הוועדה המיוחדת לבחינת בעיית העובדים הזרים, כנסת 19, פרוטוקול מספר 28, 2014-01-26 10:30

מיכל רוזין: אני חברת הכנסת מיכל רוזין, יושבת ראש הוועדה לעובדים זרים, אני יזמתי את הביקור פה היום.

מיכל רוזין: חשוב לומר, אנחנו באים מכל סיעות הבית, יש לנו עמדות אידיאולוגיות שונות לגבי הנושא של מבקשי המקלט, הפליטים, אבל אני חושבת שיש אחדות דעים לגבי העובדה שאם כבר מדיניות הממשלה היא לכלוא כאן את האנשים, מן הראוי שיהיו להם את התנאים הבסיסיים ההולמים והראויים.

מיכל רוזין: אנחנו שמענו בשבועות האחרונים עדויות קשות לגבי המצב, גם מבחינת חימום, גם מבחינת ביגוד, גם מבחינת מזון.

מיכל רוזין: אנחנו באנו היום לראות את הדברים בעיניים שלנו, לשמוע באמת, גם ממנהלי המקום וגם כמובן מהשוהים בו, ואנחנו מקווים שאנחנו כמובן נגלה מציאות אחרת.

שמעון סולומון: בוקר טוב.

שמעון סולומון: חבר הכנסת שמעון סולומון מ'יש עתיד'.

שמעון סולומון: אני גם באותה ועדה ובאנו לפה באמת לאחר שהתקבלה החלטה להביא לכאן את המהגרים, מבקשי מקלט, כל ההגדרות שישנן, זה גם אומר משהו, שאין הגדרות ברורות, אנחנו באים לבדוק ולראות שמטפלים בהם כמו בני אדם, כי בסופו של דבר אנחנו יודעים שהאנשים האלה, יש להם בעיות, יש להם מצוקות, והם נמצאים במקום הזה, ולראות כיהודים, כישראליים, כבני אדם בכלל, שיש להם את הטיפול המתאים וההולם, כי כך צריך להיות.

שמעון סולומון: עד שיהיו פתרונות, עד שיהיו הגדרות ברורות ועד שיהיו מהלכים ברורים מה עושים איתם, אנחנו חייבים לדאוג, כתושבים, כאזרחים, שיש להם את הטיפול המתאים ומתנהגים אליהם כאל בני אדם.

שמעון סולומון: אני בטוח בכך, אבל אנחנו באים לראות, כי יש תלונות, ובתקופה הזו שיש קור, שעוד מעט אמור להיות גם חום, צריך באמת לבדוק שהדברים מטופלים ושהאנשים האלה זוכים ליחס הוגן.

שמעון אוחיון: בוקר טוב לכולם.

שמעון אוחיון: כמובן כחבר הוועדה אני בא לוודא, דבר ראשון, שחוק המסתננים, שנקבע על ידי כנסת ישראל, מכובד ושהתהליך ממשיך ומתקדם.

שמעון אוחיון: כמובן נבדוק גם כאן את תנאי שהייתם, אם באמת נשמרים התנאים ההומניים הרגילים, אבל המגמה היא ברורה, המתקן הוא זמני והרעיון הוא בסך הכול, בסופו של דבר, שהמסתננים יעזבו את הארץ בצורה מסודרת ומאורגנת.

שמעון אוחיון: תודה.

<עיתונאי: מה אתם בעצם יודעים על התנאים שלהם?

<עיתונאי: אמרתם ששמעתם שיש עדויות מאוד קשות, אז בואו נשמע מה אתם יודעים.

איילת שקד: תראיינו אותנו אחרי שנצא מהמתקן, זה יהיה יותר נכון.

איילת שקד: גם אני, כמו חבר הכנסת אוחיון וחברת הכנסת רוזין וחבר הכנסת סולומון, הגעתי לכאן כדי לראות במו עיניי את התנאים במתקן השהייה הפתוח.

איילת שקד: שוחחתי עם שר הפנים, הוא עדכן אותי שהתנאים באמת ראויים, אנחנו באנו לראות את זה במו עינינו ובאמת כדאי שנדבר אחר כך.

איילת שקד: אני חושבת שמדינת ישראל צריכה לאכוף את חוק ההסתננות ולהעביר לכאן את השוהים ממרכזי הערים למתקן כאן ומכאן באמת לעודד יציאה מרצון.

איילת שקד: בחודש האחרון יצאו כמה מאות מרצון, המספרים עולים וגדלים ואני מקווה שהתהליך יימשך.

<קריאה: בבקשה, הצלמים, תלכו אחורנית טיפה, אפשר יהיה לצלם תמונה אחת נורמלית של חברי הכנסת.

<קריאה: אתה יכול לענות לשאלות שלהם.

<קריאה: זה בסדר.

איילת שקד: כשנצא אנחנו נדע מה התנאים.

<עיתונאי: כמה זמן אתם הולכים להיות שם?

איילת שקד: שעה וחצי.

<עיתונאי: אנחנו לא נכנסים איתכם.

<קריאה: לא אישרו לנו הכנסת תקשורת למתחם.

<עיתונאי: למה?

<קריאה: הם לא מנמקים.

<קריאה: (לפני הסיור)

מיכל רוזין: בוקר טוב לכולם.

מיכל רוזין: אני חייבת לומר שהפעם אנחנו ביקשנו להפוך את הסדר, על מנת שלא נדבר קודם ונגיד טענות ומענות וכדומה ורק אחר כך נראה בעיניים, ביקשנו להתחיל כן בסיור, אחרי שכמובן נשתה משהו ונאכל משהו, אבל אני חושבת שהרבה יותר נכון יהיה קודם כל לראות בעיניים את כל הדברים.

מיכל רוזין: אני כבר אומרת שאנחנו נרצה לבחון היום גם - - - אנחנו רוצים לבקר פה גם במגורים, גם לראות את תנאי המחיה.

מיכל רוזין: אנחנו קיבלנו עדויות, אני אמרתי את זה, אני חושבת שחשוב להגיד את זה פה, אמרתי כל הזמן, בשביל זה אנחנו באים לפה, לראות בעיניים.

מיכל רוזין: אנחנו יכולים להיות בתפיסות עולמנו במגוון דעות, אבל בסופו של דבר כולנו חושבים שנכון, כולל אתם, אני בטוחה, שהתנאים שיהיו פה יהיו תנאים ראויים והולמים למגורים ולחיי בני אדם, בעיקר כשאנחנו לא יודעים כמה זמן הם ישהו כאן.

מיכל רוזין: לכן אנחנו רוצים לראות את התנאים.

מיכל רוזין: קיבלנו עדויות לגבי מחסור במזון, בתרופות, בביגוד חם, בחימום בחדרים, לכן אני חושבת שיהיה חשוב להתייחס לזה.

מיכל רוזין: אני נאלצתי ביום שישי לפני שבועיים גם להתערב בעניין הזה, אבל לא חשוב, אנחנו נפתח את הדיון אחרי שנעשה פה סיור ונדבר על הדברים.

מיכל רוזין: אני חושבת שאני רוצה לומר מה אנחנו רוצים לבחון, לראות, אנחנו כן נרצה לראות את המקום שבו נאמר לנו על ידי משרד הפנים שאפשר להגיש בקשות, בקשות מקלט, כאן, איפה זה מתבצע, איך זה מתבצע, הבנתי שפתחו פה לשכת תעסוקה פנימית, של המקום.

מיכל רוזין: בקיצור, אנחנו נשמח באמת להתחיל בסיור, אחרי אם תרצו לומר משהו לפתיחה, וחברי הכנסת, אם ירצו להגיד משהו לפתיחה, אבל אני באמת מציעה שנשמור את הדברים אחרי שנראה בעיניים.

<אשר שריקי: ברשותך.

<אשר שריקי: אל"ף, ברוכים הבאים, בוקר טוב לכולם, שבוע טוב.

<אשר שריקי: מי שלא מכיר, שריקי אשר, מפקד המחוז.

<אשר שריקי: אלברט שיושב משמאלי הוא מפקד מתקן סהרונים וכרגע הוא גם נושא באחריות על המתקן הזה, ממלא המקום של המפקד כרגע במתקן חולות, מנחם, יושב פה משמאל, וענבל, נציגת משרד הפנים, שכולכם, להערכתי, מכירים.

<אשר שריקי: אני מציע ואני מצטרף לדעתה של חברת הכנסת מיכל רוזין, שנצא ונראה את הדברים בעין קודם.

<אשר שריקי: רק לפני זה, ב-60 שניות על אלברט יראה לכם פה על המפה שנמצאת בגב שלכם איך נראה כל המתקן הזה בגדול, ממבט על, ממעוף הציפור, ואחר כך אנחנו נצא לסיור בשטח.

<אשר שריקי: אלברט, בבקשה.

<אלברט אבוחצירה: ברוכים הבאים.

<אלברט אבוחצירה: אני אציג את מתקן חולות, שהתחלנו באכלוס שלו ובהפעלתו.

<אלברט אבוחצירה: כמובן שהכול הולך אפילו לא כמו שחשבנו, חשבנו שבהתחלה יהיה קשה, אבל נכנסנו לתהליך ואני יכול להגיד לכם שגם השוהים כבר אומרים לי, כי אני מכיר אותם מסהרונים, יותר טוב שמש והתחלנו להתרגל.

מיכל רוזין: כן, בהתחלה המעבר היה להם מאוד קשה.

<אלברט אבוחצירה: כן, אבל היום אני חושב שהצלחנו למסד את זה.

<אלברט אבוחצירה: אנחנו מדברים על מתקן חולות.

<אלברט אבוחצירה: פה זה מתקן חולות, כאשר איפה שהצבעוני אנחנו מדברים על מגורים.

<אלברט אבוחצירה: כיום מה שאנחנו מאכלסים זה פלח 3, את A ו-B, כאשר ב-A יש את הסודנים.

<אלברט אבוחצירה: אנחנו עושים הפרדה, כי הם רוצים את זה.

<אלברט אבוחצירה: היתר, כאשר נצטרך לאכלס, אנחנו נאכלס את פלח 3 כולו, כאשר כולו מוכן.

<אלברט אבוחצירה: אם היום מגיעים 1,120 אנחנו יכולים לאכלס את כולו, כמובן שאנחנו כבר מכינים את פלח 6, 8 ו-9 גם לאכלוס.

<אלברט אבוחצירה: סך הכול כל שלושה הפלחים אמורים לאכלס 3,360.

<אלברט אבוחצירה: פלח 2 הוא פלח מנהלה, כל מה שקשור במרפאה, משוכללת, וכל מה שקשור ברשות ההגירה, משרדי ממשלה, משרדי שב"ס, כאשר חשוב לציין שכל התנועה במתקן, מ-6 בבוקר עד 10 בלילה פתוח לצאת מהמתקן, בתוך המתקן, להסתובב, להגיע לרשות ההגירה, להגיע למרפאה, להגיע לכל תחום שהוא צריך בתוך המתקן.

<אשר שריקי: רק הארה פה, ב-א', התנועה כוללת מעבר בין הפלחים.

<אשר שריקי: זאת אומרת שוהה שנמצא בפלח 3 יכול ללכת לפלח 8, לראות את החברים שלו, כשנתחיל לאכלס אותו.

איילת שקד: כמה יש היום?

<אשר שריקי: 303.

איילת שקד: ועוד 67 מגיעים היום?

<אשר שריקי: אמורים להגיע.

<אלברט אבוחצירה: לא רק זה, אנחנו התחלנו עם 480 פה, מי שהפר את הכללים עבר לסהרונים ובימים האלה אנחנו מתחילים להחזיר.

<אלברט אבוחצירה: עבר חודש ואנחנו מתחילים להחזיר.

איילת שקד: הם מועברים רק לחודש לסהרונים?

<אלברט אבוחצירה: תלוי בנסיבות.

מיכל רוזין: מי מועבר לחודש לסהרונים?

מיכל רוזין: פספסתי.

איילת שקד: מי שמפר את התנאים.

מיכל רוזין: כן, המינימום זה חודש ואחר כך.

<אלברט אבוחצירה: כן, אנחנו כבר נמצאים בתהליך של חזרה לפה.

שמעון סולומון: האם המנהיגים של המחאה, כולם נכנסו לכלא?

<ענבל משש: לסהרונים.

<ענבל משש: הם הועברו לסהרונים לשלושה חודשים.

שמעון סולומון: בגלל ההנהגה שלהם.

<אלברט אבוחצירה: לא בגלל ההנהגה, כל מי שהיה בירושלים, על פי רשות ההגירה - - -

<ענבל משש: אם יורשה לי, ההעברה למשמורת היא כמובן צריכה להיות כנגד איזה שהיא הפרה.

<ענבל משש: החוק קובע בדיוק אילו הפרות שוהה - - -

שמעון סולומון: אני שואל מי זה, זו ההנהגה או שזה - - -?

<ענבל משש: אנחנו לא בוחנים הנהגה או לא הנהגה, אנחנו בוחנים באופן פרטני.

<ענבל משש: ככל ששוהה, דייר בתוך המשמורת, הפר את כללי ה - - -

מיכל רוזין: מי שעבר את ה-48 שעות.

<ענבל משש: קרי יצא מעל 48 שעות ולא חזר, מוחזר למשמורת.

<ענבל משש: כמובן שמפעילים שיקול דעת בנסיבות ומי שהפר באופן חוזר ונשנה את הכללים גם הועבר למשמורת.

<ענבל משש: אמרתי, כמובן בהתאם לשיקול דעת.

<אלברט אבוחצירה: חשוב לציין שכמו שאנחנו רואים, הצבעים זה מגורים של השוהים, בכל מבנה מגורים כזה יש 14 חדרים, כאשר בכל חדר עשרה שוהים, כאשר אני יכול להגיד שהחדרים האלה הכי מרווחים בכל מתקני שב"ס שאנחנו מכירים.

מיכל רוזין: עשרה בחדר, לא שמונה.

מיכל רוזין: בהתחלה דובר על שמונה.

מיכל רוזין: עם שירותים ומקלחת לעשרה איש?

<אלברט אבוחצירה: עם שירותים ומקלחת, ויש עוד פינה שם.

מיכל רוזין: טוב, אנחנו נראה את זה בעיניים.

<אלברט אבוחצירה: מה שחשוב לי, שלא תלכו לאיבוד שם.

<אלברט אבוחצירה: אנחנו רואים את המתקן כזה קטן, אבל - - -

מיכל רוזין: כולנו נלך אחריכם.

מיכל רוזין: יש לי שאלה אליך לסיום ואז באמת נצא לראות בשטח.

מיכל רוזין: הסוהרים, הבנתי שהייתה בעיה עם סוהרים מסהרונים, מינו סוהרים על ידי השב"ס לבוא להיות כאן במתקן, הבנתי ששולמה תוספת, אני בודקת אם זה נכון, של 30% בשכר, כי היה באמת קושי להביא לכאן כוח אדם, האם זה נכון?

<אלברט אבוחצירה: לא, אנחנו לא מכירים דבר כזה.

<אלברט אבוחצירה: מה שחשוב, אני חייב לציין, שכל מי שנמצא היום במתקן הזה, כל סוהר, עבר הכשרה של חמישה ימים רצופים מכל מיני גורמים.

מיכל רוזין: מי העביר את ההכשרה?

<אלברט אבוחצירה: שב"ס, רשות ההגירה, כל מי שנמצא במקום.

מיכל רוזין: גם משרד המשפטים היה מעורב?

<אשר שריקי: היועץ המשפטי שלנו.

<אלברט אבוחצירה: היועץ המשפטי שלנו העביר את כל הנושא של החוק.

<אלברט אבוחצירה: מה שהיה חשוב לנו זה התפיסה של הסגל, התפיסה בין שוהים, בין מתקן פתוח לסגור.

<אלברט אבוחצירה: אנחנו רואים שהסגל פה וגם האוכלוסייה יותר משוחררת מאשר היו במתקן סהרונים.

מיכל רוזין: לא מתקשים במעבר?

<אלברט אבוחצירה: לא.

<אלברט אבוחצירה: אני יכול להגיד שאני פה ושם, יש גם שינוי בתפיסה, גם של השוהים וגם של הסגל.

<אלברט אבוחצירה: כך שמהבחינה הזאת אני רגוע.

שמעון אוחיון: אתה יכול להגיד משהו על ההתנהלות של התזונה שלהם?

מיכל רוזין: נשמור את זה לאחרי?

שמעון אוחיון: טוב.

מיכל רוזין: נצא.

מיכל רוזין: נראה לי נכון יהיה לסייר ואז לשאול את השאלות.

מיכל רוזין: (בסיור – בדרך למרפאה:

מיכל רוזין: אני רוצה להבין, אם כל המתחם, אני מבינה שהוא נסגר ב-10, מדוע יש גדרות בין לבין מתחמים, אם אתה אומר שאפשר לעבור.

<אלברט אבוחצירה: הוא יכול לעבור עד 10 בלילה.

<אלברט אבוחצירה: עכשיו, בפנים הוא יכול לעבור עד 10 בלילה, לצאת מפה עד 10 בלילה, הכול חופשי, מ-10 בלילה סגור, אנחנו יכולים לדעת מי בפנים ומי בחוץ.

מיכל רוזין: בוא נדבר על המרפאה, אם אנחנו פה.

<אלברט אבוחצירה: המרפאה בשלב זה מופעלת על ידי מד"א, כאשר הם בליווי שלנו.

<אלברט אבוחצירה: התרופות שלנו, כל מה שצריך זה שלנו.

<אלברט אבוחצירה: אם יש תלונות של חוסר בתרופות, אפשר לשלול את זה, כי לא חסרות תרופות, בשב"ס יש הכול.

מיכל רוזין: ביום שישי בצהריים אני הרמתי אליו טלפון ואמרתי לו, 'תראה, היו פה מרופאים לזכויות אדם שבדקו אנשים - - -

<אלברט אבוחצירה: אני גם הייתי שותף לזה.

מיכל רוזין: ואנשים היו חולים והיה חסר להם תרופות, לא קיבלו ולא הסכימו להכניס להם.

מיכל רוזין: אני מדברת איתך על אקמול וכאלה.

<אלברט אבוחצירה: והסכמנו להכניס.

מיכל רוזין: נכון.

מיכל רוזין: ואחר כך נאמר לי, שוב, אני בודקת איתכם, שזרקו להם את התרופות.

<אלברט אבוחצירה: אף אחד לא זרק.

<אלברט אבוחצירה: הוראה שלי ניתנה - - -

<אשר שריקי: הוא היה במקום.

מיכל רוזין: בסדר, בשביל זה אני התקשרתי על המקום.

<אלברט אבוחצירה: באותו יום שישי הייתי פה והייתה שאילתה אם כן להכניס או לא להכניס, קיבלתי הנחיה להכניס, הם נכנסו עם זה.

<אלברט אבוחצירה: הם נכנסו עם התרופות, אף אחד לא לקח להם ואף לא ייקח להם ואף אחד לא יזרוק להם.

מיכל רוזין: תיכף אני אשאל שאלה רחבה יותר על העניין של מה נכנס ומה לא, כי אם זה מתקן פתוח והם יכולים לצאת, אז השאלה מה נכנס ומה לא, אבל לפני זה תאמר לי, עוד דבר שנאמר, שהיו כמה אנשים ששכבו במיטה ולא היו מסוגלים אפילו להגיע למרפאה ולא היו מסוגלים לצאת באמת, שהרופאים יבדקו אותם.

מיכל רוזין: האם יש איזה שהוא סבב, האם יודעים שאנשים שוכבים ולא מסוגלים לקום, להיבדק פה במרפאה וניגשים אליהם לבדוק אותם?

<אלברט אבוחצירה: אני יכול להגיד לך שהחבר'ה שלהם בפנים, ברגע שהם אומרים שמישהו לא מרגיש טוב, ואני הייתי עד לכמה מקרים שהגיע הרופא והחובשים והפרמדיק לתא שלו, למיטה שלו, הביאו אותו לפה לבדיקה ומפה לקחו אותם לבית חולים, ובדקו אותם.

<אלברט אבוחצירה: אין שום תלונות על טיפול רפואי.

שמעון אוחיון: מה גודל הצוות הרפואי פה?

<אלברט אבוחצירה: פה נמצא רופא, יש איש שב"ס, חובש, שהוא מלווה אותם ויש פרמדיק.

<מיקי דור: כן, שלושה איש.

מיכל רוזין: כל היום?

מיכל רוזין: בלילה?

<מיקי דור: כל היום, בלילה יש פרמדיק.

שמעון אוחיון: וזה יהיה בכל פלח?

<אלברט אבוחצירה: כן.

<אלברט אבוחצירה: אני יכול להגיד לך שאנחנו רוצים שהטיפול הרפואי פה יהיה על בסיס שב"ס, כי שב"ס יודע לתת את הטיפול הרפואי הכי טוב שיכול להיות.

מיכל רוזין: ולמה הוא לא על בסיס שב"ס כרגע?

<אלברט אבוחצירה: למה?

<אלברט אבוחצירה: כי נכנסו גופים ממשלתיים.

<אלברט אבוחצירה: כל גוף ממשלתי צריך לתת את ה - - -

<מיקי דור: - - - אנחנו נדרשנו לעשות את זה, עם כל הארגון מסביב, אז עשינו את זה דרך מד"א, זה הגוף היחידי שיכול היה להעמיד כוח אדם.

<מיקי דור: הבעיה זה כוח אדם.

<מיקי דור: אנחנו היינו שמחים אם השב"ס - - -

מיכל רוזין: שאלת המשך, הרי מותר להם לצאת מפה, הם יכולים גם לנסוע לבאר שבע, נדבר בהמשך האם הם יכולים באמת לנסוע, אבל הם יכולים להיכנס לסופר פארם ולקנות לעצמם לא משנה מה, דאודורנט ושמפו ואקמול.

מיכל רוזין: מי בודק מה הם מכניסים?

מיכל רוזין: האם בודקים מה הם מכניסים, איך מחליטים מה לא נכנס ומה - - -

<אלברט אבוחצירה: כל מי שמגיע לשער הכניסה מגיע עם הכרטיס שלו, עם האשרה שלו, אם הוא מביא איתו ציוד בודקים מה הוא מכניס.

<אלברט אבוחצירה: אם זה מזון, אנחנו לא מכניסים מזון, כי אם מחר תהיה פה איזה הרעלה, אני לא יודע מה הוא הביא איתו ומאיפה הוא הביא איתו, שיאכל את זה בחוץ.

<אלברט אבוחצירה: ציוד, מאפשרים להכניס, ביגוד, הנעלה - - -

מיכל רוזין: תרופות?

<אלברט אבוחצירה: כמובן שאם הוא מביא תרופה, אנחנו מביאים את זה פה למרפאה, רופא בודק, אם כן, הוא יקבל את זה.

<מיקי דור: למה הוא צריך להביא תרופות?

<מיקי דור: שאני אבין.

<אלברט אבוחצירה: לא חסר.

מיכל רוזין: לא, אני שואלת, בן אדם נכנס - - -

<מיקי דור: הם מקבלים בחינם הכול פה, הרופאים לזכויות האדם, זו הצהרה יפה, אבל יש פה - - -

מיכל רוזין: לא, זו לא הצהרה יפה, כנראה שהיה קושי.

<אשר שריקי: תסלח לי, זו אמירה היפותטית, אף אחד לא קונה תרופות.

מיכל רוזין: לא, אני שואלת - - - היפותטית?

מיכל רוזין: אל"ף, הנה, נתקלנו בזה שלא הכניסו תרופות.

<קריאה: מיכל, כדאי שניכנס.

מיכל רוזין: כן, בואו ניכנס, השאלה לאן ניכנס, לא נראה לי ש - - -

שמעון אוחיון: רופא אחד?

שמעון אוחיון: אז זה כמו הממוצע הארצי, זה 1 לכל 1,000 איש.

<מיקי דור: עכשיו אומרים 300, זה בערך פי שלושה.

שמעון אוחיון: פי שלושה מאשר הממוצע הארצי של אזרחי מדינת ישראל.

<ויקטוריה קסלר: אני ממשרד הבריאות, מפקחת ארצית על רפואה בקהילה.

<ויקטוריה קסלר: למרות שפה זה לא בקהילה.

<ויקטוריה קסלר: אני גם נציגה בשב"ס בכל מיני פורומים.

מיכל רוזין: נזוז למקום הבא?

מיכל רוזין: אתם צריכים מטריות?

מיכל רוזין: זו הכנה לפולין הלילה.

מיכל רוזין: לא לדאוג.

שמעון אוחיון: מיכל, אני מוחה על ההשוואה.

מיכל רוזין: לא, לא הבנת מה אמרתי, על הגשם.

שמעון אוחיון: מה לעשות?

שמעון אוחיון: אני רגיש.

שמעון אוחיון: (הקנטינה)

<אלברט אבוחצירה: הם יוכלו לשבת, לקנות מה שהם רוצים.

מיכל רוזין: איפה הם אוכלים עכשיו את הארוחות?

<אלברט אבוחצירה: את תראי.

<אלברט אבוחצירה: רק סבלנות.

<אלברט אבוחצירה: בינתיים פתחתי להם קנטינה, הם יכולים לבוא עם הכסף שיש להם, מזומן, לקנות מה שהם רוצים.

<אלברט אבוחצירה: לא רק ופלה, אתם יכולים לראות, יש שמפו, הכול.

<קריאה: שלום.

<קריאה: את מכירה את חברת הכנסת מיכל רוזין?

<קריאה: כמה עולה קוקה קולה?

איילת שקד: השוקולית אצלי עולה 15.

איילת שקד: אני יכולה לעשות קניות?

<קריאה: במזומן רק.

<קריאה: - - - הם מקבלים?

<אלברט אבוחצירה: 500 שקלים לחודש.

<קריאה: ויש כבר את הגמול שהם מקבלים על עבודות תחזוקה גם?

<אלברט אבוחצירה: יש גם, אבל עוד לא מוסדר.

<אלברט אבוחצירה: (המועדון)

<אלברט אבוחצירה: המועדון הזה פתוח 24 שעות ביממה, הוא ממוצג, 24 שעות ביממה, הם באים, יושבים, יכולים לראות טלוויזיה.

<אלברט אבוחצירה: החדרים פתוחים 24 שעות ביממה.

משה מזרחי: יש תחנה אריתריאית פה?

<אלברט אבוחצירה: יש אריתריאית, סודן, יש.

<אלברט אבוחצירה: יש 12 ערוצים.

מיכל רוזין: למה אין ספות?

מיכל רוזין: אפשר לתרום לפה ספות, משהו?

מיכל רוזין: שייראה כמו מועדון.

מיכל רוזין: אפילו בצבא היה לנו קצת - - -

<אלברט אבוחצירה: רבותיי, יש כיסאות.

<אלברט אבוחצירה: גם הכיסאות האלה הם זמניים, אנחנו קונים כיסאות איכותיים, כך שכל מה שיצטרכו יהיה פה.

<אלברט אבוחצירה: אני יכולה להגיד לך שיהיה פה.

<קריאה: למה הקנטינה במבנה מוגן?

מיכל רוזין: לא, זה זמני, הוא בונה קנטינה שאפשר יהיה לשבת לאכול.

<אלברט אבוחצירה: זה גם מוגן בגלל שזה נמצא בתוך האגף וחשוב לי שחס וחלילה לא יפרצו את זה, כי חברה חיצונית מנהלת את זה.

<אלברט אבוחצירה: פה זה 24 שעות ביממה וגם ממוזג.

מיכל רוזין: מה שאני אומרת, זה ריק, אפשר קצת לשים פה כורסאות או משהו, אחרת היו יושבים פה.

<אלברט אבוחצירה: מה שחשוב, שלכל 140 שוהים יש את המבנה הזה.

<אלברט אבוחצירה: כך שבמבנים השניים אנחנו נמצא עוד מבנה כזה ועוד חדר אוכל.

<קריאה: למה 140?

<אלברט אבוחצירה: לא, יש פה 280, אבל זה מחולק לשתיים, כך שלכל 140 יש מועדון כזה.

<אלברט אבוחצירה: מה שאת תראי פה עכשיו, יש אותו רק ל-140.

<אלברט אבוחצירה: כל 140 יש.

<אלברט אבוחצירה: בכל פלח של 1,220 יש שמונה מבני מגורים, כאשר בכל 280 יש איש סגל אחד, שאם יש בעיות, משהו, פונים אליו.

מיכל רוזין: תגיד לי, יש פה איזה שהיא פעילות שהיא מעבר ללשבת מול טלוויזיה.

מיכל רוזין: יש פעילות ספורטיבית?

מיכל רוזין: מתקני ספורט להפעיל את הגוף?

מיכל רוזין: חוג אחרי הצהריים.

<אלברט אבוחצירה: יש.

<אלברט אבוחצירה: את תראי הכול.

<אלברט אבוחצירה: יש לנו פה קצינות חינוך, שאמורות - - -

מיכל רוזין: מהצבא?

<אלברט אבוחצירה: תיכף תראו כיתת לימוד שפתחנו, הם יהיו פה.

מיכל רוזין: של השב"ס?

<אלברט אבוחצירה: של שב"ס.

<אלברט אבוחצירה: אנחנו מספקים להם ציוד ספורט, הכול בהתחלה.

<אלברט אבוחצירה: איך שפתחנו סיפקנו להם שש בש, דומינו, הכול.

<אלברט אבוחצירה: אני יכול להראות לך תמונות, לקחו את הכול, שברו וזרקו.

מיכל רוזין: מהכעסים.

<אלברט אבוחצירה: כן, מהכעסים.

<אלברט אבוחצירה: אבל עכשיו לאט לאט אנחנו מתחילים לספק להם את זה.

<אלברט אבוחצירה: כדורים.

<אלברט אבוחצירה: עכשיו מתחיל להיות שיתוף פעולה.

מיכל רוזין: ייכנס פה, כמו שיש בערים, שאפשר - - -

<אלברט אבוחצירה: אנחנו נראה לך הכול.

<אלברט אבוחצירה: תאמיני לי, קצת סבלנות.

מיכל רוזין: בסדר, אני נותנת את הפרומואים.

<אלברט אבוחצירה: אני יכול להגיד לך שאני רגוע, כי יש פה הרבה שהם דוברי עברית.

מיכל רוזין: כן, כי הם הרבה שנים בארץ, בהבדל מאלה שהיו בסהרונים.

מיכל רוזין: כי לפה נכנסו גם כאלה שכבר היו בחוץ.

<אלברט אבוחצירה: בשביל להתפלל צריך לשטוף את הרגליים, לשטוף את הכלים, אנחנו ניכנס לחדר האוכל, שלוש ארוחות ביום.

<אלברט אבוחצירה: זה חדר האוכל.

<אלברט אבוחצירה: עוד פעם, אנחנו מדברים על 140.

<אלברט אבוחצירה: בצד השני יש עוד חדר אוכל כזה.

מיכל רוזין: באיזה שעות אוכלים?

<אלברט אבוחצירה: אנחנו מתחילים אפילו מחמש וחצי, על מנת שאם הם רוצים לצאת בשש בבוקר הם יוכלו לצאת.

מיכל רוזין: ואז הם גם יכולים ולצאת בשש בבוקר?

שמעון אוחיון: לאן הם יוצאים?

מיכל רוזין: אני הבנתי שההחתמה בשש וחצי בבוקר.

<אלברט אבוחצירה: לא.

<אלברט אבוחצירה: הרי אם הוא יוצא, אז הוא חתם כבר בשער, אז אין בעיה עם זה.

<אלברט אבוחצירה: אני מספק לו את האוכל, שהוא לא יילך רעב.

<אלברט אבוחצירה: מצדי אם הוא רוצה את האוכל, גם בחמש בבוקר אני נותן לו אותו.

<אלברט אבוחצירה: בחמש וחצי אוכלים ארוחת בוקר.

<אלברט אבוחצירה: כמובן שלא מחמש וחצי עד שש, אלא אפילו יכול להיות עד תשע, על מנת לאפשר לאנשים לצאת.

<אלברט אבוחצירה: לאחר מכן מ-12 ועוד פעם משש וחצי או שבע בערב עד עשר בלילה, כדי שיוכלו לחזור ולאכול ארוחת ערב.

מיכל רוזין: והאוכל, הוא לא מבושל פה, זה אוכל שאתם מביאים קייטרינג מבחוץ?

<אלברט אבוחצירה: לא, זה אוכל מבושל מקציעות, כמו שאוכלים בסהרונים אוכלים גם פה.

<אלברט אבוחצירה: אני יכול להגיד לכם - - -

מיכל רוזין: ומי שמחלק זה השוהים עצמם?

<אלברט אבוחצירה: זה השוהים.

איילת שקד: ומי מנקה?

<אלברט אבוחצירה: יש לנו בעיה כיום שהשוהים לא כל כך משתפים פעולה.

<אלברט אבוחצירה: יש לנו חברה חיצונית שמנקה.

מיכל רוזין: משה, חשוב שתשמע את ההסברים על האוכל.

איילת שקד: חברה חיצונית מנקה.

<אלברט אבוחצירה: יש לנו חברה חיצונית שמנקה את כל המקומות הציבוריים פה בתוך המתקן.

<אלברט אבוחצירה: אם הם היו רוצים לשתף פעולה, הם היו עושים את כל העבודות האלה והיינו משלמים להם, ומשלמים להם שכר יותר טוב מסהרונים, יותר מכל בתי הסוהר.

<אלברט אבוחצירה: יש כאלה שרוצים לעבוד, אבל הם עובדים מחוץ לפלח.

<אלברט אבוחצירה: יש לנו 16 שעובדים, אני מתכוון להרחיב את זה, כי בסך הכול אני יכול להעסיק פה קרוב ל-200 שוהים, ואדרבא, מעבר לדמי הכיס שהם מקבלים, ה-500 שקל לחודש, הם יכולים להגדיל את זה בצורה משמעותית ויכולים להיות להם - - -

מיכל רוזין: מה מקבלים פה לאכול?

מיכל רוזין: זה כמו בסהרונים?

<אלברט אבוחצירה: כמו בסהרונים, כמו בקציעות.

מיכל רוזין: הייתה טענה שהם לא מקבלים כל יום בשר או חלבון.

מיכל רוזין: הם מקבלים בעיקר אורז, הרבה מאוד אורז, מה שיצר גם קושי ביציאות וכדומה.

מיכל רוזין: כלומר באמת היה פה קושי של מזון מגוון וכמות.

<אלברט אבוחצירה: מה שמקבלים פה מקבלים בסהרונים.

<אלברט אבוחצירה: זה אותו מטבח מבשל, גם לקציעות, גם לסהרונים וגם לפה.

<אלברט אבוחצירה: אותו תפריט.

מיכל רוזין: השאלה אם הייתה בעיה של כמויות.

<אלברט אבוחצירה: שום דבר.

<אלברט אבוחצירה: אדרבא, אני יכול להגיד לך עוד משהו, היה פה נציג של האו"ם והיו נציגי הצלב האדום.

<אלברט אבוחצירה: הם אמרו לי, 'מה, את הכמות הזאת הם אוכלים?' הרי אני מביא אוכל גם לאלה שיצאו, כי אם הוא יבוא, או שהוא לא יוצא, אז מה שנשאר הם אוכלים.

<אלברט אבוחצירה: אני יכול להגיד לך, לא חסר אוכל, בכלל לא.

<אלברט אבוחצירה: הם מקבלים פה אפילו יותר מסהרונים, על בסיס הכמויות של - - -

מיכל רוזין: הטענות, גם כמות, שמעתי, וגם סוג האוכל, מגוון.

מיכל רוזין: כלומר הם אכלו מדי יום אורז עם לחם עם גבינה.

<אלברט אבוחצירה: לא, לא.

<אלברט אבוחצירה: חבל שאתם לא יכולים להיות פה.

<אשר שריקי: תישארו ותראו כמה אוכל.

<אלברט אבוחצירה: אוכל זה הדבר שלא חסר, אני יכול להגיד לך בכל שב"ס.

<אלברט אבוחצירה: אוי ואבוי אם מפקד בית סוהר, חסר לו אוכל בבית הסוהר.

<אלברט אבוחצירה: אני לא אתן ששוהה יהיה רעב, כי אם הוא רעב המיצים מייצרים לי אירוע.

<אלברט אבוחצירה: אני לא אתן לו.

משה מזרחי: מה התפריט היום?

משה מזרחי: אין מישהו שיכול להשיב לשאלה?

<אלברט אבוחצירה: אתם תראו.

משה מזרחי: מה אוכלים היום בצהריים.

<אלברט אבוחצירה: אני אביא לכם את התפריט.

<קריאה: בואו נראה, נטעם ו - - -

מיכל רוזין: לא, נטעם לא, לא נאכל להם אוכל, אבל אנחנו נשמח לראות.

<אלברט אבוחצירה: גם אם תאכלו לא יחסר לאף אחד אוכל, אני מבטיח לכם.

שמעון אוחיון: כי אתה ממילא מכין ל-300 ולא כולם נמצאים פה.

<אלברט אבוחצירה: כן, הם יוצאים, אז האחרים אוכלים.

<אלברט אבוחצירה: אני לא אזרוק את זה לזבל, בטוח.

מיכל רוזין: אפשר להראות לנו תפריט?

<אלברט אבוחצירה: כן, אתם תקבלו את התפריט.

שמעון אוחיון: כלומר אם אנחנו נאכל, עדיין יישאר להם.

מיכל רוזין: אנחנו לא נאכל, אבל - - -

שמעון אוחיון: לא התכוונתי.

<אלברט אבוחצירה: מה שכן חשוב לציין, וחשוב שתדעו, אני מרגיל אותם לאכול בחדר האוכל.

<אלברט אבוחצירה: אין את הדבר הזה לשבת ברצפה ולאכול.

<אלברט אבוחצירה: זה קצת קשה, אבל היום ברוך ה' הם יושבים ואוכלים והם מתחילים להפנים את המדיניות.

<אלברט אבוחצירה: בכל מבנה מגורים יש שתי כיתות לימוד, לכל 140 יש שני ממ"דים.

<אלברט אבוחצירה: מה שאין בשדרות, יש פה.

<אלברט אבוחצירה: ל-140 יש שלושה ממ"דים, שניים לבגירים - - -

<קריאה: הוא היה חייב להכניס את שדרות.

מיכל רוזין: בסדר, צודק, הוא תושב שדרות.

<אלברט אבוחצירה: ויש אחד לאלה שקרובים למועדון ולסגל.

<אלברט אבוחצירה: עכשיו ניכנס למגורים.

<קריאה: שתי כיתות לימוד ל-140 אנשים?

<אלברט אבוחצירה: יש פה שתי כיתות ל-140 ויש גם - - -

שמעון אוחיון: כל 140 יש שתי כיתות.

מיכל רוזין: מה מלמדים אותם?

משה מזרחי: יש מערכים יזומים?

משה מזרחי: שפה, מה?

משה מזרחי: עברית?

משה מזרחי: יצירה, מקרמה?

<אלברט אבוחצירה: אני יכול להגיד לך, המלחמות שלי לא עם הסודנים, המלחמות שלי עם האריתריאים.

מיכל רוזין: הוא יכול להסביר לך למה, הם יותר משכילים, יותר חזקים, אוכלוסייה יותר חזקה.

<אלברט אבוחצירה: לא, אני אסביר.

<אלברט אבוחצירה: אחד הדברים שאני מנסה להכניס פה זה את הניקיון.

<אלברט אבוחצירה: אני לא יכול להיכנס לחדר שלו ולהתחיל לשטוף לו את החדר, אבל להכניס את הנושא של ניקיון חייבים, כי זה היגיינה וכל מה שקשור.

<אלברט אבוחצירה: מה שאתם תראו פה במקומות הציבוריים, הכול יהיה מבריק, אבל בחדרים?

שמעון סולומון: אני יודע דבר אחד, האריתריאים הם משכילים, הם יכולים לשים בכיס הקטן הרבה אנשים מאיתנו, מבחינת היכולת, מבחינת החשיבה שלהם.

שמעון סולומון: עכשיו הם יעשו כל דבר כדי להראות לך שהם לא יעשו מה שאתה אומר להם.

שמעון סולומון: מרדנות.

שמעון סולומון: עם הזמן הם - - -

<אלברט אבוחצירה: אבל אנחנו באים בגישה - - - אני לא בא בגישה של איום או משהו, אני בא בגישה של היגיינה.

מיכל רוזין: כן, אבל עד שהם מגיעים אליך יש להם את כל המדיניות שמביאה אותם לפה.

שמעון סולומון: בסוף הם יבינו.

<אלברט אבוחצירה: כן.

<אלברט אבוחצירה: אני יכול להגיד לך שבסהרונים הם מבינים.

<אלברט אבוחצירה: בסהרונים אין לי איתם בעיה.

מיכל רוזין: דרך אגב, הם אמרו שהיה להם יותר טוב בסהרונים מאשר פה.

<אלברט אבוחצירה: לא, לא, לא.

מיכל רוזין: הם אמרו שהיה יותר מסודר, האוכל היה בזמן.

מיכל רוזין: היה פה כנראה בהתחלה ברדק.

מיכל רוזין: כנראה היה פה בהתחלה בלגן, הם עברו, חלק שכחו שם את מברשות השיניים, לא היו להם דברים, הם באו לכאן, הם אמרו, מבחינתנו כלא זה כלא ולכן המעבר הזה - - - הם לא הבינו מה ההבדל ולמה ופה עוד לא היה מאורגן מספיק, אז הם הרגישו שיש פה - - -

<אלברט אבוחצירה: אם הזכרת את הנושא של מוצרי היסוד האלה, אז אני יכול להגיד לך שכל מי שנמצא במתקן הזה קיבל אימונית, קיבל טריקו, גופיות, תחתונים, קיבל מברשת שיניים, משחת שיניים.

מיכל רוזין: מה עם נעליים?

מיכל רוזין: הם הולכים, הבנתי, בלי נעליים.

מיכל רוזין: עם כפכפים וסנדלים.

<אלברט אבוחצירה: נעלי בית, כל אחד קיבל מעיל אזרחי, שהוא יוכל ללכת איתו ולא יסתובב עם מעיל שב"ס.

<אלברט אבוחצירה: כל אחד שיצא מסהרונים קיבל באופן אישי מעיל אזרחי ואתם יכולים לראות את ה - - -

מיכל רוזין: אבל מה עושים עם נעליים?

מיכל רוזין: הבנתי שאין להם נעליים.

<אלברט אבוחצירה: נעליים הזמנו.

<אלברט אבוחצירה: אבל אני יכול להגיד לך, עכשיו תסתובבי בחטף, אני לא סיפקתי להם, תראי לי אחד שאין לו נעליים.

<אלברט אבוחצירה: אולי בודדים, והזמנו והם יקבלו.

<אלברט אבוחצירה: בואו נעשה פה סיבוב.

משה מזרחי: אם הם במתקן כלא והם באים לחופש, לחירות פה, אז זה טראומטי.

מיכל רוזין: לא, אני מבינה, אבל אין להם נעליים.

משה מזרחי: אני הייתי אומר לך משהו, אמרתי את זה אז כשביקרנו בסהרונים, מה שהם מקבלים פה זה הרבה יותר טוב ממה שיש להם ברחובות.

<אלברט אבוחצירה: לכל 140 שוהים יש מכונת כביסה, חצי תעשייתית, מייבש כביסה, כמובן מתקנים לייבוש כביסה.

<אלברט אבוחצירה: יש פה שוהה שעובד, הוא מכבס להם ואנחנו משלמים לו שכר.

<אלברט אבוחצירה: חשוב לי שלא כל אחד ייגע במכונות, אז אני משלם לו.

מיכל רוזין: וחומרים והכול?

<אלברט אבוחצירה: הכול אנחנו מספקים.

מיכל רוזין: נקווה שהוא לא עושה מסחרה של למי אני אסגור את המכונה ולמי לא.

<אלברט אבוחצירה: לא, זה לא עובד ככה.

<אלברט אבוחצירה: אצל הפליליים אפשר, פה לא.

<אלברט אבוחצירה: יש להם פה מספרה.

<אלברט אבוחצירה: פה מתוכננת להיות מספרה, צריך להגיע הכיסא של הספר וזה יעבוד כמו בעיר.

מיכל רוזין: תאמין לי, בית מלון.

מיכל רוזין: אפרופו פסח, אתם תשמרו כשרות?

<אלברט אבוחצירה: אם הם ירצו, כן.

מיכל רוזין: מה זה אם הם ירצו?

מיכל רוזין: אני שואלת ברצינות.

<אלברט אבוחצירה: מה שאנחנו מספקים זה על פי בקשתם.

מיכל רוזין: זה יהיה אוכל כשר?

<אשר שריקי: לא, זה יהיה במתכונת כמו של הביטחוניים.

<אשר שריקי: הם לא מקבלים כשר.

<אשר שריקי: אני לא יכול להכריח אותו לאכול מצות.

מיכל רוזין: זהו, אני חושבת על כמות האנשים שיעמדו בתור למרפאה.

<אלברט אבוחצירה: אנחנו מספקים לארבעה ימים לחם ולאחר מכן זה מצות.

<אלברט אבוחצירה: בעבר בעבר זה היה על בסיס מצות, לא היו ארבעה ימים ולא שלושה ימים.

<אשר שריקי: את יודעת, אפרופו, חברת הכנסת רוזין, להבדיל אלף הבדלות, הביטחוניים מעדיפים מצות.

מיכל רוזין: באמת?

מיכל רוזין: למה?

<אשר שריקי: הם אוהבים את זה הרבה יותר.

<קריאה: הם מטורפים על מצות.

<אשר שריקי: נכון, גם הביטחוניים, תושבי השטחים.

<אלברט אבוחצירה: מה שחשוב, אנחנו מדברים על חדר לעשרה שוהים כאשר בכל חדר, אמרנו, יש מקלחת, יש שירותים.

<אלברט אבוחצירה: מה שאין ב - - -

איילת שקד: הם מנקים את החדר שלהם?

<אלברט אבוחצירה: הם מנקים את החדר שלהם.

<אלברט אבוחצירה: לכל שוהה יש חדר - - -

שמעון אוחיון: זה סודנים או אריתריאים בחדר הזה?

<אלברט אבוחצירה: פה זה סודנים.

מיכל רוזין: תגיד לי, אם יש לכם הרבה מקום, למה לצופף עשרה בחדר?

מיכל רוזין: לא בגלל המקום של החדר, אלא בגלל השירותים והמקלחת.

מיכל רוזין: שירותים לעשרה אנשים?

<אלברט אבוחצירה: אני יכול להגיד לך שגם אצלי בבית יש מקלחת ושירותים ואנחנו שמונה בבית.

מיכל רוזין: אוי ואבוי.

<אלברט אבוחצירה: מה נעשה?

מיכל רוזין: ההורים שלי פעם אמרו לי, כשגרתי עם החבר, אנחנו חושבים שהגיע הזמן שתצאי החוצה, יש גבול ל - - -

<אלברט אבוחצירה: את יודעת מה היתרון?

<אלברט אבוחצירה: שבבית אצלי אני צריך לחכות שהדוד יידלק ושיהיו מים חמים, פה יש 24 שעות מים חמים, על בסיס גז.

מיכל רוזין: אבל שירותים לעשרה אנשים?

מיכל רוזין: או שיש גם שירותים ציבוריים?

<אלברט אבוחצירה: לא.

<אלברט אבוחצירה: אבל אני לא מרגיש שחסר למישהו שירותים.

מיכל רוזין: לא, סתם אני שואלת, כי יש מרחב כרגע, אין צפיפות.

<אלברט אבוחצירה: אין צפיפות מבחינת גודל התא.

מיכל רוזין: לא, זה אני הבנתי, אבל אני אומרת שיש לכם - - -

שמעון אוחיון: לא, היא אומרת שאם אתה מכניס עשרה ויש שירותים אחד, השאלה אם לא כדאי להוסיף שירותים ציבוריים, למקרי חירום.

שמעון אוחיון: זה נכון.

שמעון אוחיון: אני לא יודע איך הסתדרו, גם אנחנו היינו שמונה, שישה ילדים וזוג הורים ושירותים אחד.

<קריאה: אנחנו בינתיים חמישה עם אחד.

<אשר שריקי: אפרופו הטלכרדים, מותר להם להחזיק פה פלאפונים.

<אשר שריקי: (בחצר)

מיכל רוזין: בואו נדבר איתם.

מיכל רוזין: שלום.

מיכל רוזין: אני מיכל רוזין, שמעון סולומון.

<שוהה: יש לנו בעיה פה, במשרד הפנים אמרו 5,000 שקל וישחררו.

<קריאה: מיכל, לא הבנתי מה זה ה-5,000 שקל.

מיכל רוזין: מי אמר לכם - - -

<שוהה: יש עורך דין.

שמעון סולומון: 5,000 למי שילמתם?

<שוהה: למשרד הפנים.

מיכל רוזין: לעורך דין או למשרד הפנים?

<שוהה: למשרד הפנים.

שמעון אוחיון: בשביל?

<שוהה: בשביל שמשחררים.

<קריאה: יש לו דוגמה של הקבלה.

מיכל רוזין: תראה לנו.

<ענבל משש: הוא מסתנן שהיה מעורב בפלילי, תקף את אשתו, ריצה עונש מאסר, ישב במשמורת בסהרונים, סברנו שלא צריך לשחרר אותו, בית הדין סבר שצריך לשחרר אותו והוא הופנה בהתאם למדיניות ולהוראות החוק למתקן הזה.

מיכל רוזין: אז מה זה ה-5,000?

<ענבל משש: בית הדין קבע לו ערבות לצורך שחרורו ממשמורת.

<קריאה: אבל העברה לפה?

<קריאה: זה מה שהיא אומרת.

<שוהה: לא העברה, לשחרור.

<קריאה: אבל מישהו לא ציין שזה לא ערבות, זאת אומרת שהם שילמו גם את זה וגם סכום של ערבות.

שמעון סולומון: אפשר לבדוק את זה?

שמעון סולומון: שנייה רגע.

שמעון סולומון: בבית המשפט מה פסקו לך?

<שוהה: הייתי שפוט לשלוש חודש, סיימתי ובאתי לסהרונים, יש לי שנה וחצי פה.

<ענבל משש: הוא ריצה עונש מאסר - - -

<שוהה: אני יכול לספר לך.

<שוהה: הלכתי לבית משפט לפני שישה חודשים, בבית משפט, אני לא עשיתי כלום, אמרו לי ש'עשית בלגן, עשית, דרבת משהו'.

<שוהה: בבית משפט, אם עשיתי בלגן היו שופטים אותי, אבל אני לא שפוט, אמרו לי 'לך הביתה'.

<שוהה: כאילו אפילו מי שעשה את - - - נחתך בסכין, לא יודע, הלבן הזה, נראה לי ערבי, חתכו אותו בסכין, לחבר, אבל אני נכנסתי לכלא, בכלא שופט אמר לי שחרור.

<שוהה: בבית המשפט השלום באבו כביר.

<שוהה: השתחררתי ואז פתאום הגיע משרד הפנים, 'יש חוק חדש אתה הולך לסהרונים'.

<שוהה: בסדר, הלכנו.

<שוהה: אני עשיתי עורך דין, עורך דין דניאל, שילמתי לו כסף 8,500, תוך שישה חודשים הגעתי למצב שחרור, לא מצב של חולות.

<שוהה: שילמתי, ועוד אמרו במשרד הפנים, הוא דיבר עם המשרד הפנים, אמרו לו 'תשלם כסף, 6,000 שקלים ו-10,000 שקל ערבות ואתה תשתחרר'.

<שוהה: אפילו שב"ס אמר לי, אני יכול להראות לך, קצין בסהרונים, אמר - - - קיבלתי את הקבלה של האוטובוס, כדאי לי ללכת לבחוץ.

<שוהה: הוא שאל אותי 'לאן אתה נוסע?

<שוהה: ' 'לבאר שבע'.

<שוהה: 'מבאר שבע?' 'לחיפה', אמרתי.

<שוהה: זה מה שאמרתי, פתאום הגיע משרד הפנים אמר לי 'תחכה שם', שב"ס אמר לי להמתין, 'משרד הפנים מביא לך בחזרה את הוויזה שלך'.

<שוהה: בסדר, חיכיתי חיכיתי, משרד הפנים הגיע פתאום, לקח אותי.

<שוהה: אמרתי למה?

<שוהה: למה זה קרה?

<שוהה: הראיתי את הפרוטוקול שלי, רשום הכול.

<שוהה: אמר לי 'זה בית משפט עשה לך, בית משפט ומשרד הפנים זה לא אותו דבר', אמר לי, אבל למה?

<שוהה: שילמתי כסף לזה.

<שוהה: כדי לשלם את הכסף הזה, מאיפה חיפשתי?

שמעון אוחיון: למה הוא הגיע לבית משפט?

<ענבל משש: זה בית דין לביקורת משמורת, שכנראה הורה - - - אני לא מכירה את המקרה באופן ספציפי, אבל זה בית הדין, כפי הנראה, לפי הסיפור שהוא מספר, הורה על השחרור שלו ובהתאם להוראות החוק ובהתאם למדיניות, שוהים שהיו מעורבים בפלילים מופנים לחולות.

מיכל רוזין: אבל בית המשפט שחרר אותו.

<שוהה: בית המשפט שחרר אותי.

<שוהה: תוך חמישה ימים משוחרר.

<ענבל משש: הוא היה מעורב בפלילים.

<ענבל משש: אני לא מכירה, אני מוכנה לבדוק את המקרה באופן ספציפי, אבל לפי מה שהוא מספר הוא היה מעורב בפלילים.

שמעון אוחיון: מה עשית?

שמעון אוחיון: למה בית המשפט שפט אותך?

<שוהה: אבל אמרו לי התערבת, אבל אני לא התערבתי.

<ענבל משש: באיזה עברות?

<ענבל משש: מכות?

<שוהה: כן, במכות, אמרו לי.

<שוהה: אבל אפילו, הם חתכו בסכין לבן אדם.

<ענבל משש: ואתה לא?

<שוהה: אני לא עשיתי כלום.

<שוהה: אני נעצרתי, מי שעשה לא הלך לכלא.

<שוהה: מי זה?

<שוהה: ערבי ישראלי, כאילו זה לבן.

<שוהה: אבל הגעתי לבית משפט.

<שוהה: אם אני עשיתי בלגן הייתי הולך לכלא, לא לשפוט - - - אבל למה אני לא שפוט?

<שוהה: למה תוך חמישה ימים קיבלתי שחרור?

<שוהה: אם אני עשיתי בלגן?

<שוהה: תוך חמישה ימים קיבלתי שחרור.

<ענבל משש: אני מוכנה לבדוק.

<ענבל משש: אבל אין פה - - -

<שוהה: אתה שומע?

<שוהה: שחררו אותי, הביאו אותי לסהרונים.

<ענבל משש: אתה מיוצג על ידי עורך דין?

<שוהה: לא, בבית משפט לא.

<ענבל משש: עכשיו אתה מיוצג על ידי עורך דין?

<שוהה: עורך דין ממשלה.

<שוהה: כאילו שופט שפט אותי בבית משפט שלום.

<שוהה: פה, עורך דין ייצג אותי, אמרו לעורך דין 'תגיד לו לשלם כסף', שילמתי 6,000 שקל ו-10,000 ערבות - - - אבל למה הגעתי לפה?

<ענבל משש: בית משפט השלום שחרר אותך?

<שוהה: מזמן זה בית משפט שלום.

<ענבל משש: אוקיי, זו ערבות שלא אנחנו קבענו.

<ענבל משש: שילמת את זה במזכירות בית המשפט.

<שוהה: לא, במשרד הפנים שילמתי.

משה מזרחי: דברים מהסוג הזה שהם מתארים פה אמורים להיות מתועדים אצלך בתיק?

<ענבל משש: בוודאי.

משה מזרחי: הוא היה, נשפט, היה בכלא, השתחרר בערבות, החלטות של בית דין.

<ענבל משש: בוודאי, בוודאי, בוודאי.

משה מזרחי: כלומר תיקחי את שמו ואת שמו של זה שדיבר - - -

<ענבל משש: אותו אני מכירה.

<ענבל משש: כן.

משה מזרחי: ותוכלי להגיד לנו בדייקנות על מה הוא מדבר?

<ענבל משש: בוודאי.

<ענבל משש: זה לא מפתיע, כי יש פה 79 מסתננים שהיו מעורבים בפלילים.

שמעון סולומון: אל תתגונני, אנחנו רוצים לדעת - - -

<ענבל משש: אני לא מתגוננת, אני מדברת על עובדות.

<ענבל משש: אני לחלוטין לא מתגוננת.

שמעון סולומון: אנחנו באנו ללמוד פה.

משה מזרחי: אני שואל, אבל - - -

<ענבל משש: על פניו - - -

משה מזרחי: לכן אני שואל אם יש תיק, תוכלי לתת לנו תשובה ניצחת על מה שהוא אומר.

<ענבל משש: בוודאי, אבל אני לא מבינה את עצם השאלה.

<ענבל משש: מה השאלה.

מיכל רוזין: זה הגיוני, הוא שואל האם מי שנמצא פה מתועד בגלל שהוא סודני, הסתנן, על פי המדיניות, או שאת יודעת גם את כל ההיסטוריה, מה הוא עבר, מה קרה איתו.

מיכל רוזין: זו הייתה השאלה, שאלה תמימה.

<ענבל משש: אז אני אסביר.

משה מזרחי: גם אם היא לא תמימה, היא צריכה לענות עליה.

משה מזרחי: גם על שאלות לא תמימות.

שמעון סולומון: אנחנו שואלים שאלות, אנחנו לא באנו לחינם פה.

שמעון סולומון: לא באנו בשביל שתגידי לנו ואנחנו נצדיע ונלך.

שמעון סולומון: אנחנו בודקים דברים.

שמעון סולומון: לכן תסבירי לנו לפרטי פרטים, אנחנו רוצים לדעת.

שמעון סולומון: האם עכשיו תוכלי להסביר לנו בדיוק מה המצב שלו אחרי שתבדקי?

<ענבל משש: אני יכולה להסביר לך ככלל.

שמעון סולומון: אין ככלל.

שמעון סולומון: את לא מבינה מה שאני שואל.

<ענבל משש: לגבי שני מקרים ספציפיים, שלא הכרתי, ואני מסבירה לך - - -

משה מזרחי: סתם בתור דוגמאות, לקחת ולהגיד - - - אנחנו שומעים פה כל מיני טענות.

משה מזרחי: מאוד יכול להיות שיש לך תשובות נורא טובות לתת לנו, מתוך התיק.

<ענבל משש: לא, אז אני מסבירה שוב - - -

משה מזרחי: ובזה נגמר העניין.

<ענבל משש: לא, אני מסבירה - - -

משה מזרחי: אני רוצה להקל עלייך ואת ממשיכה.

שמעון אוחיון: אני מציע שהיא תיקח את המקרים הללו ותיתן לנו תשובות.

<ענבל משש: אני לא הבנתי את עצם השאלה, אבל בסדר.

<שוהה: אני לא הגעתי לכלא, זה אותו כלא, נשבע לכם, תדעו, אנחנו נראים פה עכשיו אנחנו חמודים, כאילו בפנים, אבל פה מאוד קשה.

<שוהה: למה שילמנו כסף - - - ?

<שוהה: למה - - -? זה כלא.

<ענבל משש: אני לא הבנתי בכלל, מה השאלה?

<ענבל משש: למה הוא כאן?

<ענבל משש: החוק קובע שכל מי שיש קושי בגירושו יכול להיות מופנה למרכז לפי החוק.

<ענבל משש: מה השאלה עכשיו?

משה מזרחי: היית בסהרונים?

<שוהה: כן.

משה מזרחי: יכולת לצאת מסהרונים?

<שוהה: לא יכולתי לצאת.

משה מזרחי: מפה אתה יכול לצאת?

<שוהה: אבל לאן אני יוצא?

שמעון סולומון: איך קוראים לך.

<ענבל משש: ענבל משש.

שמעון סולומון: מה התפקיד שלך?

<ענבל משש: אני ראש תחום, אחראית על הפעילות של רשות ההגירה.

שמעון סולומון: אז אני רוצה שתדעי, אנחנו לא מקבלים פה תשובות כאלה.

שמעון סולומון: למה את מתגוננת?

שמעון סולומון: אנחנו - - -

<ענבל משש: אני מדברת איתך - - -

משה מזרחי: עכשיו אם היו אומרים לך, שם בסהרונים או פה, איפה היית רוצה?

<שוהה: - - -

שמעון סולומון: מה הסיפור שלהם?

שמעון סולומון: מה הייתה הנקודה שבה הבאתם אותם לפה, בעבור מה?

<ענבל משש: הוראות החוק ומדיניות הממשלה.

<ענבל משש: אם הוא היה מגיע ללשכה בתל אביב ומקבל - - -

מיכל רוזין: בוקר טוב, שלום.

מיכל רוזין: חברת הכנסת מיכל רוזין, נעים מאוד.

מיכל רוזין: מתורגמן?

<מוחמד: כן.

מיכל רוזין: לאיזה שפה?

<מוחמד: ערבית.

<אלברט אבוחצירה: יש אפשרות לכל שוהה שנמצא היום במתקן להגיע לפה ולהגיד 'אני רוצה לעבוד', הוא נרשם פה ויש לו כרטיס עבודה.

<אלברט אבוחצירה: הוא מקבל פנקס עבודה, נרשם לו על ידי מי שמעסיק אותו בתוך המתקן מאיזה שעה עד איזה שעה הוא עבד, לא מרמים אף אחד ולא יבוא ויגיד כן עבדתי/לא עבדתי, הכול נרשם, כמה הוא עבד, ולפי זה הוא מקבל את השכר.

איילת שקד: והיום אתה אומר שהם בינתיים לא רוצים לעבוד.

<אלברט אבוחצירה: היום הם לא רוצים.

<אלברט אבוחצירה: יש 16 שמוכנים לעבוד, אבל בגלל הלחץ החברתי הם עובדים מחוץ למגורים, בכל מיני עבודות, תחזוקה, ניקיון.

<אלברט אבוחצירה: אני באמת שהייתי רוצה, כמו בסהרונים, להעסיק כמה שיותר.

<אלברט אבוחצירה: כי איך אני אומר?

<אלברט אבוחצירה: אם הם עסוקים הם לא מעסיקים.

מיכל רוזין: אז איך אתה באמת פועל ביחד איתו?

מיכל רוזין: למה הם לא רוצים לעבוד?

<מוחמד: אני לא יודע.

<מוחמד: אנשים צריכים עבודה יילכו לפה, לא צריך עבודה - - - יש אנשים שצריכים עבודה, יש אנשים שלא צריכים.

מיכל רוזין: לא צריכים כי הם לא צריכים כסף, או שהם לא רוצים לעבוד פה, כי זה בתוך המתקן?

<מוחמד: הם לא צריכים - - -

מיכל רוזין: מה אתם עושים כדי לעודד אותם לעבוד?

<מיכאל זלודובסקי: קודם כל סתם דוגמה, אם בן אדם הגיע לכאן והוא מבקש עבודה, קודם כל יש נהלי בטיחות בכל השפות, שפה ערבית, אמהרית, תיגרית, אנגלית, עברית, הוא קורא את הכללים, חותם על זה, אחר כך קורא וחותם על ההסכם שהוא מוכן לעבוד.

<מיכאל זלודובסקי: סתם דוגמה, הנה, פה, כללי בטיחות בשפה העברית.

<מיכאל זלודובסקי: זה אותו דבר.

מיכל רוזין: זה מוקרא להם בעל פה גם?

<מיכאל זלודובסקי: כן, הוא קורא את זה, אני מסביר לו.

<מיכאל זלודובסקי: אחר כך הוא יקבל כרטיס, אחר כך אני אלך איתו לרופא, אני אקח אותו לרופא, הרופא ייתן לו אישור ואנחנו שואלים אותו - - - ניקיון, ספרות, גינון, עבודות שטח.

מיכל רוזין: כמה הוא מקבל?

<מיכאל זלודובסקי: 20 שקלים ביום.

<אלברט אבוחצירה: זה בינתיים.

מיכל רוזין: מה זה בינתיים?

<אלברט אבוחצירה: עד שהשר לא יחתום על התקנות, הם מקבלים 20 שקלים.

<אלברט אבוחצירה: במידה שזה יהיה יותר הם יקבלו - - - זה יותר נכון מקדמה.

<אלברט אבוחצירה: אם יוחלט שזה יהיה 40 שקל, הם יקבלו את הכול.

<קריאה: הם יקבלו אחורה גם?

<אלברט אבוחצירה: כן, בטח.

מיכל רוזין: לא הבנתי, למה מראש זה לא משולם?

<אלברט אבוחצירה: היום, באין תקנות, אז אנחנו - - -

מיכל רוזין: מי צריך להתקין את התקנות?

<אלברט אבוחצירה: השר אמור לחתום עליהן.

מיכל רוזין: השר לביטחון פנים?

<אלברט אבוחצירה: כן.

מיכל רוזין: בחוק, דרך אגב, הכול היה שר הפנים.

מיכל רוזין: הוא התעקש שבכול הוא יהיה.

מיכל רוזין: אנחנו הכנסנו מדי פעם 'בהתייעצות', אבל הוא התעקש שזה הכול יהיה.

<אלברט אבוחצירה: בכל מקרה, היות שיש חילוקי דעות אנחנו משלמים 20 שקלים בינתיים.

<אלברט אבוחצירה: אם יוחלט שיהיה יותר הם יקבלו יותר.

מיכל רוזין: כמה הם מקבלים בסהרונים?

<אלברט אבוחצירה: תלוי איפה.

<אלברט אבוחצירה: אם זה בתחזוקה, אם זה בחדר האוכל.

<אלברט אבוחצירה: בדרך כלל בחדר האוכל זה 12 שקל ליום, כי זה מזון ו - - -

מיכל רוזין: ובמקומות אחרים?

מיכל רוזין: מה השכר הכי גבוה?

<אלברט אבוחצירה: הוא יכול להגיע ליותר.

<אלברט אבוחצירה: אם לדוגמה יש פרויקט שאני צריך לשפץ אגף או משהו, אז אני משלם לו בהתאם לפרויקט והוא יכול להגיע להרבה כסף, הרבה הרבה כסף.

<איתי עצמון: השר לביטחון פנים, בהסכמת שר האוצר.

<איתי עצמון: (סיור בחצר)

<אלברט אבוחצירה: לכל 140 יש כזה מתקן.

מיכל רוזין: הביומטרי זה חובה?

<אלברט אבוחצירה: הביומטרי, ברגע שהוא יוצא מהאגף, על מנת שהדלת תיפתח לו, הוא רק שם אצבע והוא יוצא.

<אלברט אבוחצירה: אנחנו צריכים לדעת איפה הוא, אם הוא בפנים או בחוץ.

<אלברט אבוחצירה: אם הוא יוצא מהשער החוצה הוא לוחץ ביומטרי, אנחנו יודעים אם הוא בפנים או בחוץ.

<אלברט אבוחצירה: היום הכול ידני, ברגע שזה יהיה ביומטרי - - -

<אשר שריקי: ההיפך, זה בא להקל עליו.

<קריאה: ואם הוא לא רוצה, הוא חייב?

<אלברט אבוחצירה: כן.

<אלברט אבוחצירה: (סיור במועדונית)

מיכל רוזין: שלום.

מיכל רוזין: אתם מלמדים אותם על מה?

מיכל רוזין: אנחנו אחרי סוכות, לקראת מה?

<סופית קויימן: עכשיו אנחנו עושים עבודות על עץ השדה בשבעת המינים, אז צובעים ועשינו איתם יצירה, מכינים פרחים, עוטפים אותם, אחרי זה לוקחים לחדרים, בשבוע הבא, כשזה יתייבש, הם צובעים, יש לנו פה עצים מהמורה לאמנות.

מיכל רוזין: ולמה כל כך מעט מגיעים?

<מיה: מה שקורה זה שגם יש לנו חוג אמנות שמגיע לפה, הם פשוט אומרים אחד לשני לא להגיע.

<מיה: הם מעבירים אחד לשני 'אל תגיעו, אנחנו לא רוצים, אנחנו לא רוצים להגיע לחינוך', ואנחנו מבחינתנו מביאים להם גם את המדריכים ויש לנו גם מדריך לספורט שמגיע לפה.

<מיה: הזמנו עכשיו את כל הציוד והכיתה פה שלידנו תהיה כיתת ספורט, עם כל הציוד, ואנחנו קוראים להם.

<מיה: השיטה עובדת שאני שמה שלטים, הם מורידים אותם, אני אומרת להם, אני ממש מגיעה כל בוקר, אם זה לבוא לאחד אחד ולהגיד להם להגיע והם אומרים לי שהם לא רוצים.

מיכל רוזין: טוב, יש התנגדות לשתף פעולה.

<מיה: הם לא רוצים.

<מיה: בדיוק.

שמעון אוחיון: ואיך אלה מגיעים בכל זאת?

<מיה: יש כאלה שמגיעים.

מיכל רוזין: אז לא מתנכלים להם או משהו?

מיכל רוזין: אין התנכלות למי שכן מגיע, למי שמשתתף?

<מיה: לא.

<אלברט אבוחצירה: אם אני אדע שיש התנכלות, אני לא ארשה.

מיכל רוזין: לא, עצם זה שהם באו זה אומר שאין התנכלות.

שמעון אוחיון: זה משנה אם זה סודני או אריתראי?

שמעון אוחיון: מי בא לפעילות כזאת?

<מיה: הסודנים.

<מיה: האריתריאים - - -

שמעון אוחיון: האריתריאים לא.

<מיה: ממש בצורה - - - היה פה והגיעו שבעה והלכו.

<אלברט אבוחצירה: בסהרונים זה ההיפך, האריתריאים משתפים פעולה.

<סימה פרבר: בדיוק.

<סימה פרבר: אני עובדת בסהרונים כבר שש שנים.

<סימה פרבר: שם אנחנו פשוט עוצרים את ה- - - היו נכנסים עשרים והיינו מבקשים - - - כי הכיתה מלאה.

<סימה פרבר: פה זה מצב הפוך.

שמעון אוחיון: וחוץ מהפעילות האמנותית מה עושים?

<מיה: אני מביאה להם כדורי ספורט, ספרים.

שמעון אוחיון: יש תכנית ללימוד כללים, לימוד פרונטאלי, שיעורים בתחומים שונים?

<אלברט אבוחצירה: אנחנו נותנים פה רק חינוך בלתי פורמלי.

<מיה: הם מעל גיל 18.

<מיה: מעל גיל 18 לא נותנים פה (המשך הסיור)

<אלברט אבוחצירה: בפלחים 8-9 אנחנו נראה יותר מבנים כאלה, אלה מבנים להכשרה מקצועית.

<אלברט אבוחצירה: יכול להיות שבהמשך, אם יוחלט שתהיה הכשרה מקצועית וילמדו אותם מקצועות שיש במדינות שלהם, אז יש לנו מספיק - - -

מיכל רוזין: למה יש כוונה להכשיר אותם?

מיכל רוזין: מה המטרה?

<אלברט אבוחצירה: אני לא יודע אם יש מטרה כזו, אני אומר שאם תהיה מטרה כזו, אז יש כבר את המבנים מוכנים להכשרה מקצועית.

<אלברט אבוחצירה: מה שיוחלט, אנחנו מוכנים בהתאם.

מיכל רוזין: אפשר להכשיר אותם לבניין וחקלאות, צריך ידיים עובדות בישראל.

<אלברט אבוחצירה: אנחנו מדברים על הפלח הזה, שהוא מאכלס כ-1,120, בסך הכול המבנים האלה עדיין לא מאוכלסים אבל - - -

מיכל רוזין: רגע, איפה האריתריאים שאמרת שהם - - -

<אלברט אבוחצירה: האריתריאים נמצאים באגף פה.

<אלברט אבוחצירה: נלך לשם?

מיכל רוזין: כן.

מיכל רוזין: יש לנו את שמעון שהוא יכול לדבר איתם.

מיכל רוזין: (אגף האריתריאים)

מיכל רוזין: מדברים עברית קצת?

<שוהה: אנגלית.

שמעון סולומון: אני יכול לדבר איתם.

<שוהה: זה לא הגיע בכלל, זה לחמישה בבוקר הגיע, לאחרי צהריים זה לא הגיע ככה.

מיכל רוזין: לא הבנתי, זה לארוחת בוקר?

שמעון סולומון: זה הגיע לארוחת בוקר?

מיכל רוזין: זה קר, זה עכשיו הגיע.

<שוהה: זה לא היה בבוקר, אני לא אכלתי עדיין ארוחת - - -

מיכל רוזין: רגע, רגע.

<ישי: זה היה במקרר.

<ישי: אני פה מלווה את המקום הזה.

<ישי: זה כאן כל הבוקר.

<ישי: הייתה החלטה ביניהם לא להוציא את זה, כי הם ידעו שיש ביקור.

<ישי: לא להוציא את ארוחת הבוקר.

<ישי: האוכל הגיע עוד אתמול בלילה.

מיכל רוזין: מי אתה?

<ישי: אנחנו גם נפגשנו, ישי.

מיכל רוזין: תזכיר לי מאיפה?

<ישי: בקיבוץ.

<ישי: אני אגיד לך משהו.

<ישי: אני אחד הממונים במשרד הפנים.

<שוהה: אף אחד לא - - -

משה מזרחי: מה הם טוענים שם?

<שוהה: זה הגיע היום.

<שוהה: עכשיו זה הגיע.

<שוהה: אני לא אכלתי בבוקר.

<שוהה: אנחנו קמים בשעה 6.

<שוהה: אני קם בשעה 6, כדי לחתום.

<שוהה: אז למה אני לא ראיתי אוכל?

מיכל רוזין: כולם צריכים לקום כדי לחתום ב-6?

<קריאה: זה מגמתי עכשיו להביא את זה לפה ולהראות את זה.

<שוהה: תשמעי, קודם כל אנחנו לא ראינו את זה.

<שוהה: גם כן אנחנו לא מחלקים אוכל, הם צריכים לחלק לנו.

<שוהה: אנחנו לא אוכלים, כל הזמן, גם כן זה אחר.

<שוהה: כל הזמן בבוקר אנחנו לא אוכלים, ארוחת צהריים מביאים לנו אוכל.

משה מזרחי: מי הביא את זה לפה?

<שוהה: אנחנו לא יודעים.

משה מזרחי: לא יודעים מי הביא את זה?

<שוהה: לא יודעים, מתי אתם באתם - - -

משה מזרחי: באתם עכשיו ראיתם את זה פה ככה?

<שוהה: כן, כן.

משה מזרחי: אה.

משה מזרחי: אין לכם מושג מי הביא לפה.

משה מזרחי: באתם, מצאתם פה ארגזי אוכל.

משה מזרחי: תתפזרי מפה.

משה מזרחי: יאללה.

משה מזרחי: ממזרים, החבר'ה האלה.

משה מזרחי: באו מצאו פה את הארגזים.

מיכל רוזין: זה הערבות של ה-7,000 שקל.

משה מזרחי: של מי?

<שוהה: תראה, 7,000 שילמנו.

משה מזרחי: ראיתי.

משה מזרחי: הייתה פה בעיה, תיכף נעלה את זה בסיכום, אני בדקתי גם עם העורך דין של הצד השני.

מיכל רוזין: אני יכולה לקחת את זה?

<שוהה: את יכולה לקחת, כן.

מיכל רוזין: יש לך העתק?

<שוהה: יש לנו, כן.

משה מזרחי: בטוח?

<שוהה: כן, כן.

מיכל רוזין: שלא תישאר בלי זה.

מיכל רוזין: קח.

שמעון סולומון: צלמי את זה.

משה מזרחי: הם נפלו בקו התפר.

משה מזרחי: הוא והשני.

משה מזרחי: דיברנו עם עורך הדין שלו.

משה מזרחי: הם נפלו בקו התפר, בין החוק, יש החלטת בית משפט כולל הפקדה, מה שקורה, הכסף שלהם שבוי שם, מישהו צריך לטפל שהכסף ממשרד הפנים יחזור - - -

מיכל רוזין: יחזור אליהם.

משה מזרחי: או לבחון משפטית איך באמת - - -

מיכל רוזין: בסדר, אנחנו נטפל בזה.

משה מזרחי: החוק הצליח ללכוד אותם.

שמעון סולומון: יש עוד עניין, איך שהם משתחררים, הם מחכים ומביאים אותם לפה.

שמעון סולומון: בית המשפט משחרר אותם ומיד מביאים אותם.

מיכל רוזין: בסדר, אבל זה מותר על פי החוק.

מיכל רוזין: אין מה לעשות.

משה מזרחי: זו לא ערבות לשחרור להגיע הנה.

מיכל רוזין: טוב, חבר'ה, תודה, אנחנו רואים אתכם, שומעים אתכם, אנחנו מעלים את כל הטענות ואנחנו נמשיך להיאבק ולהעלות את הטענות ועכשיו אנחנו נשב איתם ונגיד את הדברים בצורה ברורה.

מיכל רוזין: תחזיקו מעמד.

מיכל רוזין: היום אתם מקבלים חברים חדשים שמגיעים לכאן.

מיכל רוזין: תחזיקו מעמד.

<שוהה: תודה.

משה מזרחי: בתיאבון.

<שוהה חדש: אני כמעט שש שנים.

מיכל רוזין: ומה, קיבלת זימון להגיע לכאן?

<שוהה חדש: כן.

מיכל רוזין: תוך 30 יום, והתייצבת היום, אני רואה.

<שוהה חדש: כן.

מיכל רוזין: כמה עוד התייצבו איתך?

מיכל רוזין: כמה הגיעו?

<קריאה: כרגע חמישה.

<אלברט אבוחצירה: מאיפה אתם, מאילת?

<שוהה חדש: מאילת.

מיכל רוזין: למה?

מיכל רוזין: יש הבדל?

מיכל רוזין: כי תל אביב הגיעו יותר מאוחר?

מיכל רוזין: טוב, תחזיקו מעמד.

מיכל רוזין: אנחנו פה כדי לבדוק את תנאי המחיה, אבל אנחנו גם נמשיך במאבק שלכם לזכויות אדם.

<שוהה חדש: תודה.

<שוהה חדש: (סיכום הסיור)

מיכל רוזין: אני רוצה לעשות איזה שהוא סבב ממש קצר, כדי שכולנו נוכל להגיע למרכז בשעה סבירה ולאן שצריך.

מיכל רוזין: אני רוצה לעשות סבב של משרדי ממשלה, אם יש משהו להוסיף, המשרד לביטחון פנים, משרד המשפטים, משרד הבריאות, משרד הרווחה, רשות האוכלוסין.

מיכל רוזין: מירב, את רוצה להתחיל?

<מירב שמואלי: אני אגיד רק שעוד לפני הביקור מה שעניין אותי, בסהרונים, בגבעון, אנחנו עשינו הכשרות לזיהוי קרבנות סחר בבני אדם לפי נוהל של השב"ס, אז מאוד עניין אותי לדעת אם ניתן לעשות הכשרות כאלה גם פה לצוות, אבל נאמר לי שהסגל פה עבד קודם בסהרונים ועבר את כל ההכשרות וכולם מכירים את הנוהל, אז במובן הזה זה בסדר.

<מירב שמואלי: מעניין אותי לדעת מה היה בהכשרה הזאת של החמישה ימים, אם הייתה התייחסות לנפגעי תקיפה מינית, גם אם זה לא סחר, כי חלקם עברו דברים מאוד קשים.

<אלברט אבוחצירה: גם הנושא הזה, במהלך ההכשרה של הסגל - - -

<אשר שריקי: לכלל הסגל, לאו דווקא לעובדים הסוציאליים.

<אשר שריקי: כולם.

<אלברט אבוחצירה: כן.

<אלברט אבוחצירה: על ידי קלרה.

מיכל רוזין: מי זו קלרה?

<אלברט אבוחצירה: קלרה, ראש תחום עבודה סוציאלית, היא הייתה בסהרונים והבאנו אותה לפה.

שמעון אוחיון: היא פה.

<אלברט אבוחצירה: אנחנו בכוונה העברנו אותה לפה.

מיכל רוזין: זאת אומרת שבהכשרה הזאת הנושא הזה עלה, גם הנושא של העינויים, כי אנחנו יודעים שיש גם השפעות של בריאות הנפש.

<מירב שמואלי: לפעמים אחרי הרבה זמן.

מיכל רוזין: בדיוק, שזה יכול לצוץ דווקא עכשיו, במיוחד כאלה שכן היו חופשיים, לאו דווקא אלה מסהרונים, שהיו חופשיים ופתאום מכניסים אותם לכאן, זה יכול לעורר את הפוסט טראומה בצורה מחודשת, לכן חשוב מאוד דווקא להידרש במקום הזה.

מיכל רוזין: ואתם יודעים, לפעמים זה יכול להיות מישהו שבא ומתלונן כל היום על כאבים ולא מוצאים לו שום דבר, כאבים פיזיים, כשבעצם העניין נפשי.

מיכל רוזין: אני יודעת שברווחה הקדישו לזה תקציב, אבל לא לגבי פרטני, אלא יותר קבוצות.

מיכל רוזין: מה קורה עם זה?

<ברכה וייס: הנושא הזה בהחלט בתהליך.

<ברכה וייס: ללא ספק הפניות הן מעטות מאוד והדרך היא דרך ריצ'ינג אאוט.

<ברכה וייס: זה סיפור תהליכי שהוא ממש בראשיתו.

<אשר שריקי: פה במתקן אין אף אחד ממשרד הרווחה.

מיכל רוזין: שזה לא בסדר, יש 11 תקנים שמשרד הרווחה תיקן למקום.

<אשר שריקי: אנחנו כרגע תקננו, אני חייב להגיד את זה לפרוטוקול, לאור זה שמשרד הרווחה לא הצליח להעמיד פה עובדים סוציאליים, תקננו אנשי שב"ס, שלוש עובדות סוציאליות במשרה מלאה, שלנו, כי חשוב שיקבלו פה מענה, קודם כל.

<אשר שריקי: אחר כך נראה מי ייתן מה ייתן, אבל קודם כל שתהיינה פה שלוש עובדות סוציאליות.

מיכל רוזין: אז למה בעצם זה המצב?

<ברכה וייס: ככל שאני יודעת זה ההסכם.

<ברכה וייס: ההסכם הוא כזה שהשב"ס מביא לכאן את התקינה ומשרד הרווחה מתקצב את זה.

<אשר שריקי: ההסכם היה הפוך.

<אשר שריקי: לא שאנחנו ניתן את השירותים הסוציאליים, אתם, אבל לא חשוב.

מיכל רוזין: אני אבדוק את זה עם מנחם וגשל, אני מבינה שהוא זה שהנהיג את הנושא.

מיכל רוזין: אני אבדוק איתו.

מיכל רוזין: בהחלט גם הבנתי מווגשל, שכן תהיה פה נציגות של משרד הרווחה.

<ברכה וייס: כפיקוח.

<אשר שריקי: גם פיקוח אין.

מיכל רוזין: נבדוק את זה איתו.

מיכל רוזין: נאמר פה שגם פיקוח אין.

מיכל רוזין: כלומר זה לחלוטין בידיים של השב"ס.

משה מזרחי: הוא מדבר על עובדות סוציאליות ואת מדברת על פיקוח.

משה מזרחי: זה משהו שונה.

שמעון אוחיון: לא, היא אומרת שהיא מתקצבת לשב"ס את אותם תקנים והיא אמורה לפקח, ופה הוויכוח.

<אשר שריקי: - - - כי אף אחד אחר לא נתן מענה.

מיכל רוזין: קצינות חינוך זה משהו אחר.

מיכל רוזין: משרד החינוך לא הקציב סכום למתקן חולות, לעומת זאת משרד הרווחה, אני יודעת שהוא הקציב סכום מאוד גדול וגם היה אמור להיות צוות פה.

משה מזרחי: וזה יהיה סידור הקבע?

<אשר שריקי: כנראה שכן.

מיכל רוזין: אני אבדוק את זה.

<אשר שריקי: הרעיון הראשוני היה שהעובדים יהיו עובדי משרד הרווחה.

מיכל רוזין: על זה צריך לשאול את משרדי הממשלה, מה הוא התכנון.

מיכל רוזין: טליה, אני חושבת שזה חשוב להבין את זה, מי פה מממן ומי צריך לנהל, כי אם אומרים פה מהכלא שהם הבינו - - -

<טליה אברבוך: אני מבינה מי מממן, אבל אני רואה שבפועל הם אפילו לא איישו את התקינה שאושרה להם.

מיכל רוזין: לא, אבל יש פה אי הבנה, כי היא טוענת 'אתם צריכים לאייש ואנחנו מעבירים תקציב'.

מיכל רוזין: אני הבנתי מווגשל שגם מתקננים את האנשים ומאיישים אותם.

מיכל רוזין: אז בואי נבדוק את זה, זו נקודה חשובה לבדיקה בין משרדי הממשלה.

מיכל רוזין: תמיד איכשהו זה נופל בין משרדי ממשלה.

<אלברט אבוחצירה: אבל נכון לרגע זה לא חסר אנשי - - -

מיכל רוזין: בסדר, הפניות זה חלק מהעניין.

<טליה אברבוך: יכול להיות שעל הרקע הזה קרה משהו, אבל צריך לבדוק את זה.

<טליה אברבוך: (היו"ר משה מזרחי)

<דנה ביטן: אם אפשר לשאול.

<דנה ביטן: ראיתי שיש פה אנשים עם כל מיני סממני דת כאלה ואחרים.

<דנה ביטן: האם יש פה אפשרות תפילה?

<דנה ביטן: האם יש אנשי דת שמגיעים לבקר פה?

<דנה ביטן: איך זה עובד מבחינת הנוהל?

<אלברט אבוחצירה: יש פה חופש דת לכל דת.

<אלברט אבוחצירה: אני יכול להגיד לך שהאריתריאים והסודנים מתפללים, הראיתי את זה, אפילו ירדנו לפרטים בבנייה של המתקן הזה, אפילו לשטוף רגליים.

<אלברט אבוחצירה: כל מה שצריך.

<אלברט אבוחצירה: אנשי דת שמגיעים לפה זה רק בתיאום מול הרבנות של שב"ס.

<אלברט אבוחצירה: אין שום בעיה, יש חופש דת, הכול.

<דנה ביטן: זאת אומרת אפשר לתאם עם רבנות שב"ס - - -

<אלברט אבוחצירה: כן, בטח.

<אשר שריקי: אני אגיד לך יתרה מזאת, למרות שלא נשאלנו.

<אשר שריקי: אתמול הגיע לפה איש דת, ללא תיאום, והוא רצה להיכנס ולהתפלל יחד עם השוהים.

<אשר שריקי: עשינו ההיפך, הודענו לשוהים שמי שרוצה שייצא החוצה, ויצאו משהו כמו 150 שוהים והתפללו איתו בחוץ.

משה מזרחי: מה זה איש דת?

משה מזרחי: מי זה שבא למשל אתמול?

<אשר שריקי: כומר, למשל.

<אלברט אבוחצירה: יכול להגיע כומר.

משה מזרחי: מקומי, ישראלי?

<אשר שריקי: כן, ברור.

<אלברט אבוחצירה: למה אנחנו עושים את זה דרך רבנות שב"ס?

<אלברט אבוחצירה: שלא כל אחד ישים לי כפייה וייכנס לפה.

<אשר שריקי: במקרה של אתמול הוא הגיע ולא תיאם.

<אשר שריקי: אם הוא היה מתאם הוא היה גם נכנס.

משה מזרחי: יפה.

משה מזרחי: טוב, אני לא רואה שהם יפתחו פה ישיבה, אבל לא חשוב.

משה מזרחי: כן, גברתי?

<ויקטוריה קסלר: ממשרד הבריאות.

<ויקטוריה קסלר: היו מספר דברים בסיור היום, גם מאנשי המרפאה וגם מהשוהים במתקן, אל"ף, עוד לא מולאו כל ההתחייבויות של שב"ס כלפי המרפאה, ואת זה ביקשנו לקבל ממנהל אזור של מד"א בכתובים.

<ויקטוריה קסלר: עוד חסר להם - - -

שמעון אוחיון: מה למשל?

<ויקטוריה קסלר: מחשוב רשומה רפואית, למשל.

<ויקטוריה קסלר: אנחנו ידענו שבהתחלה יהיה עיכוב, אבל כרגע עדיין הרשומה מתנהלת - - -

<אלברט אבוחצירה: בשלב הזה זה מתבצע ידנית, מי שאמור לעשות את זה הוא מד"א, החוזה עם מד"א מול משרד הבריאות, מד"א צריך לעשות את כל הדברים האלה.

<אלברט אבוחצירה: עד לאחרונה הייתה פה ניידת טיפול נמרץ - - -

<ויקטוריה קסלר: לא קשור.

<ויקטוריה קסלר: ניידת טיפול נמרץ זה משהו אחר וזה משהו אחר.

<מיקי דור: זה מחשוב וכמה דברים טכניים במרפאה.

<ויקטוריה קסלר: בכל מקרה אנחנו נעביר לכם ברגע שנקבל ממד"א את רשימת המכולת.

משה מזרחי: יש לי שאלה, הסידור הזה עם מד"א יהיה סידור קבוע?

משה מזרחי: או שאמור להיות סידור קבע מול משרד הבריאות?

<מיקי דור: תראה, לא היה לנו אף ספק אחר שיכול היה להרים את הפרויקט בלוח הזמנים שקבענו.

משה מזרחי: זה ברור לי, זה אני מבין.

<מיקי דור: לכן זה נקבע איתו, קיבלנו את הפטור המתאים.

<מיקי דור: אם זה יעבוד זה יהיה סידור קבוע.

<ויקטוריה קסלר: אנחנו נעקוב כמובן אחרי שביעות רצון של כל הצדדים והאיכות של השירות הרפואי הניתן במקום.

משה מזרחי: כי זה אמור להתרחב פה.

<ויקטוריה קסלר: התכנית היא מודולרית.

<אלברט אבוחצירה: אני יכול להרחיב בנושא הזה.

<אלברט אבוחצירה: אנחנו עוקבים אחרי ההתנהלות של מד"א.

<אלברט אבוחצירה: אם ההתנהלות תימשך ככה, אנחנו נצטרך לקחת את זה אלינו ולתת את הטיפול כמו שאנחנו יודעים לתת.

<ויקטוריה קסלר: קודם כל התכנית שהוגשה היא תכנית מודולרית.

<ויקטוריה קסלר: כרגע עוד לא הגענו אפילו לשלב הראשון שיהיה לי שוהים.

<מיקי דור: אנחנו מהתחלה רצינו שזה יהיה השב"ס, השב"ס סירב, וזה היה הפתרון - - -

משה מזרחי: הם כנראה לא מספקים את השירות כמו שצריך.

<ויקטוריה קסלר: רגע, אני רוצה להמשיך להגיד מה לא בסדר.

<אלברט אבוחצירה: סליחה, לא שהם לא מספקים את השירות.

משה מזרחי: אם יש בעיה, בשביל זה יש משרד הבריאות.

<מיקי דור: אבל אני אשמח לשמוע.

<אלברט אבוחצירה: אם אני מספק את התרופות ואני מספק את כל המחשוב ואת כל הדברים האלה, אז אני, שירות בתי הסוהר, הייתי מעדיף גם לספק את האנשים שלי - - -

<ויקטוריה קסלר: אבל זו לא הייתה העמדה של נציב השב"ס.

<אלברט אבוחצירה: זה לא אומר שחסר תרופות וזה לא - - -

<מיקי דור: ההנחיה שקיבלנו, לאחר ששב"ס סירב בתוקף לעשות את זה - - -

<אשר שריקי: מיקי, הוא מדבר מהגיגי לבו.

<אשר שריקי: זה לא נוגע אליו, זה לא ברמה שלו.

<מיקי דור: גם לא שלנו.

<מיקי דור: בתרופות, אנחנו משפים את השב"ס על כל הוצאה, כל גרוש.

משה מזרחי: - - - היא עומדת מול משרדי הממשלה והיא צריכה, יש לה את האחריות לקיים את מה שנקבע.

<ויקטוריה קסלר: בדיוק, כי יש מִנהלת.

<ויקטוריה קסלר: לא צריך להיבהל מזה, זה לא ביקורת.

<ויקטוריה קסלר: זה מאוד קונסטרוקטיבי, מה שאנחנו עושים.

<ויקטוריה קסלר: שני נושאים נוספים שנשמעו.

<ויקטוריה קסלר: אחד, שמי שמגיע בלילה, כביכול לכאורה המרפאה סגורה.

<ויקטוריה קסלר: מהשיחות שלי עם השוהים הם פשוט לא יודעים מה הם אמורים לעשות בלילה.

<ויקטוריה קסלר: הם לא יודעים שהם צריכים לפנות לשוער או לתורן, כדי שיקרא לחובש.

<ויקטוריה קסלר: הם פשוט לא יודעים מה לעשות, הם מגיעים למרפאה, דופקים בדלת והמרפאה סגורה, כאשר דלת ממול נמצא החובש.

<ויקטוריה קסלר: לכן חשוב מאוד שכל השוהים יידעו, אולי לשים כרזות, אולי על המרפאה עצמה, אולי מסביב, וגם לחדד.

<ויקטוריה קסלר: גם היו כאלה שאמרו שהם פנו לשוערים ושוערים לא ידעו לכוון אותם, אמרו להם שהמרפאה סגורה.

<ויקטוריה קסלר: לכן אני חושבת שיש מקום לרענן את הנוהל לפנייה למרפאה, כשיש חובש כונן, גם לסוהרים וגם לשוהים, כדי שכולם יידעו מה צריך לעשות.

<ויקטוריה קסלר: (היו"ר מיכל רוזין)

מיכל רוזין: סליחה, אם אני יכולה להוסיף על זה ותענה ביחד על הכול.

מיכל רוזין: האם אין אפשרות שאותו פרמדיק יעשה, אני לא יודעת, פעם בשעתיים או בשלוש שעות, או פעמיים ביום, אני לא יודעת, נחליט, שיעשה איזה שהוא סיבוב.

<מיקי דור: שלילי לחלוטין.

<מיקי דור: מבחינה מקצועית אין שום סיבה לעשות את זה.

<ויקטוריה קסלר: הטענה השנייה שהעלו כמה שוהים, וזה, אני חושבת, שייך למשרד האוכלוסין ולאו דווקא לשב"ס.

<ויקטוריה קסלר: כשהם מקבלים הפניה לבית חולים לא מאריכים להם את זמן השהות בחוץ והם חייבים לחזור להחתמה בזמן, לפעמים מפספסים את התור, לפעמים לא מקבלים אותם בזמן ואז עוד פעם הם צריכים להמתין לזמן.

<ויקטוריה קסלר: זה מה שכרגע עלה משיחות של אנשים ואני חושבת שצריך לאפשר להם זמינות, השירות הרפואי בבית חולים לפעמים יכול להיות קריטי.

מיכל רוזין: את מתכוונת לאלה שמגיעים כבר, צריכים טיפול בבית חולים, או מחוץ למתקן ו - - -

<ויקטוריה קסלר: ומחויבים תוך איקס זמן לחזור למתקן - - -

מיכל רוזין: ואנחנו מכירים את התורים, שלפעמים אתה נתקע בקופת חולים במשך שעות.

<ויקטוריה קסלר: בדיוק, והם רואים שהם לא יספיקו.

<ויקטוריה קסלר: סיפר לי מישהו שהוא עזב באמצע, הוא הגיע לבית חולים, התור היה יותר ארוך - - -

משה מזרחי: את זה אפשר לפתור בקלות.

משה מזרחי: אפשר לבקש מהרופא זמן טיפול או מה - - -

<ענבל משש: אם אפשר להתייחס לזה.

<ענבל משש: כל דייר שמציג זימון לתור אני לא קוצבת לו כמה זמן הוא צריך לצאת לחופשה.

<ענבל משש: אני אומרת 'צא, קבל את הטיפול ותגיע לכאן עם אסמכתא רפואית מתאימה'.

<ענבל משש: הוא יכול לחזור אחרי יום, אחרי יומיים, או חלילה אם הוא היה מאושפז, אחרי שבעה.

<ענבל משש: בהנחה שהוא מציג איזה שהוא מסמך רפואי שהוא היה מאושפז שבעה ימים, הרי שהוא חוזר ולא קרה כלום.

<ענבל משש: אני מאחלת לו רפואה שלמה והוא נכנס פנימה, אנחנו לא קוצבים את הזמן למי שהולך לטיפול רפואי.

<ענבל משש: אני לא יכולה מראש להעריך לכמה זמן או מה הוא יידרש - - -

מיכל רוזין: השאלה אם הוא יודע את זה.

מיכל רוזין: השאלה אם מראש זה מידע שנגיש לו, ולא כפי שקרה, וגם אני שמעתי עדויות כאלה, שמהלחץ, כי אם הוא לא יגיע יקרה לו משהו, הוא עוזב את התור וחוזר.

<ענבל משש: אם הוא מגיע אלינו עם איזה שהיא אסמכתא רפואית והוא אומר לי שיש לו טיפול כזה או אחר, אז אני מסבירה לו שהוא יכול לצאת, לקבל את הטיפול הדרוש לו ובסיום הטיפול לשוב למתקן עם איזה שהיא אסמכתא רפואית שהוא שהה בבית החולים או - - - כמו כל אחד מאיתנו שנעדר אפילו מהעבודה וצריך להציג אישור.

<ענבל משש: ברגע שהוא מציג אישור מתאים הוא מוחזר פנימה.

שמעון אוחיון: כל בקשה כזאת אתם מעבירים למינהל?

<ענבל משש: לא, הם פונים אלינו באופן עצמאי.

<ויקטוריה קסלר: הם פונים ישירות.

<ויקטוריה קסלר: שאלתי, הם אמרו ישירות.

<ענבל משש: אתם ראיתם, יש נגישות, השערים פתוחים, המשרדים פתוחים.

מיכל רוזין: כמה אנשים יש לרשות ההגירה בקבלת קהל?

<ענבל משש: 36.

מיכל רוזין: בו זמנית עכשיו?

<ענבל משש: לא.

<ענבל משש: 36, יש מספר משימות.

<ענבל משש: העמדות מאוישות, אם ספרתם נכון אז יש לנו לפחות 15 חדרים פתוחים, גם רופאים שדוברים את השפות, גם מתורגמנים שאנחנו מזמינים מדי יום, שערים פתוחים, יש דפי מידע שחולקו מבעוד מועד בשפות, יש לוחות מודעות עם נגישות להליכי המקלט, לבקשות חופשה, הם יודעים שהם יכולים להגיע, הם מגיעים, מראיינים אותם ומי שמבקש, לדוגמה, חופשה, מקבל אסמכתא שהוא רשאי לשהות בחוץ לאיקס זמן, תלוי בנסיבות שהוא תיאר.

<ענבל משש: מי שמבקש מקלט, יש טפסים, הוא מקבל אישור שהוא הגיש בקשת מקלט.

<ענבל משש: יש נגישות והם פונים, הם אכן פונים.

מיכל רוזין: תודה.

מיכל רוזין: עוד מישהו ממשרדי הממשלה?

מיכל רוזין: אם לא, אני רוצה לתת לחברי הכנסת.

מיכל רוזין: שמעון, אתה רוצה להתחיל?

שמעון אוחיון: מהרושם שעולה כאן בסך הכול זו באמת התרשמות חיובית ביותר.

שמעון אוחיון: אני יודע שאולי לחלק מהאנשים אני לא נשמע אובייקטיבי, אבל באתי באמת עם רצון לראות ולסייע מבחינה הומנית, למרות שהמטרות והיעדים הסופיים הם שונים אצל חלק מחברי הוועדה, בסך הכול כאן התרשמתי בצורה חיובית ביותר מן השירות, מן המודעות של הצוות.

שמעון אוחיון: בוודאי ישנן טענות שבעיניי הן מינוריות, אם זו שאלה כמו שנציג משרד הבריאות או נציג אחר, שבוודאי יש כאן אוזן קשבת כדי לטפל, כדי לשפר את השירות.

שמעון אוחיון: בסך הכול אני חושב שההתרשמות היא חיובית.

שמעון אוחיון: צריך להמשיך בזה, לשפר את כל תנאי השהייה שלהם.

שמעון אוחיון: אני יכול לצאת מהמפגש הזה מאוד מאוד מרוצה כנציג של מדינת ישראל, כולנו נציגים,

שמעון אוחיון: שמטפלת בצורה הומנית במתקן שהוא מתקן שהייה לאנשים שנמצאים במעמד המיוחד הזה שלהם.

שמעון אוחיון: אני חוזר, יש בוודאי, וגם מצאתי אוזן קשבת שמוכנה לשמוע ולשפר את השירות של אנשים ששוהים כאן.

שמעון אוחיון: אנחנו העלינו את האפשרות הזאת, גם בפגישות שלנו עם האנשים, כמו, אני בעצמי אמרתי, אולי יש מקום להוסיף עוד שירותים במתקן המגורים, למרות שגם קצין השב"ס וגם אני גדלנו וברוך ה' יצאנו בריאים ונורמליים גם אם היינו במשפחות עם שישה ושבעה ילדים והיו לנו שירותים אחד בבית.

שמעון אוחיון: בכל זאת, היום התנאים השתנו, אז הבענו גם משאלות כאלה.

שמעון אוחיון: לסיכום, אני מאוד מרוצה מתנאי השהייה והדברים שצריכים תיקון הם בעיניי מינוריים ביותר.

שמעון סולומון: קודם כל תודה על האירוח.

שמעון סולומון: סך הכול, אנחנו יודעים מה קורה בעולם, אז למי שהסתובב קצת, זה לא כצעקתה, יש פה טיפול.

שמעון סולומון: אנחנו כל הזמן אומרים, בעיקר האוכלוסייה האריתריאית, כל הנושא של חופש זה משהו בעצמות, זה משהו בדם, ולפעמים גם כשאתה נותן תנאים טובים, עצם זה שהם מרגישים כלואים, אז זה מביא להרבה מחשבות.

שמעון סולומון: כמו שאמרתי מקודם בסיור, אני חושב שהשתלמויות מאוד מאוד חשובות.

שמעון סולומון: כי בסך הכול יש לנו אינטרס שאנשים פה ירגישו שמטפלים בהם ואני יודע שמטפלים בהם, ושלא ייווצר מצב כזה שהם נדחקים לפינה ואז כשאנחנו נראה כל מיני הפגנות ושביתות רעב וכו', ישראל לא יכולה לעמוד כנגד ההפגנות האלה.

שמעון סולומון: את זה אנחנו צריכים לדעת, לצאת מהקופסה של ישראל וזהו.

שמעון סולומון: יש פה השפעות בינלאומיות, אנחנו יודעים שזה קשה, במיוחד לנו.

שמעון סולומון: אני אומר לכם, מה שראיתי בסעודיה, מה שעשו, מי שראה, זה משהו מזעזע.

שמעון סולומון: שחטו אנשים, ובכל זאת העולם מעלים עין.

שמעון סולומון: כל מה שקורה בישראל, אפילו הדבר המינימלי, זוכה ל - - - זה טוב, כי אנחנו אנושיים, כי הסטנדרטים הם אחרים - - -

מיכל רוזין: אנחנו לא רוצים שישוו אותנו לסעודיה.

שמעון סולומון: לא צריך שישוו אותנו וטוב כך ואנחנו מקום אחר.

שמעון סולומון: יחד עם זאת - - -

משה מזרחי: טוב שתובעים את זה מאיתנו.

משה מזרחי: תאר לך שהיו אדישים כלפינו כמו לסודנים, למשל.

משה מזרחי: או הסורים.

שמעון סולומון: ההשתלמויות, אני מצטרף למי שדיבר על ההשתלמויות, זה חשוב מאוד, יש בין האריתריאים, בין הסודנים, יש כל כך שוני ביניהם, שוני במנטליות, שוני בתפיסה, שוני בעבודה, חשוב שיהיו השתלמויות לטובתנו.

שמעון סולומון: הדבר הנוסף הוא תרגום.

שמעון סולומון: כמו שראיתי, יש הרבה תרגומים, חלקם זה תרגום ממש ישיר, שזה בעצם לא אומר כלום להרבה מהם.

שמעון אוחיון: תעתיק, אתה מתכוון.

שמעון סולומון: תעתיק.

שמעון סולומון: למשל כשראינו את ההוראות זה בסדר, משהו מודפס, אבל משהו בכתב יד הוא תעתיק והוא כמעט ולא אומר כלום, לכן חשוב - - -

משה מזרחי: מה, כמו התפריט בקנטינה?

שמעון סולומון: כן.

מיכל רוזין: מה זה אומר?

מיכל רוזין: מה למשל?

שמעון סולומון: אז אפשר לתרגם את זה.

שמעון אוחיון: לא, הוא אומר שלא רק תכתוב תעתיק של 'טעמי', אתה כותב את זה בערבית, אלא תגיד לו ש'טעמי' זה וופל עם שוקולד.

משה מזרחי: אם הוא לא יודע מה זה 'טעמי' אני צנונית.

שמעון אוחיון: ברוך ה', תתגאה בכך שזאת הבעיה שלנו.

משה מזרחי: נכון, אתה צודק.

מיכל רוזין: שמעון בזכות דיבור.

שמעון סולומון: דבר נוסף, יש לי אמירה כוללת, גם כמנהל, בכל מקום שעבדתי פה, לפעמים צריך להיות גדול כדי לקבל ביקורת ולא להתגונן כל הזמן.

שמעון סולומון: חשוב מאוד שכשאנשים באים מבחוץ, ככה חינכתי וככה כלפי עובדים שלי בכל מקום שהייתי בו, אני לא כל כך מעריך אנשים שכשמבקרים אותם ישר טק טק, כמו אוטומט כזה.

שמעון סולומון: לא, תפתח את הראש, אנחנו באנו מבחוץ, יש אנשים ששומעים, משוחחים, מדברים.

שמעון סולומון: תראו איזו הזדמנות, כשאנחנו באים ואומרים מה שאנחנו יודעים, מה שאנחנו שומעים, אולי מה שלא אומרים לכם, אולי זה לא נכון, אולי זו פיקציה, לא משנה, אבל לקחת, לשים את זה פה ולרשום את זה ואולי גם אפשר לשפר כי יש לכם הזדמנות מצוינת שאנשים באים מבחוץ.

שמעון סולומון: גופים אחרים שותלים אנשים מבחוץ, כדי לדעת מה קורה בתוך הארגון.

שמעון סולומון: גופים מקצועיים מסודרים, בדרך כלל חברות כלכליות, שותלים בתוך הארגון שלהם אנשים מבחוץ בכדי לדעת מה קורה, כדי לשפר.

שמעון סולומון: זאת המטרה.

שמעון סולומון: לגבי חופשות, זה באמת עלה הרבה פעמים, זה בנוסף למה שאמרה נציגת משרד הבריאות, ויקי.

שמעון סולומון: גם לגבי חופשות של אירועים של קרובי משפחה וכו', אמרו לי בתיגרית, בשפה שלהם, שוב, יכול להיות שזה לא נכון, א בל מה שאמרו לי, להביא לידיעת

שמעון סולומון: כם, שהם לא מקבלים מספיק חופש, נותנים 24 שעות או חצי יום, או משהו כזה, ולפעמים הם לא מספיקים לחזור ואז הם מפחדים להיות עריקים וכו'.

שמעון סולומון: אז תיקחו לכם ככה את הדברים.

שמעון סולומון: באופן עקרוני אני באמת מאוד מתרשם, יישר כוח על העבודה שאתם עושים.

מיכל רוזין: חבר הכנסת מזרחי, בבקשה.

משה מזרחי: באמת עשיתם עבודה טובה מאוד פה בזמן קצר באופן יחסי.

משה מזרחי: אנחנו מפרידים, מר אוחיון, בין הערכים שאנחנו מדברים עליהם באופן גלובלי לבין איך מקיימים את הוראות החוק, כפי שהוא, ושב"ס הלך עם זה מאוד יפה.

משה מזרחי: באמת, באופן יחסי,ונזכרתי לגבי סהרונים, שביקרנו שם, שלפעמים אני חושב שאולי יותר טוב להם בתנאי הקיום שאנחנו מספקים להם מאשר שיתגוללו שם ברחובות ובגנים, בלי רצועה, נקרא לזה ככה, במילה קשה.

משה מזרחי: אני יודע שאת לא אוהבת את זה.

משה מזרחי: אבל תנאי קיום סבירים ונורמליים פה מספקים, באופן יחסי.

משה מזרחי: לכן זה שאנחנו לא אוהבים את ההמצאה הזאת, זה סיפור אחד, מר אוחיון, ודבר שני זה לבדוק שכוונת המחוקק פה נעשית בדרך הכי ראויה ותקינה, ואני מאוד שמח להגיד שאתם בדרך הנכונה.

משה מזרחי: לי יש הצעה, למשרד לביטחון פנים.

משה מזרחי: לדעתי, ואתה צודק, אלברט, לא צריך לכעוס עליך.

<אשר שריקי: אני לא אמרתי שאני כועס ולא אמרתי שהוא לא כועס.

משה מזרחי: מה שאני אומר, כמו שעשיתם עם הרווחה, מאחר שאני מכיר - - -

מיכל רוזין: פספסתי פה איזה מחלוקת?

משה מזרחי: לא, חלילה וחס.

משה מזרחי: יש סוגיות שהן כאילו לא ברמה של civil servant, שזה במינויים מיניסטריאליים.

משה מזרחי: יש סוג של בעיה שנוגעת לממשק של גורמים שונים שהם מתוקצבים, כמו התקינה של עובדים סוציאליים וכו'.

משה מזרחי: אותו דבר תלכי עם החוכמה הזאת, שלוקחים את מד"א, כי זה מה שיש מתחת ליד.

משה מזרחי: אני מאוד ממליץ שהמשרד לביטחון פנים ייקח את האחריות טוטאלית.

משה מזרחי: אם הם אחראים על המרפאה, שתהיה להם אחריות שהיא מלאה ולא להיות שעונים על איזה קבלת שירות חיצוני, שפעם יש להם או אין להם והם צריכים לתת תשובות.

משה מזרחי: אז יש תקצוב, כמו שעשו עם משרד הרווחה, אני מבין שכך זה יילך, גם לשב"ס זה נוח, הם מקבלים ככה עוד תקנים, יכולים לתמרן, לשחק עם זה ולא להוריד מהסד"כ הקיים.

משה מזרחי: לדעתי את כל המערכים האלה, ששב"ס יכול לתת מעצמו, כי הוא מיומן בזה, הוא יודע גם לעסוק בזה.

משה מזרחי: יש דברים שהוא לא מיומן, שנשארים מחוץ למערכת, אבל רווחה, רפואה, חינוך, אלה דברים שבמיומנות שלו.

משה מזרחי: תנו לו את התקציבים ושהוא ייקח את האחריות עד הסוף.

משה מזרחי: אני חושב שזה ראוי ונכון לעשות.

משה מזרחי: סוגיה נוספת שעלתה בביקור, אלה שנלכדו ואלה שהתלוננו בפנינו, שבזמן היותם משוחררים וכו', למרות זאת נלכדו, מה שנקרא, בקו התפר.

משה מזרחי: בדקנו את זה תוך כדי, גם עם עורך הדין של הבחור הזה עם ה-5,000 וגם עם הבחור של ה-7,000.

משה מזרחי: איפה הגברת שכל הזמן מתרגזת כששואלים אותה שאלות ומתגוננת?

<ענבל משש: אני לחלוטין לא מתרגזת.

משה מזרחי: אז גברתי, זו סוגיה שאולי נוגעת לכם ולמשרד הפנים.

משה מזרחי: אלה אנשים שבית הדין למשמורת החליט לשחרר אותם, בהפקדה ובתנאים.

משה מזרחי: הם הפקידו את הכסף ונלכדו מיד ב - - -

מיכל רוזין: הם שילמו ערבות ותפסו אותם.

משה מזרחי: הם שילמו את זה, הפקידו את הכסף ונלכדו בחקיקה החדשה.

משה מזרחי: קיבלו צו להגיע למתקן פתוח, כמו שתי הדוגמאות שיש כאן.

מיכל רוזין: את הכסף לא החזירו ואת ה - - -

משה מזרחי: אז שני דברים עולים פה.

משה מזרחי: אחד זו תחושה באמת שצריך לתת להם הסבר ראוי לשמו, כי הם מבחינתם מחזיקים - - - ועשו מלאכה קלה, שחררו אותם, אבל הם היו מתחת ליד, יאללה אודרוב, תישארו פה.

משה מזרחי: תחושה של אי הגינות מאוד חריפה, אני לא צריך לספר את זה, אני מדבר על זה שחוטף את ההחלטה הזאת.

משה מזרחי: מה שכן, אתם צריכים למצוא פתרון, הכסף מוחזק במשרד הפנים.

משה מזרחי: יש לא מעט מקרים כאלה, דרך אגב, אם פה סטטיסטית נתקלנו בשלושה, אז אני יכול להגיד כבר שמדובר במכפלות.

משה מזרחי: אז שלא יהיה גם הרצחת וגם ירשת.

משה מזרחי: טפלו בזה, אנחנו נעקוב.

משה מזרחי: אני מציע שנעקוב - - -

מיכל רוזין: אלה האבסורדים שלא מובנים.

משה מזרחי: יש לנו שמות ושתי דוגמאות פה, כולל מסמוך, הכול, שכבר קיבלנו אותו תוך כדי התנועה פה.

מיכל רוזין: צריך לבדוק אם יש עוד כאלה.

משה מזרחי: ולראות איזה פעולה יזומה עושה המשרד למי שכבר הוחלט ואתם יודעים.

משה מזרחי: למה שאלתי על התיק שלך?

משה מזרחי: אם מופיע שם שבית הדין למשמורת שחרר אותו בהפקדה במזומן, של 5,000 שקל, והוא הפקיד ובו זמנית אתם, אותה יד, הוציאה החלטה שהיא מחזיקה אותו פה, תחזירו לו את הכסף.

<ענבל משש: אז אנחנו מוכנים לבחון כל מקרה לגופו ולהשיב עניינית, הגם שנמסרה הודעה מבעוד מועד, בטח למי שמיוצג.

<ענבל משש: זה לא שהוא נלקח מבלי שעורך הדין שלו ידע, מבלי שמסרנו הודעה לבית הדין - - -

משה מזרחי: לא, השאלה היא הכסף, הכסף, הכסף.

משה מזרחי: המקרה הזה הוא מ-25 בדצמבר, האיש הפקיד את הכסף, נדמה לי, הפקיד 5,000 שקל.

משה מזרחי: אנחנו עכשיו עוד מעט מתקרבים לסוף ינואר.

משה מזרחי: לא חשוב, זה כסף של הבן אדם.

משה מזרחי: אם הוא מקבל את הכסף חזרה, אז הוא גם מבין שלא עיוולו אותו.

<ענבל משש: אין כל כוונה בטח לעוול - - -

משה מזרחי: ברור, חלילה, מי מטיל דופי?

<ענבל משש: הערבות לא נקבעה על ידי משרד הפנים, אלא על ידי בית הדין למשמורת.

<ענבל משש: אנחנו כן מוכנים לבחון כל מקרה לגופו.

מיכל רוזין: אז אל"ף, נבחן את שני המקרים האלה.

מיכל רוזין: ובי"ת, אנחנו קוראים לכם, יותר מכך, לבחון מקרים שבהם בית דין למשמורת שחררו אותם והכניסו אותם בכל זאת, האם יש ערבות שהושארה במשרד הפנים.

<ענבל משש: דווקא בגלל אותם מקרים אנחנו מודיעים לבית הדין, מבעוד מועד, לפני שהבן אדם משוחרר ממתקן סהרונים, על הכוונה להעביר אותו, כדי שבין יתר השיקולים שהוא שוקל, שגם השיקול הזה יילקח בחשבון.

<ענבל משש: אנחנו מודיעים עוד בטרם ההעברה, ככל שהוא מיוצג, לעורך דין שלו, שיש כוונה כזו, ואמרתי, אנחנו מוכנים לבחון כל מקרה לגופו - - -

מיכל רוזין: אם קרה, זה אומר שיכול לקרות והיו מקרים, אז צריך לבדוק אותם.

<ענבל משש: אנחנו מוכנים לבדוק אותם.

<ענבל משש: אמרנו.

מיכל רוזין: נבדוק את שני אלה כמקרי מבחן, אבל אנחנו כן נרצה שתבדקו מעבר לזה גם.

<ענבל משש: אז אני מתחייבת שאנחנו נבדוק כל מקרה לגופו וככל שיידרש, ואם לא תהיה מניעה אז נשיב את הערבות שהופקדה.

משה מזרחי: אני מודה לכם על קבלת הפנים היפה.

מיכל רוזין: אני רוצה לסכם, או שאתם רוצים להגיד משהו לפני שאני מסכמת?

<אלברט אבוחצירה: מילה אחת.

<אלברט אבוחצירה: אני רוצה באמת להודות לוועדה שהגיעה לפה וראתה מקרוב.

<אלברט אבוחצירה: בסך הכול אני יכול להגיד לכם ששירות בתי הסוהר בזמן קצר מאוד, זמן קצר מאוד, להגיע להישג הזה, אני לא הייתי מאמין לזה, אבל אני יכול להגיד לכם שגם להכשיר את הסגל, מ-12 בדצמבר להכשיר את הסגל ולהפעיל את המכונה הזו, זה לא פשוט כשעובדים פה עשרות קבלנים על מנת לצמצם למינימום את החוסר שיש פה לכל מיני - - - אבל ככל שעובר הזמן אנחנו רק מפיקים לקחים ופועלים לשפר ולהנעים את זמנם של השוהים פה.

<אלברט אבוחצירה: אני יכול להגיד לכם, אתם מדברים על ביקורת/לא ביקורת, כל טענה שעולה, של שוהה, שהוא לא קיבל מוצרי היגיינה וכל מיני דברים, אני אפילו לא הולך לבדוק אם הוא קיבל או לא קיבל, אני קודם כל אומר 'תנו להם' ובשפע, שלא יהיה מחסור.

<אלברט אבוחצירה: בדברים האלה אסור שיהיה מחסור.

<אלברט אבוחצירה: שירות בתי הסוהר, אם אני הייתי צריך להעביר לפה שוהה ואין לו מעיל והיה קר, אני רוצה להגיד לכם שתוך 24 שעות רכשנו 1,000 מעילים כדי להוציא לפה שוהים עם מעיל אזרחי ולא עם ציון של שב"ס או סמלים של שב"ס על מנת להעניק להם תנאים.

<אלברט אבוחצירה: אנחנו נעשה הכול להמשיך, כשירות בתי הסוהר, כדי להעניק להם תנאים טובים, כי החוק מחייב אותנו, אנחנו לא עושים טובה לאף אחד, וכמובן אני רוצה להודות לכל הגופים הממשלתיים שמשתפים פעולה.

<אלברט אבוחצירה: תודה רבה.

<אשר שריקי: לפני שתסכמי, רק במשפט אחד.

<אשר שריקי: אל"ף, אני מצטרף לכל התחושה של הגאווה והסיפוק שאלברט פה אמר אותה.

<אשר שריקי: אלברט ואנשיו באמת עשו פה עבודת קודש, הן בשלב ההכנות והן בשלב הקליטה והן בשלב התפעול.

<אשר שריקי: אני באמת שמח על כל המאירים והמעירים, אנחנו נלמד ונמשיך לשפר ולשדרג את מה שמתנהל פה.

<אשר שריקי: אני רק רוצה לשתף אתכם בסוגיה אחת קטנה.

<אשר שריקי: אחת הבעיות המורכבות ביותר הייתה לקחת סוהרים שמשרתים בבתי סוהר פליליים וביטחוניים ובד.נ.א הארגוני שלהם הם רגילים שהכול סגור, הכול עם ביטחון והכול בתפיסה נוקשה והיררכית ותקראו לזה איך שאתם לא רוצים, ופתאום להפוך אותם לעובדי מתקן בחמישה ימים, שהכול פתוח ואנשים יכולים לצאת ולחזור ולהתנהל בצורה מתורבתת מאוד, באווירה חופשית.

<אשר שריקי: אני חושב ששירות בתי הסוהר עמד בזה בגאווה ואתם ראיתם את זה.

<אלברט אבוחצירה: תהיה לך בעיה להחזיר אותם אחר כך לשם.

<אשר שריקי: כן, תהיה בעיה קשה, זה בניגוד למה שאמרו שהיה קשה להביא לפה אנשים, יש ביקוש.

משה מזרחי: תתפלא, זה יכול לעשות רק טוב במקום השני.

<אשר שריקי: אני מודה לך ולחברי הוועדה שאתם כבר פעם שנייה פה בתקופה די קצרה, נשמח לארח אתכם תמיד.

<אשר שריקי: תודה.

מיכל רוזין: תודה רבה.

מיכל רוזין: אז קודם כל אני רוצה באמת להודות על האירוח והוא תמיד מכבד ובאמת מראה לנו את כל מה שאנחנו מבקשים לראות ולבדוק, ואני חייבת לומר, אנחנו פה חלוקים על המדיניות של הממשלה בדעותינו, אבל תפקידנו בוועדה בכנסת וכחברי כנסת לפקח על פעילות הרשויות וזה חשוב.

מיכל רוזין: אני רוצה להגיד משהו לרגע בנימה אישית.

מיכל רוזין: מפה אני נוסעת להביא למנוחות אישה מדהימה, זיכרונה לברכה, שולמית אלוני, שאין ספק שבשבילי ובשביל רבים במדינת ישראל היא הסמל לזכויות האדם, זכויות האישה ולעמידה על עקרונות, גם אם לא תמיד באופן נחמד או מתנחמד, או שאפילו לא היה נעים לאוזן פעמים רבות, אישה שאפשר לחלוק על דעותיה אבל אין ספק שהיא הייתה חלק מעיצוב ההיסטוריה של מדינת ישראל ובוודאי ובוודאי של השיח על זכויות אדם ואני באמת נרגשת במידה מסוימת להמשיך את דרכה ולהיות חלק מתפיסת העולם שלה ושל האידיאולוגיה של כולנו, של הבית שממנו אני באה.

מיכל רוזין: זה לא סוד שאני התנגדתי גם להקמת המתקן הזה, גם למעצר של אנשים שכל חטאם הוא שהסתננו או נכנסו ללא אישור למדינת ישראל, אבל מרגע שחוקק החוק אנחנו מכבדים את החוק ולכן אנחנו באים לכאן כדי לבחון האם נעשים הדברים באופן כשורה ואני שמחה מאוד שבאתי.

מיכל רוזין: אני אומרת שוב, קיבלנו הרבה עדויות, אני גם שמחה שיש תקשורת ישירה ואני יכולה להרים טלפון ולהגיד 'תקשיב, כך וכך מדווחים מהשטח עכשיו, הכצעקתה?

מיכל רוזין: ' או 'בוא תטפל, בוא תעזור' ואני שמחה שיש מענה ואני נעזרת.

מיכל רוזין: אני יודעת שקיבלתם משימה לא קלה, ואולי משימה שלחלקנו נראתה שלא צריכה להיות משימה לפתחו של המשרד לביטחון פנים.

מיכל רוזין: אני חושבת שהביקורת הזאת נשמעה גם בתוך ועדת הפנים, מהמשרד לביטחון פנים, ואני בטוחה שזה לא קל, גם לשנות תפיסה מלהיות סוהר של עבריינים, להפוך להיות סוהר בכלל.

מיכל רוזין: גם בסהרונים דיברנו על זה, סוהר של אנשים שבאמת כל חטאם, גם אם חושבים שהם מסתננים למטרות עבודה, שהם ביקשו חיים טובים יותר, אז בוודאי ובוודאי לא האנשים שנמצאים כאן במתקן פתוח, ואין ספק שהמשימה היא משימה לא פשוטה ואתם משתדלים לעשות אותה כראוי.

מיכל רוזין: אני חייבת לומר, אי אפשר להתכחש לזה שיש פה תחושה, שוב, אמרנו את זה כל הזמן, של כלא.

מיכל רוזין: עם כל זה שהמתקן פתוח, העובדה שהם מחויבים להיות פה ולא יכולים להיות חופשיים, הם לא חופשיים, נאמר את זה ככה, לכן המרדנות שהצגתם היא מובנת, היא גם לא מפתיעה.

מיכל רוזין: היא מובנת, היא קיימת פה, אני מזכירה לכם שאלה גם אנשים שלא יודעים לכמה זמן הם ישהו פה, אם הם היו יודעים שהם שוהים לשלושה חודשים, חמישה חודשים, חצי שנה, שנה, לא חשוב, חמש שנים, אם הם היו יודעים, אני בטוחה שההתנהגות שלהם הייתה שונה, כפי שאסיר שיודע לכמה זמן הוא נכנס, הוא לא מתעסק עכשיו במתי הוא יוצא, הוא מתעסק עם איך אני מעביר את הזמן.

מיכל רוזין: נאמר את זה כך.

מיכל רוזין: לכן אני חושבת שהתסכול, הייאוש, חוסר התקווה, שהם אינם יודעים מה עומד לקרות איתם, זה משליך גם על ההתנהגות שלהם וכמובן זה בסופו של דבר משליך גם על האפשרות שלכם לנהל את המקום הזה.

מיכל רוזין: כי גם אם אתם רוצים לנהל אותו, כפי שאמרתם, בסדר ובניקיון ובתעסוקה פה בפנים וחוגים ואמנות, והקימו להם מועדון שהם לא משתמשים בו, חשוב שגם אתם תבינו שיש פה תסכול מאוד מאוד גדול של אוכלוסייה שכרגע אני לא נכנסת לוויכוח אם הוא מוצדק או לא, אבל האוכלוסייה מאוד מתוסכלת ולא רואה תקווה והיא מאוד מיואשת.

מיכל רוזין: אני שמחה שעמדנו על חלק מהדברים, זה היה חשוב מאוד לשמוע, גם בעניין של רפואה.

מיכל רוזין: אני מצטרפת פה לעניין שלא ברור לי כל כך הסידור של מד"א, אבל אני לא בטוחה, יכול להיות שאנחנו צריכים לדון בזה יותר לעומק, מה נכון שיהיה פה - - -

<מיקי דור: זו החלטת ממשלה.

<מיקי דור: כל שינוי פה, כמו שנאמר בצדק, לא ברמה של - - -

מיכל רוזין: נכון, לדעתי גם חלק מהעניין הוא שהמשרד לביטחון פנים, חלק גדול מהדברים הוא לא רצה שיהיו באחריותו, כמו למשל הרפואה, כמו למשל אולי הרווחה, חינוך בכלל לא נכנס לחוק, ויכול להיות שהיום - - -

משה מזרחי: שיעשו עוד פעם חושבים.

מיכל רוזין: - - - מנהלים כבר את המקום, יכול להיות שעדיף שהתקציב אולי יבוא ממשרדים אחרים אבל הסמכויות יהיו פה, כי בסופו של דבר אתה תלוי באמת במד"א, אם הוא הביא או לא, ואתה תלוי ברווחה, אם הם שלחו עובדת סוציאלית או לא וכדומה.

משה מזרחי: וממך יבקשו דין וחשבון, לא ממד"א.

מיכל רוזין: אני רק מבקשת, שוב, אל"ף, לקבל את התפריט של הארוחות פה, אני חושבת שזה חשוב, כי נשמעו טענות.

משה מזרחי: שאלתי אתמול, דרך אגב, את המהגרים, הם אכלו אתמול בצהריים שניצל.

שמעון אוחיון: הוא כבר רצה להחליף את התפריט בכנסת.

מיכל רוזין: אני כן רוצה לומר באמת שיש חשיבות לראות שלכולם יהיו נעליים.

מיכל רוזין: הבנתי שאתם מכירים את הנושא ונדרשים לעניין.

מיכל רוזין: אני יודעת כמה קר פה בלילה, אתם בוודאי יודעים ולהסתובב עם כפכפים זה לא נראה לי משהו שהוא נכון.

מיכל רוזין: בוודאי גם זה שאין חימום בחדרים, נראה לי בעייתי, ובטח בקיץ, עם החום שיש פה במשך היום, אם אין צורך במיזוג.

מיכל רוזין: אני מצטרפת לעניין של הכשרה תעסוקתית, אני בכלל הייתי רוצה להצטרף לשר לביטחון פנים, שקרא לאפשר להם לצאת לעבוד פה, לא רק בתוך המתקן, גם מחוץ למתקן, והכשרה תעסוקתית הייתה מאפשרת את זה.

מיכל רוזין: ולגבי העניין של הממשקים בין המשרדים, אנחנו בהחלט נדון בזה בהמשך בוועדה, זה חשוב ביותר.

מיכל רוזין: תשקלו גם את מה שחבר הכנסת אוחיון אמר, ודיברנו עליו.

מיכל רוזין: יש תנאים הרבה יותר גרועים ואולי גדלנו כך או אחרת, אבל בסופו של דבר ייתכן שלהוסיף שירותים ציבוריים יקל את הלחץ או את התחושה של באמת מצוקת הצפיפות.

מיכל רוזין: אני רוצה שוב מאוד להודות לכם שאתם מקבלים אותנו ומכבדים אותנו, חשוב לנו להגיע לכאן ולכבד אתכם.

מיכל רוזין: אנחנו יודעים שאתם לא קבעי המדיניות, אתם מבצעי המדיניות.

מיכל רוזין: אנחנו משתדלים תמיד, גם אצלי בוועדה, אנחנו לא תוקפים, לא פקידות ולא את המבצעים, אם אנחנו תוקפים זה מדיניות, ומדיניות יש מי שמחליט ומולו אנחנו נשאל את השאלות הקשות, נאמר ככה.

מיכל רוזין: תודה לכולם שהגיעו, תודה על המאמץ ושיהיה לכולנו המשך יום טוב.

מיכל רוזין: (ביציאה – מול כלי התקשורת)

מיכל רוזין: - - - ממלא שם את התפקיד זה נציגים של מד"א, ייתכן שיש להעביר את זה לשב"ס, אנחנו נמשיך ונבחן את הממשקים בין משרדי הממשלה השונים.

מיכל רוזין: זה לא טבעי שהשב"ס מנהל מתקן כזה, אבל מהרגע שהוא קיבל על עצמו את המשימה אזי ראוי לתת לו באמת סמכויות ואת האפשרות לנהל את זה בצורה הטובה ביותר.

מיכל רוזין: תודה.

שמעון אוחיון: ואם להגיד עוד משהו בקטע הזה, כחבר הוועדה, אני ממש גאה במדינה שלי, על השירות שהיא נותנת כאן למסתננים.

שמעון אוחיון: זאת גאווה, השירות הזה.

שמעון אוחיון: כמובן יש מקום תמיד להוסיף וכמו שאמרה יושבת ראש הוועדה, אנחנו כחברי הוועדה נמשיך לעקוב כדי שהשירותים ישתפרו ויינתנו כאן במקום, עד שאחרון המסתננים יעזוב את המדינה.

שמעון סולומון: אני מוכרח להוסיף פה.

שמעון סולומון: מבחינה אובייקטיבית ברור שיש היערכות, ברור שרואים פה שהשקיעו.

שמעון סולומון: יחד עם זאת, אולי היתרון שלי שאני דובר את השפה שלהם, התחושה היא תחושה של כלא, היא קשה מאוד, עצם זה שהחירות שלהם נשללה, אמנם זה פתוח אבל הם לא מסתובבים והתחושה היא תחושה לא פשוטה ולא קלה.

שמעון סולומון: יש פה גם סיפורים אינדיבידואליים של חופשות, של אנשים שיוצאים לקבל משהו ואם חורגים בכמה שעות או ביום אחד, בגלל מרפאה או משהו אחר, אז הם נחשבים גם לעריקים.

שמעון סולומון: אנחנו ראינו ושמענו ודיברנו איתם מעבר לתרגום, אני באופן אישי דיברנו איתם, אנחנו נמשיך כמובן עד שהאחרון יעזוב, כמו שחבר הכנסת שמעון אומר, אנחנו פה חייבים, כיהודים, כאנשים, כאזרחים טובים, לתת להם את התנאים הבסיסיים כדי שנשמור בעיקר על הצלם שלנו.

שמעון סולומון: לכן יש הרבה מה לעשות, אנחנו נמשיך לקיים את הדיונים.

<עיתונאי: כשאתם אומרים תנאים בסיסיים, למה אתה מתכוון?

<עיתונאי: לשניים בחדר?

<עיתונאי: מקלחת עם ג'קוזי?

<עיתונאי: מה הכוונה?

שמעון סולומון: למשל.

מיכל רוזין: לא, אבל עשרה אנשים בחדר, שירותים על עשרה אנשים ואין שירותים ציבוריים, אז אתה מבין שיש פה בעיה.

מיכל רוזין: גם אם אתה היית צריך להיות בחדר עם עשרה אנשים עם שירותים לכל העשרה, יש פה בעיה.

מיכל רוזין: אם היית מסתובב פה בלילה כשקור אימים, עם כפכפים ולא עם נעליים ואין חימום בחדרים, ועוד מעט יהיה קיץ ואין קירור בחדרים, אני חושבת שאלה לא תנאים מספיק הולמים.

מיכל רוזין: אנחנו עומדים על הדברים האלה כי אנחנו חושבים שזה חשוב.

מיכל רוזין: כמו שאמרתי, אני מקבלת הרבה עדויות במהלך השבועות האחרונים על תנאים קשים.

מיכל רוזין: אנחנו בדקנו את התנאים האלה בפועל, אנחנו נמשיך לבדוק, אנחנו נמשיך לעמוד בקשר עם מנהלי המתקן ונבדוק כל תלונה ותלונה.

<עיתונאי: לסיכום, איך את מתרשמת באופן כללי?

<עיתונאי: בסדר, לא בסדר?

<עיתונאי: איזה ציון היית נותנת?

מיכל רוזין: שוב, כמו שאני אומרת, אני חושבת שיש פה מאמץ לאפשר באמת שהות הולמת, עם זאת יש טענות, העלינו את הטענות, אנחנו נקבל תשובות עליהן, ולצערי, כל עוד זו מדיניות הממשלה, שאני כמובן מתנגדת לה וחושבת שלא צריך לעצור אנשים על לא עוול בכפם, כשכל חטאם הוא שביקשו לעצמם חיים טובים יותר, אז אם זו המדיניות אנחנו נדאג שיהיו פה התנאים הטובים ביותר.

<עיתונאי: כמה שנים אפשר להחזיק אותם ככה?

מיכל רוזין: לפי החוק בלי גבול.

<עיתונאי: מה בלי גבול?

מיכל רוזין: בלי גבול, לפי החוק.

<עיתונאי: הם יכולים להיות כאן עוד עשר שנים?

מיכל רוזין: כן, עשרים.

מיכל רוזין: זו אחת הבעיות.

<עיתונאי: אבל זה לא אנושי.

מיכל רוזין: ולכן אין תקווה.

שמעון אוחיון: אם אפשר לתת ציון, הייתי נותן בין 8 ל-9.

שמעון אוחיון: זה הציון שאני נותן.

שמעון אוחיון: מצאנו פה שלוש ארוחות מסודרות, תנאי שירותים, רפואה כמו שצריך, רופא, פרמדיק, חובש, מועדונים ופעילות חוגים, אמנות, ספורט.

שמעון אוחיון: מצאנו ברוך ה' פעילות למכביר כדי להתקיים כאן בצורה מכובדת.

שמעון סולומון: בקיצור, יש בקשה לחזור לפה.

שמעון אוחיון: תמיד אפשר להוסיף.

שמעון אוחיון: תמיד אפשר להוסיף.