרף ביחד, ואנחנו בסיר הלחץ הזה חייבים לעשות משהו.

יעקב מרגי: לצורך לעשות משהו הוועדה תקרא את הסיכום.

יעקב מרגי: מה שאת צריכה לעשות, תעשי, אני לא אכוון אותך.

<דארין דניאל: לא חס וחלילה אני, אבל אני מניחה שיש פה מישהו שהוא עיתונאי, שיכול לקחת את זה ולהביא את זה למי שצריך.

יעקב מרגי: שמעת שהעובד הסוציאלי מעו"סים שלום לא זכר את שמי.

יעקב מרגי: ככה אני, ארבע קדנציות, הגעתי למרות זאת.

יעקב מרגי: קודם כל, לפני שנודה נודה ליושבת ראש הוועדה, חברת הכנסת אורלי לוי וכל העושים במלאכה, לרינה, לכולם, לכל הארגונים שלקחו את הנושא הזה.

יעקב מרגי: אנחנו, הוועדה תעשה הכול כדי שמשרדי הממשלה ישימו את נושא העצמת ההורים בקדמת השירות.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לקרוא לחקיקה או לא חקיקה, אנחנו נמצא את הדרך הנכונה והטובה לעשות כך, כדי שמשרדי הממשלה הנוגעים בדבר יעשו עבודת מטה משותפת להעצמת הורים.

יעקב מרגי: אנחנו נקרא לרשויות המקומיות להקים מרכזים להורים, כדוגמת אשדוד והפעילות של ראשון, לשכפל את העשייה הזו לפחות ברמה המקומית בשלב ראשון, ואם אי אפשר ברמה מקומית אז ברמות אזוריות.

יעקב מרגי: שיתופי פעולה בין רשויות מקומיות בנושא הזה.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לעודד גופים מסחריים ומקומות עבודה בתחום של הכשרה והעצמת הורים, סדנאות הורים במסגרת שירותי הרווחה לעובדים, כפי שאמרנו.

יעקב מרגי: אנחנו נקרא, אני גם אעשה מעשה, לא רק הוועדה תקרא, אני אוציא פנייה למפעל הפיס להכניס את זה לסל הקניות של הרשויות המקומיות לנושא מרכזי הורים.

יעקב מרגי: אנחנו קוראים לארגונים, לכל הארגונים, ארגוני ההורים, ארגוני הנשים, ההסתדרויות השונות, כל מי שקיים, להרחיב את הנושא של קווים פתוחים להורים.

יעקב מרגי: גם אם הורה לא ירצה לבוא ולהיחשף על מצוקה כזו או אחרת, שתהיה לו האפשרות להרים טלפון, לשאול, בחינת איש את רעהו יעזורו לאחיו יאמר חזק, אני חושב שהנושא של הפריה הדדית בין הורים הוא דבר חשוב.

יעקב מרגי: הצלחות צריך להעתיק ואין בעיה עם זה, המקנא אתה לי, מי ייתן וכולם יהיו מוצלחים.

יעקב מרגי: אני חושב שהוועדה לא תסתפק בדיון הזה.

יעקב מרגי: גם אם נרצה להסתפק, רינה לא תיתן לנו לא לעשות עוד דיון.

יעקב מרגי: אני מאמין שהוועדה תקיים דיון בטווח, אני לא רוצה לקבוע אם עוד חצי שנה או עוד זה, אבל דיון נוסף בנושא הזה ואז נעקוב אחרי ההתפתחויות, אחרי ההתקדמות בנושא.

יעקב מרגי: ושוב, יש כמה רעיונות פה שרשמתי פה בצד, או לתיקוני חקיקה, או לדיונים נוספים במסגרת ועדות אחרות.

יעקב מרגי: ברוכים תהיו.

יעקב מרגי: שוב תודה, וחבל שלא יכולנו, אם לא הייתה מצוקת זמן, אפילו עוד שעה לשבת ולדבר על הנושא הזה.

יעקב מרגי: תודה רבה.