הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 19, פרוטוקול מספר 46, 2014-02-17 12:00

עדי קול: צהרים טובים, אני מאוד שמחה לפתוח את הישיבה של הוועדה המיוחדת לפניות הציבור.

עדי קול: כמו בכל פתיחה של ישיבה אני מספרת למשתתפים על הוועדה לפניות הציבור, שהיא לצערי לא מוכרת מספיק, למרות יכולותיה הרבות וההצלחות הגדולות שלה, גם בכנסת הזאת, אבל גם בקדנציות קודמות.

עדי קול: הוועדה לפניות הציבור, יש לה סמכויות כמו של כל ועדה בכנסת, כמו ועדת החוץ והביטחון, כמו ועדת הכספים.

עדי קול: היא לא מחוקקת, אבל היא ועדה שיש לה שיניים, רק שההבדל בינה לבין ועדות אחרות, שהיא מתכנסת בעקבות פנייה, פנייה של אדם או של קבוצה או של ארגון שמעידים או מעירים על בעיה כלשהי.

עדי קול: כאמור אזרח, קבוצת אזרחים או ארגונים, שפונים לוועדה לפניות הציבור עם בעיות ספציפיות, אנחנו עוזרים ומטפלים בהם באופן שוטף, וכשיש נושא שיש לו השלכה ציבורית רחבה יותר, אנחנו מקיימים דיונים.

עדי קול: אנחנו מקיימים שניים-שלושה דיונים בשבוע.

עדי קול: למי שלא מכיר אותנו, אנחנו ועדה נשכנית, זאת אומרת, אנחנו ממשיכים להתדיין עד שאנחנו משיגים את הפתרונות הרצויים.

עדי קול: קיבלתי את המורשת הזאת מקודמי, ואנחנו ממשיכים באותו מובן.

עדי קול: הדיון היום הוא דיון מיוחד.

עדי קול: הפונה שפנה לוועדה הוא פונה שביקש להישאר בעילום שם, וכיוון שכך גם נעזרנו בו ובערוץ 2 ושודרה כתבה בנושא בשבוע שעבר.

עדי קול: אני אתאר בקצרה את הפנייה.

עדי קול: אני מאוד מודה לראש העיר של רכסים שבחר לבוא לפה ולהשיב וגם השיב בכתב.

עדי קול: אני מעריכה מאוד את שיתוף הפעולה.

עדי קול: בעקבות הפנייה הזאת והכתבה הזאת עלו פניות נוספות של חרדים עם שתי בקשות שהם הגדירו כפיקוח נפש מבחינתם.

עדי קול: מסתבר שחרדים – לא ידעתי את זה, לא הייתי בספרייה ציבורית שנים – מסתבר שהרבה מהם משתמשים בספרייה.

עדי קול: היו להם שתי הערות שהם ביקשו.

עדי קול: האחת, קושי בשעות הפתיחה.

עדי קול: שעות הפתיחה לא תמיד מאפשרות לבחור חרדי שלומד בישיבה להגיע בשעות הערב ולהשתמש בספרייה.

עדי קול: אני חושבת שכאשר אנשים מביעים רצון לבוא ולקרוא ולהעשיר את עצמם, אנחנו צריכים לראות איך אנחנו נותנים לכך מענה.

עדי קול: בעיקר כשמסתכלים על הנתונים שאנחנו רואים מסקרים, ציבור דתי וחרדי זה ציבור הקוראים המסור ביותר.

עדי קול: קריית ארבע, כתוב, שיאני הקריאה – 93% מהציבור מגיעים לספרייה ומשתמשים בספרייה.

עדי קול: אני רוצה לראות איך אנחנו יכולים להתאים את שעות הפתיחה לציבור שבאמת משתמש בספריות.

עדי קול: אנשים נמצאים בישיבה עד שעות מאוחרות, והספרייה לא פתוחה בשעות מתאימות, אני חושבת שזה מקשה עליהם ואני חושבת שצריך להתייחס במובן הזה.

עדי קול: עוד דבר, ואני רוצה לשים את זה על השולחן, פנייה נוספת – אין ביישובים חרדים מספיק ספרות חילונית, ספרות חול.

עדי קול: אותו בחור אמר: יש ספרים שאני רוצה לקרוא.

עדי קול: אני רוצה להכיר, אני רוצה לדעת.

עדי קול: ואני מבין שהספרייה ביישוב החרדי לא בהכרח תכיל את כל הספרים האלה, לכן ייתכן שאני אצטרך לנסוע לעיר אחרת.

עדי קול: אם אני גר ברכסים לדוגמה או במודיעין עילית, יכול להיות שאני ארצה לקחת ספר בירושלים.

עדי קול: היום זו בעיה.

עדי קול: זו בעיה, כי לא תמיד מאפשרים.

עדי קול: יש ספריות שכן מוכנות תמורת תשלום, ואני רוצה לדעת איך אנחנו מאפשרים לכל הציבור גישה למשאב העצום הזה.

עדי קול: היינו פעם עם הספר, היום אנחנו עם האינטרנט.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו עדיין.

עדי קול: אני מקווה שלא נהפוך להיות עם הקוראים בטבלט, כי יש ערך מאוד-מאוד חשוב בעיני לקריאת ספר, לריח שלו, לדפים שלו, להעביר אותם, ואני חושבת שאנחנו ככנסת צריכים לשדר את המסר הזה ולהנגיש את הספריות.

עדי קול: עברתי על חוק הספריות והתקצוב שלו ויש הרבה שאלות שעולות, אבל אני רוצה להתחיל בסוגיה המשמעותית ביותר בעיני.

עדי קול: כשקיבלתי את הפנייה, ואני באמת לא באה מתוך אג'נדה אנטי חרדית, יש לי מתמחים חרדים, ואני ממש האחרונה שתבוא ותעשה פה איזה מאבק נגד קבוצה שלמה, אבל הפנייה הזאת חרתה לי, חרתה לי כאזרחית, חרתה לי כעורכת-דין או מתמחה בזכויות אדם.

עדי קול: אני ד"ר למשפטים וחופש הביטוי זה אחד העקרונות שאני מאמינה בהם יותר מכול.

עדי קול: בעיני יש בעיה בהפרדה של שעות חילונים ושעות חרדים.

עדי קול: יש הפרדה של השעות והפרדה של הספרים וסגירה של החדר החילוני בשעות החרדים.

עדי קול: יש לי בעיה, אבל אני שמה אותה לרגע בצד – ברגע שמישהו בא ואומר: אני רוצה לקרוא ספר, אדם מבוגר, בשעות שמוגדרות כשעות של חילונים, זאת אומרת, של הציבור החופשי, ואומרים לו: אנחנו לא יכולים, כי ראש העיר לא מאפשר, זו בעיה.

עדי קול: זו בעיה שזועקת לשמים.

עדי קול: אני אשמח כמובן לשמוע שהבעיה הזאת לא קיימת ולא רלוונטית, ואז נוריד את הנושא הזה ונעבור הלאה לשאר הנושאים.

עדי קול: על הדבר הזה לא יכולתי לעבור בשתיקה והעליתי את זה מייד לדיון.

עדי קול: אני חושבת שאף אחד לא יכול להגיד לבן-אדם מבוגר מה לקרוא ומה לא.

עדי קול: אני יודעת שיש ציבור שמאמין ברבנים שמנחים אותו, וזה בסדר, אבל אם מישהו בא ואומר: אני רוצה לקרוא ספר, צריך לאפשר לו.

עדי קול: המקרה הספציפי שהגיע אלי היה של תלמידה, תלמידת חינוך, שקיבלה הוראה לקרוא ספר שקשור ללימודיה.

עדי קול: אנחנו מעודדים למידה של חרדים, ואנחנו מעודדים השתלבות שלהם בהשכלה הגבוהה ואנחנו מעודדים כמובן שילוב בצבא, אנחנו לא יכולים להגיד מצד אחד "תשתלבו", מצד שני, כשאתם באים לקחת ספר מהספרייה, שנדרש לצורך לימודיכם, "אנחנו לא נותנים לכם לקחת אותו".

עדי קול: פה באמת הסוגיה שאני רוצה להתחיל בה ואחר כך להמשיך בסוגיות האחרות.

עדי קול: אני אפנה בתחילה לראש העיר.

<יצחק רייך: שלום לכולם ותודה על זכות הדיבור ועל זה שאני בא ואומר את זה קבל עם ועדה.

<יצחק רייך: הבעיה לא קיימת, כפי שכתבתי לך.

<יצחק רייך: זה קודם כול השורה התחתונה.

עדי קול: לא קיימת זה אומר שאין צנזורה על ספרים ואתה לא עובר ורואה את רשימות הקריאה של התושבים?

עדי קול: אני אומרת את זה, כדי שזה יהיה ברור.

<יצחק רייך: גם אם הייתי רוצה, אין לי זמן לזה, יש לי ברוך השם מספיק מטלות לפתח את היישוב מעבר להסתכלות מי קורא, מה קורא.

<יצחק רייך: זה באמת לא מעניין אותי, וזו מין הרגשה של קג"ב, זה לא בשבילי.

עדי קול: האמת שכך זה הרגיש לי – קג"ב.

<יצחק רייך: אז אני אומר.

<יצחק רייך: נתחיל ברקע של רכסים והספרייה ברכסים, כי יכול להיות שיש כאלה שאפילו לא יודעים מה זה רכסים.

עדי קול: אני חייבת להגיד שהפונה שדיבר איתי, שאלתי אותו שלוש פעמים: איפה?

עדי קול: איפה?

עדי קול: איפה?

עדי קול: לא ידעתי שקיים יישוב רכסים.

שולי מועלם-רפאלי: אוי, אוי, אוי.

עדי קול: מצטערת.

עדי קול: מודה.

<יצחק רייך: רכסים זה יישוב ליד חיפה שבמהלך 20 השנה האחרונות בתהליך איטי, לא משהו יזום, להבדיל מהערים החרדיות שבנו קריה חרדית, בנו שכונה חרדית – בתהליך איטי של עוד בית ועוד בית, עוד משפחה ועוד משפחה, היישוב הפך לחרדי.

<יצחק רייך: הוא הפך לחרדי בצורה כזאת שהיום במערכת החינוך ברכסים, אם ניקח 37 גנים ברכסים, מתוכם גן אחד ממלכתי, ממלכתי-דתי, ביחד, כשכל השלושה גילאים הם 22 ילד.

<יצחק רייך: יש 36 גנים שהם חרדים.

<יצחק רייך: זו תמונת המצב בגני הילדים.

<יצחק רייך: אם אנחנו לוקחים חתך, למשל בכיתה ח', כמה יש בחרדי ובחילוני, וכמה יש בכיתה א' בחרדי ובחילוני, רואים את הירידה הדרסטית מול העלייה.

<יצחק רייך: רכסים שינתה את פניה.

עדי קול: איך זה קרה?

עדי קול: אמרת שיש תופעה שאנשים עזבו וקנו - - -

<יצחק רייך: כן, תהליך איטי שעוד משפחה באה ועוד משפחה באה, וכיוון שאנחנו צמודים לחיפה ולקריות, משפחות חילוניות עזבו.

<יצחק רייך: לשם הדוגמה, אין לנו רחוב שסגור בשבת, אבל אם עכשיו יוצאים מבית הכנסת, לא נמצא מישהו שלא מכבד.

<יצחק רייך: אחרי הכול גם הוותיקים גדלים ביחד.

<יצחק רייך: מצד אחד לא סגור, מצד שני אין מי שיעשה נגד.

<יצחק רייך: בנושא הזה שקט אצלנו.

<יצחק רייך: לא לחינם שואלים איפה זה רכסים, כי שקט.

<יצחק רייך: הספרייה קיימת הרבה-הרבה שנים, כאשר הציבור החרדי לא בא לספרייה, לא הלך בכלל לספרייה.

<יצחק רייך: אני לא מדבר על הבודדים, זה שרצה ספר בנושא מסוים, אני לא נכנס לזה.

<יצחק רייך: כציבור לא הלכו לספרייה.

<יצחק רייך: אני ראש המועצה עכשיו, אבל הייתי כבר לפני שתי קדנציות ראש המועצה, פניתי כבר אז בבקשה להקים ספרייה חרדית, כי כידוע כמו שאמרה - - -

עדי קול: אני אשאל הרבה שאלות של בערות.

עדי קול: איזה ספרים יש בספרייה חרדית?

<יצחק רייך: אני מזמין אותך.

<יצחק רייך: יש הכול.

<יצחק רייך: המגוון הוא גדול.

<יצחק רייך: כשהציבור החרדי לא הלך לספרייה, זה לא מנע ממנו מלהיות – איך הגדירה היושבת-ראש?

<יצחק רייך: – עם הספר.

<יצחק רייך: אז היו ספריות פרטיות.

<יצחק רייך: גם אצלי בבית יש קיר מלא ספרים ומכל השכונה באים לקחת ספרים.

<יצחק רייך: זה מה שהיה.

<יצחק רייך: זאת אומרת, הציבור מצא פתרונות.

<יצחק רייך: אנחנו, כמועצה, אנחנו, כרשות, לא מסכימים עם הפתרונות האלה וצריך לתת שירות לכולם.

<יצחק רייך: ולכן פנינו וביקשנו הקמת ספרייה חרדית.

<יצחק רייך: בקדנציה הקודמת אצל קודמי הגיעו לסיכום ביחד עם האגף לספריות וביחד עם המועצה הציבורית, הציגו בפניהם את המבנה של הספרייה, היה מדובר שלוקחים מבנה בעל שתי קומות, בקומה אחת תהיה ספרייה חילונית, בקומה שנייה תהיה ספרייה חרדית.

שולי מועלם-רפאלי: האם זה משרת גם יישובים נוספים?

שולי מועלם-רפאלי: אם המספרים כל כך מובהקים, ש-36 גנים כשמתוכם רק אחד הוא ילדי ממלכתי, ממלכתי-דתי, על פניו, אני אקח את זה עכשיו לקצה ההפוך לגמרי - - -

יעקב אשר: תיזהרי.

שולי מועלם-רפאלי: אני בכלל לא נזהרת, אתה מכיר אותי.

יעקב אשר: את מידרדרת למדרון חלקלק.

שולי מועלם-רפאלי: כשצריך לדבוק בדברים, דבקים בדברים.

שולי מועלם-רפאלי: מה הרציונל להפעיל ספרייה כללית?

שולי מועלם-רפאלי: אלא אם כן תגיד לי שאתה משרת את כפר חסידים או את נופית?

יעקב אשר: אם הוא היה אומר את מה שאמרת עכשיו, היה כינוס נוסף של הוועדה.

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת אשר, רוב הזמן אנחנו לא מצהירים הצהרות, אנחנו מנסים לפתור את העניינים.

עדי קול: בדיוק.

שולי מועלם-רפאלי: בוועדה הזאת פותרים עניינים, לא נותנים הצהרות לתקשורת.

עדי קול: האם זה קשור לחוק, כי החוק מחייב - - -

<יצחק רייך: לא, זה לא קשור לחוק.

שולי מועלם-רפאלי: לשאלה שלי – האם אתה משרת את כפר חסידים?

שולי מועלם-רפאלי: האם אתה משרת את נופית?

שולי מועלם-רפאלי: האם אנשים באים אליה ממקומות נוספים?

עדי קול: לא.

עדי קול: זו הבעיה של לקחת ספר מעיר לרשות אחרת.

עדי קול: זו השאלה הבאה.

שולי מועלם-רפאלי: זו לא רשות אחרת, זה יישובים שצמודים אליו.

<יצחק רייך: יש החלטה עקרונית בהנהגה הרוחנית של היישוב שאנחנו לא עושים שום צעד שיבוא לומר שאנחנו מגרשים את החילונים מפה.

<יצחק רייך: יש מכתב, הראיתי ליושבת-ראש בהתחלה, שחתום עליו גל דאי, מתאריך 11 בינואר 2009, והוא כותב כך: לצד הערכתי על רגישות היתר וההתנהלות החכמה של פרנסי היישוב כלפי המיעוט החילוני ביישוב, מחובת

<יצחק רייך: כם לדאוג לכלל ילדי היישוב, כפי שצוין במכתבו של הרב רייך מקודם.

<יצחק רייך: לאור זאת, הנני סומך ידי על המלצתו של מר בן נעים להפוך את הספרייה הציבורית לחרדית - - - לציבור החילוני.

<יצחק רייך: זאת אומרת, הנושא הוא החלטה מקומית.

<יצחק רייך: כמו שאמרתי קודם, אין רחובות סגורים בשבת.

<יצחק רייך: למשל אני גר בשכונה שאין בה חילונים שם, אבל הרחוב לא סגור, זאת המציאות.

<יצחק רייך: אז נקבעו שעות הפתיחה של שתי הספריות, בימים ראשון ושלישי פתוח לציבור, נקרא לזה, "הכללי" - - -

עדי קול: כמה שעות לציבור הכללי וכמה לציבור החרדי?

<יצחק רייך: ימים ראשון ושלישי מלא.

<עדינה פלונצ'ק: 08:30 עד 19:00-18:00.

<יצחק רייך: בימים שני, רביעי וחמישי, פתוח לציבור החרדי.

<יצחק רייך: זאת אומרת הספרייה החרדית פתוחה.

<יצחק רייך: כשבאנו עם החלוקה הזאת, עם ההפרדה הזאת, עם דברים ברורים, נתנו רבני המקום את ברכתם, ואחרי מספר חודשים, אני אקרא, יש פה נתון ממכתב – אחרי מספר חודשים התווספו 600 בתי אב לספרייה.

<יצחק רייך: זאת אומרת, היום יש ברכסים, משהו כמו 1,900-1,800 בתי אב.

עדי קול: קיבלתם ממשרד התרבות אמירה שאומרת: גם כשאנחנו מאפשרים הפרדה, אנחנו מחייבים שאישה תוכל לבוא, אם היא רוצה, גם בחילוני וגם בחרדי, כל זמן שפתוח לנשים, ואצל גברים זה הפוך.

<יצחק רייך: בזמן של החילוני זה פתוח חופשי.

<יצחק רייך: בימים ראשון ושלישי כל אחד יבוא וייקח מה שהוא רוצה.

עדי קול: עכשיו תסביר לנו את מה שראינו - - -

שולי מועלם-רפאלי: שנייה.

<יצחק רייך: אני מגיע.

<יצחק רייך: אני מגיע.

שולי מועלם-רפאלי: תצייר לנו את זה במציאות.

שולי מועלם-רפאלי: בימים האלה, בראשון ושלישי - - -

<יצחק רייך: יש אגף.

שולי מועלם-רפאלי: האגף החילוני פתוח, אז גם האגף החרדי פתוח?

יעקב אשר: לא.

שולי מועלם-רפאלי: זאת אומרת, אדם יכול לבוא ולשאול רק מהקומה הראשונה.

<יצחק רייך: לא.

<יצחק רייך: שנייה.

עדי קול: חילוני שרוצה לקרוא ספר חרדי, לא יכול?

יעקב אשר: שיבוא בימים שפתוח.

<יצחק רייך: יבוא בימים שפתוח לחרדים.

עדי קול: למה?

עדי קול: זו ההגדרה של משרד התרבות שאומר שכל אחד יוכל.

עדי קול: אם אני רוצה לבוא ולקחת ספר חרדי, אני יכולה ללכת רק בשעות של החילונים, זאת אומרת, הספרים האלה לא פתוחים בפני.

יעקב אשר: לא בחילונים - - -

עדי קול: אני כחילונית לא יכולה לקחת ספר חרדי בראשון ושלישי - - -

יעקב אשר: באותו יום.

יעקב אשר: תבואי למחרת.

<יצחק רייך: למחרת תבואי.

<עדינה פלונצ'ק: רק בחרדי.

עדי קול: בחרדים, אבל אני לא חרדית.

יעקב אשר: נו, אז מה?

עדי קול: אני לא רוצה להיות בחרדים.

יעקב אשר: אנחנו לא מפלים.

יעקב אשר: אנחנו לא כמוכם.

עדי קול: הספרייה צריכה להיות פתוחה לכל הספרים.

עדי קול: למה אתם עושים לי סינון?

עדי קול: בשעות שאני באה למה חלק מהספרים אסורים בפני?

<יצחק רייך: רגע.

<יצחק רייך: אני מייד אגיד.

עדי קול: עכשיו, כשגיליתי שיש כל-כך הרבה ספרים בספרייה החרדית - - -

<יצחק רייך: לא רגע.

<יצחק רייך: היה מדובר כפי שאמרתי - - -

יעקב אשר: זאת התחכמות.

עדי קול: אי-אפשר שכל דבר שהוא לא הכיוון שאתה רוצה, יהיה התחכמות.

יעקב אשר: לא.

יעקב אשר: כל מה שאת מנסה להראות זה איזה משהו שתהיה סיבה למסיבה - -

עדי קול: יעקב.

עדי קול: יעקב, קודם כול - - -

יעקב אשר: - - כשלא הולך, מוצאים סיבה למסיבה.

עדי קול: יעקב, קודם כול, אני מבקשת שכאשר אתה בא לדיונים, תבוא בהתחלה ותבין שלא ביקשתי לעשות מסיבה והסברתי את עצמי.

עדי קול: כבר פעם שנייה שאתה בא ועושה הצגות, למרות שאין מקום לעשות הצגות וזאת לא ועדה להצגות.

עדי קול: באמת אני אומרת לך, זו לא ועדה להצגות.

יעקב אשר: אם את חושבת שזו הצגה - - -

עדי קול: אתה אמרת: את באה לעשות הצגות איפה שאין.

עדי קול: תחום העיסוק שלי הוא זכויות אדם.

עדי קול: שוויון זה אחד הכללים הבסיסיים.

עדי קול: שוויון צריך להיות לשני הכיוונים.

עדי קול: אתם לא יכולים להגיד: אתה תבוא רק כאן ותיקח רק ספר חילוני.

עדי קול: לא יכול להיות, לא יכול להיות שמישהו יגיד: בזמן שהשעות שלך לספרייה הן שעות כלליות, אני מרשה לך רק חלק מהספרים.

עדי קול: לא יכול להיות.

עדי קול: אני לא מבינה למה.

עדי קול: למה הספרים החרדים צריכים להיות סגורים לחילונים?

<יצחק רייך: אני מייד אגיד.

<יצחק רייך: היה מדובר שמחלקים את הספרייה לשתי קומות, אבל כוח-אדם אין.

<יצחק רייך: יש מגבלות של כוח-אדם ויש שתי ספריות, הן יכולות להיות בדיוק באותו מצב, האחת ברחוב אחד והאחת ברחוב אחר לגמרי.

<יצחק רייך: יש חלוקה של כוח-אדם בימים של הספריות.

<יצחק רייך: ביום זה פתוחה הספרייה הזאת, תבואי לשם ותיקחי מה שאת רוצה.

עדי קול: זה באותו מבנה.

עדי קול: מי אחראי פה על פיקוח הספריות?

<שלומית אבינוח: זה באותו מבנה?

<יצחק רייך: זה אותו מבנה.

<קריאה: - - -

עדי קול: רגע.

עדי קול: שנייה.

עדי קול: אין פה שוק.

עדי קול: אף אחד לא מדבר פה בלי זכות דיבור.

עדי קול: זה תמיד כך.

עדי קול: מי פה אחראי על פיקוח הספריות?

עדי קול: זו חלוקה שמקובלת עליכם?

<רבקה שויקי: אני ממונה על הספריות.

<רבקה שויקי: כל ספרייה שהיא קצת יותר מקטנטונת מחלקת את הספרים שלה לאוספים שונים.

<רבקה שויקי: היישוב יכול להחליט שאגף הילדים פתוח בשעות מסוימות, אגף העיון פתוח בשעות מסוימות, אגף היהדות פתוח בשעות מסוימות, כמו ספריית הרמב"ם בבית אריאלה שלא פתוחה באותן שעות כמו שכל ספרייה פתוחה.

<רבקה שויקי: הדבר שאנחנו עומדים עליו שלכל תושב תהיה גישה לכל הספרים בשעות המתאימות.

<רבקה שויקי: אני אגב מתנגדת לחלוקה בין דתיים וחילונים.

<רבקה שויקי: הגדרנו את זה כחלוקה בין נשים, גברים ומעורב.

<רבקה שויקי: כאישה, את יכולה לבוא גם בשעות המעורבות, וזה מה שאנחנו דורשים מכם.

<רבקה שויקי: כאישה את יכולה לבוא או בשעות המעורבות או בשעות שפתוחות לנשים.

<רבקה שויקי: אם את רוצה משהו מהאוסף - - -

עדי קול: זה אומר שאם אני רוצה לבוא לספרייה ואני רוצה ספר אחד חילוני וספר אחד חרדי, אני צריכה לבוא פעמיים.

<רבקה שויקי: נכון.

<רבקה שויקי: זה קורה גם בספריות אחרות כשאין מספיק כוח-אדם לפתוח את כל האוספים בבת אחת.

<רבקה שויקי: משיקולים שונים ומשונים פותחים אוספים שונים בשעות שונות.

<רבקה שויקי: היה טוב אם היו מוצאים פתרון לפתוח יותר שעות, לפתוח גם בשעות האלה, אבל זה דבר מקובל בספריות.

<רבקה שויקי: אני מניחה שגם את מכירה את זה מספריות אוניברסיטאיות שיש סוגים שונים שפתוחים בשעות שונות.

עדי קול: בגלל זה אני שואלת.

עדי קול: הוא חושב שאני רוצה לעשות הצגה, אני שואלת כי אני באמת רוצה לדעת.

עדי קול: אני רק רוצה לתת לו לדבר, כי הבטחתי לו בקצרה.

<רבקה שויקי: אני כן רוצה לחדד שחייב להיות מצב שכל אדם שבא בשעות שהאוסף פתוח, הוא יקבל.

<רבקה שויקי: אנחנו עומדים על כך.

עדי קול: סליחה, הפסקתי אותך.

<יצחק רייך: בגלל שיש מחסור במבנים של גני ילדים, לקחה המועצה את קומת הקרקע והפכה אותה לגני ילדים, והספרייה הכללית והספרייה החרדית נמצאות באותה קומה בשני אגפים.

<יצחק רייך: בצד הזה ספרייה אחת, בצד הזה ספרייה שנייה וכל החלוקה קיימת.

<יצחק רייך: נוצר מצב, היו אלי פניות, ועל זה התחיל העניין, שלא מקפידים על ההפרדה, על השעות.

<יצחק רייך: נתתי הוראה להקפיד על השעות.

<יצחק רייך: יצא מזה מין סחרחורת שלמה, לכן אני חוזר ואומר - - -

עדי קול: את זה אתה חייב להסביר.

<יצחק רייך: אני אסביר.

עדי קול: שנייה, אני אתן לכם.

עדי קול: קיבלתי פנייה, הצגתי אותה בתחילת הדיון.

עדי קול: התקשרו אלי, אמרתי: לא יכול להיות.

עדי קול: ערוץ 2 שלח אדם לספרייה במצלמה נסתרת והספרנית אמרה לו – אנחנו לא צריכים להקרין לכם, אלא אם אתם רוצים – אני לא יכולה לתת לך את הספרים הספציפיים.

עדי קול: לדעתי הוא ביקש את "התפסן בשדה השיפון" ו"קופסה שחורה".

עדי קול: כיוון שאמרו לי שזה לא קרה, אז יש שתי עדויות שזה קרה פעמיים.

עדי קול: רק תסביר לי איך זה קרה.

<יצחק רייך: המנהלת של הספרייה קיבלה ממני הבהרה ברורה, כפי שכתבתי לך, כפי שכתבתי עם העתקים.

<יצחק רייך: המנהלת של הספרייה קיבלה הבהרה ברורה שברגע שהספרייה הכללית פתוחה, כל אחד יבוא, ייקח כאוות נפשו.

<יצחק רייך: קיבלה הבהרה ברורה.

עדי קול: קיבלתי את תשובתך.

<יצחק רייך: אמרתי: על שעות ההפרדה חייבים להקפיד, כי אם לא נקפיד, הספרייה תיסגר לצערנו.

<יצחק רייך: זה הכול.

עדי קול: קיבלתי את תשובתך, אני אשמח לשמוע מה אתה אומר לגבי שתי ההערות שהתחלתי בהן לגבי הפנייה השנייה: האחת, להתאים את השעות לאנשים שלומדים בישיבה, שיהיה פתוח להם גם בערב, והשנייה, לגבי האפשרות לקחת ספרים בעיר אחרת.

עדי קול: יש שתי הערות.

עדי קול: האם יש לך עמדה בנושא הזה?

<יצחק רייך: לא קיבלתי פניות, ואם אני אקבל פניות, אני אבחן כמה רוצים, האם שווה להשקיע בזה.

<יצחק רייך: מי שבא להחליף, אחרי הכול זה הילדים, וזה יבוא על חשבון שעה אחרת, כי לא נוכל להוסיף כוח-אדם, גם כך אנחנו בגירעון גדול.

עדי קול: סליחה.

עדי קול: באיזה שעה מסיימים ללמוד בישיבה?

<יצחק רייך: לא מסיימים.

<עדינה פלונצ'ק: לא מסיימים.

עדי קול: הולכים לישון?

שולי מועלם-רפאלי: חברים, התשובה הזאת היתה מאוד יפה, אבל תגדירו זמן.

שולי מועלם-רפאלי: מה זה "לא מסיימים"?

<יצחק רייך: אמרתי, אם תהיה פנייה - - -

יעקב אשר: אני רוצה לומר לך, שכשבאתי לבקר את הבן שלי השבוע בישיבה, ניסיתי לתפוס אותו טלפונית ב-00:30 בלילה.

יעקב אשר: אמרתי: אם אני אצליח, אני אצליח, ואם לא, אני אתן את האוכל לאחד הילדים.

יעקב אשר: באתי, הוא היה באמצע לימוד.

שולי מועלם-רפאלי: השאלה של חברת הכנסת עדי קול, אם יורשה לי רגע, חברתי - -

עדי קול: אני אשמח שתפרשי אותי.

שולי מועלם-רפאלי: - - היא לא האם אנחנו בעד לימוד תורה ואנחנו מוסרים את נפשנו על לימוד התורה.

שולי מועלם-רפאלי: זו נקודת המוצא של הוועדה הזאת.

עדי קול: נכון.

שולי מועלם-רפאלי: עכשיו בואו ננסה לתרגם את זה לשעות, אם היינו ממשיכים מ-20:00 ל-22:00 ובמקום מ-15:00 עד 20:00 היינו פותחים מ-17:00 עד 22:00, האם זה היה נותן מענה ליותר מהאוכלוסייה?

שולי מועלם-רפאלי: זה מה שהיא שאלה.

<יצחק רייך: אני אגיד לך, מאה אחוז.

יעקב אשר: תיכף יאשימו אותך שאתה נגד בחורי ישיבות.

שולי מועלם-רפאלי: לא.

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת אשר, אתה מכיר אותנו.

עדי קול: אתה מוכן?

עדי קול: די.

עדי קול: יעקב, אני אמנע ממך - - -

יעקב אשר: לא תמנעי.

<יצחק רייך: רוב רובו של מי שבא לספרייה זה הילדים ובני הנוער.

<יצחק רייך: השאלה אם נפתח מ-17:00 עד 22:00 זה לא יפגע בילדים שבאים - -

שולי מועלם-רפאלי: שבאים ב-15:00.

<יצחק רייך: - - כי הם לא יבואו ב-22:00.

<עדינה פלונצ'ק: ניסינו לעשות עוד דבר גמיש, ניסינו להתאים בכל תקופה של שלושה חודשים, וראינו שכיום זה נותן את המענה.

עדי קול: אני מצטערת להגיד לפרוטוקול – אני מניחה שזה שונה ברכסים לעומת ירושלים, בגלל זה שאלתי רק כדוגמה – בירושלים נאמר לי, ולא מפנייה אחת, קיבלתי מכמה מקומות שאומרים: קשה לנו עם השעות, זאת אומרת שזה לא מספיק פתוח, ולכן אני מניחה שבעיר קטנה כמו רכסים, שזה מיועד בעיקר לציבור - - -

שולי מועלם-רפאלי: יישוב קטן.

<יצחק רייך: אם תהיה פנייה, נבחן אותה לגופה.

יעקב אשר: כמו ראש עיר טוב ששומע מה רוצים התושבים שלו.

עדי קול: מעולה.

עדי קול: תודה רבה.

עדי קול: אני מעריכה את זה.

יעקב אשר: אני רוצה מילים בקצרה כי אני צריך לרוץ לישיבה אחרת, ברשותך.

יעקב אשר: אני חושב שבסיכום הדיון הזה קודם כול צריך להודות, וגם חברתי שולי אמרה, שבסך הכול ראש העיר – אגב, אני מגיע גם מעיר שרובה חרדית, ניהלתי אותה כראש רשות, ובהחלט כיבדנו אפילו בכיבוד יתר את המיעוט, אנחנו מצפים שיעשו אותו דבר במקומות אחרים – בדיון הזה אנחנו רואים שמגיעה לראש העיר מדליה על כך שעל אחוז כל כך קטן, הפוטנציאל – לכן שאלה שולי אם יש עוד ערים אחרות מסביב, זאת אומרת, יכול להיות שזה רווחי לספרייה, רווחי למועצה - - -

עדי קול: לספרייה זה אף פעם לא רווחי.

<עדינה פלונצ'ק: אסור לקחת כסף.

שולי מועלם-רפאלי: הספרייה זה מהות, זה לא רווח.

עדי קול: בדיוק, אין רווח היום.

<שמעון אלקבץ: אני ראש מינהל תרבות, מי שמוציא כסף על הספריות זה מדינת ישראל, המחלקה לספריות, ואנחנו מאפשרים את זה בחינם.

יעקב אשר: המימון לא מלא.

<יצחק רייך: אני מקבל 108,000 שקלים לשנה, ליד זה אני מוציא 350,000.

<שמעון אלקבץ: מצוין.

<שמעון אלקבץ: ככל שתוציא יותר, תקבל יותר.

<עדינה פלונצ'ק: ועוד נישאר בגירעון.

<אורציון ברתנא: אפשר - - -

עדי קול: לא.

עדי קול: יש פה כללים, וחברי הכנסת מקבלים פה עדיפות.

עדי קול: מייד שהם יסיימו לדבר, תקבל רשות דיבור.

יעקב אשר: אני חושב גם מהיכרות אישית עם ידידי, רב יצחק רייך, שבאמת ראש עיר ואפשר לומר שהיישוב שלו לא היה בכותרות אף פעם, לכן גם לא הכרת אותו וכנראה גם לא תכירי, לא ביחסי חילונים חרדים, לא ביחסי חרדים חרדים, ולכן אני בא ואומר דבר אחד - - -

עדי קול: אני שמחה לשמוע שזה לא התקיים.

עדי קול: אני מקווה שגם אתה היית מזדעזע כמוני אם היה קורה דבר כזה.

יעקב אשר: כראש עיר אני יודע שהפקידים לפעמים בשביל להגיד שהמקום סגור אומרים "ראש העיר אמר".

יעקב אשר: אני מכיר את הדברים האלה, כי ראש העיר בסוף הוא גם הרשע, ומכיוון שאנחנו גם באים לטקס חנוכה, לחתוך את הסרטים, אז גם זורקים לנו את הדברים האלה.

יעקב אשר: עצם זה שמועצה המקומית במצבה הכלכלי, ואני מכיר את מצבה הכלכלי של המועצה הזאת, שנמצאת ממש בגירעון ועל הקשקש מבחינה ניהולית, מחזיקה את הספרייה גם לטובת מיעוט קטן, שהוא גם מיעוט בין הילדים, זה אות כבוד לראש העיר הזה, זה אות כבוד להתנהלות שלו.

יעקב אשר: ועכשיו אנחנו בטוחים שלאחר שהוועדה הזאת תסיים את הבדיקה שלה, גם תמליצי בפני שר האוצר כמובן לעזור קצת למועצה המקומית, כדי שתפרח ותוכל להמשיך הלאה.

יעקב אשר: גברתי, תודה רבה, ואני רץ לוועדה אחרת.

עדי קול: הבטחתי סוגיה נוספת שעלתה על השולחן בעניין - - -, הבטחתי להתעסק אתה.

עדי קול: בבקשה, שולי.

<יצחק רייך: אם פרופ' ברתנא מדבר עכשיו, הייתי רוצה לשמוע.

עדי קול: אם שולי מסכימה, בסדר.

שולי מועלם-רפאלי: בבקשה.

<אורציון ברתנא: אני יושב-ראש המועצה לספריות ציבוריות.

<אורציון ברתנא: אני רוצה כמה שאלות לשאול, תרשו לי.

<אורציון ברתנא: אני לא כל-כך שלם עם זה שחברי הכנסת מקבלים זכות קדימה.

<אורציון ברתנא: אם חברי הכנסת מקבלים זכות קדימה, האורחים יכולים ללכת הביתה.

עדי קול: כולם ידברו, השאלה רק מי ידבר קודם.

<אורציון ברתנא: מקובל לכבד גם אורח, ומי שבעל הבית, מקובל שיכבד את האורח ולא ידחה אותו לשוליים.

<אורציון ברתנא: אם טרחתי ובאתי, מן הראוי שהדברים יישמעו.

עדי קול: דרך אגב, הם יישמעו.

<אורציון ברתנא: תודה.

<אורציון ברתנא: אני כבר אסיר תודה.

עדי קול: התקנון מדבר על סדר הדיבור, זה הכול.

<אורציון ברתנא: שאלה ראשונה.

<אורציון ברתנא: רציתי לשאול שאלה.

<אורציון ברתנא: האם על סמך פונה אנונימי מקיימים דיון?

<אורציון ברתנא: האם הפונה האנונימי לא צריך להיות מזוהה לפני דיון מהסוג הזה?

עדי קול: לא.

עדי קול: לא בהגדרה.

עדי קול: יש תקנון בכנסת.

<אורציון ברתנא: רציתי להבין.

<אורציון ברתנא: נראה בעיני מוזר שפונה אנונימי, שלא ברור מיהו, יכול לעורר דיון.

עדי קול: לך לא ברור.

עדי קול: קודם כול, אלה הכללים.

עדי קול: תקנון הכנסת אומר שפנייה לא חייבת להיות בהזדהות.

<אורציון ברתנא: אוקיי.

<אורציון ברתנא: הבנתי.

עדי קול: שאלת שאלה ואני עונה.

עדי קול: דבר שני, כיוון שגם היתה סיטואציה נוספת של מצלמה נסתרת, זה שתי עדויות.

<אורציון בר תנא: אני יכול לענות תשובה קצת אירונית בלשון התלמודית לעניין הזה של ספרייה בעיר אחרת: מי שיצרו תקף עליו, ילבש שחורים, יעטה שחורים, ילך למקום שאין מכירים אותו ויעשה מה שלבו חפץ.

<אורציון בר תנא: בקיצור, יקרא במקום אחר.

<אורציון בר תנא: זה בלשון ההומור, עכשיו לגופו של עניין.

עדי קול: רגע.

עדי קול: ההומור, אני מבינה.

עדי קול: דבר שני, אמר לי אותו פונה: אני גר במודיעין עילית או חריש או רכסים או אני לא יודעת מה, ואני רוצה בירושלים לקחת ספר, כי אין את כל ההיצע של הספרים החילונים שאני רוצה.

<אורציון ברתנא: יש עוד שאלה - -

עדי קול: לפני עוד שאלה תענה לי.

<אורציון ברתנא: - - האם החוק במדינת ישראל מחייב כל ספרייה להחזיק את כל הספרים?

<אורציון ברתנא: הלוא באופן טבעי מנהל הספרייה הוא בעל - - -

עדי קול: נכון.

<אורציון ברתנא: בסך-הכול אנחנו רק בני אדם.

יעקב אשר: תשאל הפוך, האם החוק מחייב לשים ספרים חרדיים בכל עיר?

עדי קול: סליחה, שאלתי את השאלה ובמקום להשיב לי השבת לי בשאלה נוספת.

<אורציון ברתנא: מה השאלה?

<אורציון ברתנא: סליחה.

עדי קול: שאלתי האם לא מן הראוי – כי אמרת לו: תלבש שחורים ותלך – שהוא יוכל לקחת ספר?

עדי קול: נכון, לא צריך בכל ספרייה את כל הספרים, אבל אם הוא רוצה ספר מסוים, הוא יכול ללכת לספרייה אחרת ולקחת אותם, גם אם הוא לא תושב העיר.

עדי קול: אני שואלת אותך כאחראי על הפיקוח, או מי שזה יהיה, האם לא הגיוני שאם הוא רוצה לקחת ספר בירושלים – הוא עובד בירושלים, הוא רוצה לקחת שם – הוא יוכל בלי בעיות מיוחדות?

עדי קול: נראה לי שזה יפתור את הבעיה.

<אורציון ברתנא: כרגע התקנה איננה מחייבת ספרייה לקבל תשלום, אבל היא יכולה לקבל תשלום.

עדי קול: אני מכירה את התקנות ואני שואלת מה נכון ומה ראוי ותקנות ניתן לשנות.

<אורציון ברתנא: דיברתי למצלמה, אני יודע שאת מכירה.

<אורציון ברתנא: אני רק אמרתי למצלמה.

עדי קול: נרצה לשמוע אותו, אבל הערות ציניות - - -

<אורציון ברתנא: הרעיון הוא - - -

עדי קול: אין תשובות על השולחן.

<אורציון ברתנא: הרעיון הוא רעיון נכון, ובאמת כדאי להעלות אותו על סדר-היום ולהציע לספריות להעביר את זה, באמת רעיון מאוד נכון, שאנשים שהם חברים בספרייה ציבורית אחת, יוכלו לשאול – לא להשאיל, אלא לשאול – ספרים בלי תשלום.

<קריאה: בשל פיקדון.

עדי קול: בשל פיקדון.

שולי מועלם-רפאלי: בתשלום פיקדון.

<אורציון ברתנא: כרגע הספרייה יכולה לבקש כסף.

עדי קול: היום הם יכולים לבקש כסף, והרעיון הוא שיעשו את זה בלי פיקדון ובלי - - -

<אורציון ברתנא: נכון.

<אורציון ברתנא: זה באמת רעיון נכון לדעתי.

עדי קול: שוב, כיוון שאתם חושבים שהדיון היה פופוליסטי, אני רוצה להגיד לכם שוב, הוא לא פופוליסטי.

עדי קול: רציתי לקבל את התשובה, אני מודה על התשובה.

עדי קול: שתי הנקודות האחרות הן נקודות מהותיות שאני רוצה להעלות על השולחן כדי לראות מה האפשרויות.

עדי קול: האחת, השאלת ספרים מבחוץ, והשנייה, שעות הפתיחה.

<יצחק רייך: תודה.

<יצחק רייך: שלום.

עדי קול: תודה לך.

<אורציון ברתנא: תרשי לי רק משפט אחד.

<אורציון ברתנא: חברי המועצה שדנו בקדנציה הקודמת, שגם בה הייתי היושב-ראש, לא התנגדו להפרדה הזאת.

עדי קול: איזה הפרדה?

<אורציון ברתנא: הם לא התנגדו להפרדה.

<אורציון ברתנא: הם אמרו: אם ישנו מצב שבו לאורך השבוע - - -

עדי קול: גם אני כרגע לא הבעתי התנגדות.

<אורציון ברתנא: רציתי רק לומר את זה בשם המועצה.

עדי קול: לא הבעתי התנגדות.

<אורציון ברתנא: עוד הערה אחת אחרונה.

עדי קול: לכן אנחנו נותנים לחברי הכנסת לדבר קודם, כי הם התייחסו לדברים שהיו בדיון.

<אורציון ברתנא: סליחה, עוד הערה אחת אחרונה, אני מאוד מבקש.

<אורציון ברתנא: אני במקרה גם חבר במל"ג, ואני צועק כבר כמה חודשים במל"ג: למה בונים במל"ג פלטפורמה חרדית?

<אורציון ברתנא: כלומר, דווקא בתחום האקדמי חרדים יכולים ללמוד בכלל בלי לאפשר לסטודנט חילוני להיכנס, ועוד בהפרדה מלאה.

<אורציון ברתנא: כאן יש עיוות שאף אחד לא מטפל בו בזמן שבספריות יש לעומת זאת פתיחות יחסית ליברלית, ואני לא מבין למה דווקא להעלות על הפלטפורמה כאן.

עדי קול: זה לא הנושא של הדיון.

עדי קול: את התהיות שלך וההערות שלך שמענו.

עדי קול: חברת הכנסת מועלם, נתתי לה רשות דיבור.

<אורציון ברתנא: סליחה.

שולי מועלם-רפאלי: נראה לי ממקום של דיון מהותי על ספרות וקריאה, שזה בנפשנו, הגענו למחוזות שראוי היה שלא נגיע אליהם.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שנכון היה לכנס את הדיון, כי אני מניחה שכמו בנושאים אחרים, אם יש פונה אחד, כנראה יש פונים נוספים, ושמחתי כמובן על תשובתו של ראש המועצה.

שולי מועלם-רפאלי: רק לשם הגילוי הנאות בן משפחה מדרגה ראשונה שלי גר ביישוב רכסים, ואני לגמרי מסכימה עם יכולת ההכלה שיש שם.

שולי מועלם-רפאלי: שוב, אני שמה את סימן השאלה מהצד השני.

שולי מועלם-רפאלי: הוא כבר הלך, אבל באמת למספר משפחות כל-כך מועט, שעות פתיחה לא פרופורציונלית, אבל אני מכבדת את הבחירה של המועצה.

שולי מועלם-רפאלי: אני כן רוצה להגיד שבעניין הזה אני כן רוצה להשאיר הרבה יותר מרווח להנהגת המקום.

שולי מועלם-רפאלי: זאת אומרת, כמו שהייתי רוצה שישאירו מרווח להנהגת היישוב שבו אני גרה על שעות הפתיחה של הספרייה, מה נכון ומה לא נכון, מתוך היכרות עם הציבור.

שולי מועלם-רפאלי: אם מקובל עלינו שהתשובה הראשונית היא הבסיס, שלכל אחד יש זכות להשאיל כל מה שהוא רוצה ויש לכל אחד זכות להיפתח בקריאה לכל דבר שהוא רוצה.

שולי מועלם-רפאלי: אני כן רוצה דווקא לשים סימן שאלה על משהו שאת העלית.

שולי מועלם-רפאלי: הוא אפילו לא דיבר על זה, אז אני לא יודעת אפילו אם זה מתקיים או לא.

שולי מועלם-רפאלי: הוא הציג הפרדה שמדברת על ספרים כלליים וספרים חרדיים.

שולי מועלם-רפאלי: קשה לי ההפרדה הזאת, כי בשבילי דרך החיים הדתית שלי היא הדרך ואני לא רואה חילוניות ולא חילוניות בזה, ואת דיברת על הפרדה של נשים וגברים וילדים.

<רבקה שויקי: כי דיברנו באותו זמן על שעות פתיחה.

<רבקה שויקי: אם אתם רוצים, אני אדבר גם על ההפרדה של הספרים.

שולי מועלם-רפאלי: בשעות הפתיחה שמוצגות כאן במכתב התשובה שלו וגם בדבריו, לא הוצג שהשעות מתייחסות למי בא לספרייה.

<רבקה שויקי: לאוספים השונים.

שולי מועלם-רפאלי: ואת אמרת שמה שאתם דרשתם זה הפרדה של גברים, נשים וילדים.

<רבקה שויקי: לא נשים, גברים וילדים.

שולי מועלם-רפאלי: אני מבולבלת?

שולי מועלם-רפאלי: הצלחתם אפילו אותי לבלבל, כשבאמת אני שוב אומרת, נקודת הבסיס שלי שצריך לאפשר פתיחה שמתאימה לציבור הקוראים, נקודה.

<רבקה שויקי: זו נקודת הפתיחה שלנו.

שולי מועלם-רפאלי: כל דבר אחר לדעתי הוא ניסיון לעגל מרובע או לרבע מעגל, ולכן שמחתי על תשובתו שמאפשרים לכל אחד לקרוא את מה שהוא חפץ, בשעות שהוא מתאים את עצמו.

שולי מועלם-רפאלי: הזכרת את ספריית הרמב"ם, אני מסכימה אתך, לא בכל מקום אפשר לבוא מתי שרוצים.

שולי מועלם-רפאלי: אם למישהו נורא חשוב, יתכבד ויבוא פעמיים לספרייה, אין לנו אלא לשמוח על כך.

שולי מועלם-רפאלי: הוא יעשה את הדירוג שלו.

עדי קול: לי יש השגות על זה, אני חושבת שזה צריך להיות פתוח לכולם, אבל אני מבינה את השיקול הכלכלי.

עדי קול: לשאלתה של שולי.

שולי מועלם-רפאלי: תן לי הסתכלות יותר רחבה.

<שמעון אלקבץ: אמירה ברמה הרחבה.

<שמעון אלקבץ: קודם כול, אני חייב לציין שני דברים מרכזיים.

<שמעון אלקבץ: בכל מה שקשור לעולם הספר ולעולם הספריות מתחוללת בשנים האחרונות במדינת ישראל סוג של מהפכה.

<שמעון אלקבץ: הספריות הציבוריות שהכרנו בילדותנו, שהיינו באים ומחליפים ספר מרופט או ישן, זה כבר לא קיים.

<שמעון אלקבץ: הספריות הציבוריות הפכו בשנים האחרונות למרכזי תרבות.

<שמעון אלקבץ: יש פעילות דרמטית, יש גידול הולך ומתמשך במספר המנויים ובמספר ההשאלות לכדי מיליונים רבים.

עדי קול: איך אתה מסביר את זה שיש יותר חשיפה לאינטרנט ועדיין באים יותר?

<שמעון אלקבץ: אני חושב שאפשר להסביר את זה באופן הפשוט – העובדה שהספריות הפסיקו מזמן להיות מקומות שבהן רק מחליפים ספרים, אלא גם מרכזים - - -

שולי מועלם-רפאלי: מוקד חברתי.

<לורן פוריס: הופעות והצגות.

<שמעון אלקבץ: לא רק שעת הסיפור של פעם, אלא הצגות, מופעים והרצאות.

<שמעון אלקבץ: במשרד הרחבנו את מה שהיה פעם הסמל שנקרא "שבוע הספר", מתחנו אותו באמצעות תקציב שהמועצה לספריות החליטה באדיבותה שזה חשוב וביוזמת שרת התרבות משבוע הספר לחודש הקריאה.

<שמעון אלקבץ: יש שם מאות של אירועים ואנחנו משקיעים בקירוב של בני הנוער והילדים לספר.

<שמעון אלקבץ: כשביקשנו לבדוק מי הם שיאני הקריאה – עניין אותנו לדעת – נוכחנו לדעת - - -

עדי קול: האג'נדה שלי המקצועית היא חינוך מבוגרים.

עדי קול: למה מדברים בעיקר על ילדים?

עדי קול: מה עם קריאה של מבוגרים?

<שמעון אלקבץ: ודאי שיש קריאה של מבוגרים.

<שמעון אלקבץ: אני מדבר גם על ילדים וגם על מבוגרים.

<שמעון אלקבץ: אגב, בחלק לא קטן מהספריות יש הפרדה בעולם של הילדים שקוראים את הספרים.

<שמעון אלקבץ: אנחנו מנסים לעודד את הדור הבא כל הזמן.

<שמעון אלקבץ: עצם העובדה שהספריות ללא תשלום, הכניסה בחינם, אמורה לעודד ואמורה לשכנע יותר ויותר הורים לבוא עם הילדים.

<שמעון אלקבץ: אנחנו עושים עבודה מודרכת של הורים וילדים ביחד.

<שמעון אלקבץ: אלה דברים שהיו בעבר.

<שמעון אלקבץ: אנחנו שמים עליהם את הדגש הרבה יותר.

<שמעון אלקבץ: אגב, אני לא חושב שצריך להירתע מהסיפור של הספר הדיגיטלי.

<שמעון אלקבץ: אנחנו מסתכלים עליו, אנחנו מתכננים, אנחנו עובדים עם הספריות על השאלה מרחוק, אבל אנחנו עדיין לא שם, משום שעדיין גם המבוגרים וגם הילדים מעדיפים לקרוא - - -

שולי מועלם-רפאלי: אתם גם אחראים על ספריות בית-ספריות?

<שמעון אלקבץ: לא.

שולי מועלם-רפאלי: בעוד שלוש דקות אני צריכה לזוז.

עדי קול: כשהכתבה הזאת עלתה העליתי את זה לפייסבוק.

עדי קול: הפייסבוק זה כלי, אנחנו כבר לא מתעלמים ממנו, וכתבה לי מישהי: עדי, נגעת בנקודה כל-כך רגישה.

עדי קול: בתור ילדה חרדית שאהבה כל-כך לקרוא, החסך היה עצום.

עדי קול: הייתי יושבת וקוראת שוב ושוב את לאה פריד ושרה קיסנר – לא ידעתי מי אלה, וזה בעייתי בעיני שלא ידעתי מי אלה.

עדי קול: אמרתי לכם למה אני לא יכולה לקחת ספרים חרדים, כי אין לי מושג בכלל.

עדי קול: אני בן-אדם שקורא, ואין לי מושג על שתי סופרות – היא כתבה: זו ספרות שאתם לא מכירים.

עדי קול: הייתי כל-כך צמאה לידע שלא היה בנמצא.

עדי קול: הייתי קוראת את עלוני התרופות ודפי המידע של הטמפונים.

עדי קול: כך למשל, למדתי על הרחם.

עדי קול: בספרות החרדית אין שום אזכור על אהבה, זה משהו מגונה.

עדי קול: אין אהבה בין נשים ובין גברים, ואין אהבה בין נשים וגברים.

עדי קול: אני יכולה לכתוב על זה רבות, אבל אני רוצה שתילחמי בשבילי, כדי שאנחנו נוכל לקרוא.

<שמעון אלקבץ: אנחנו תומכים בעולם התרבות של מדינת ישראל, אבל אנחנו לא משמשים כמשטרת מחשבות במובן הזה שאנחנו לא אחראים על מה רוכשים ועל התוכניות האמנותיות של התיאטראות.

<שמעון אלקבץ: אנחנו מקצים את התמיכה, אנחנו מקצים את הכלים, אבל זה מנדט שנמצא בתחום סמכותו ואחריותו של מנהל הספרייה.

<שמעון אלקבץ: אנחנו יכולים להצטער - - -

שולי מועלם-רפאלי: אני אשמח שזה יישאר כך, כי אני חושבת שזה יותר נכון לציבור הקוראים.

עדי קול: כאן אנחנו לא מסכימות.

עדי קול: יש מחויבות במדינת ישראל לעיקרון השוויון וחופש ביטוי - - -

<שמעון אלקבץ: לא רק במדינת ישראל.

<שמעון אלקבץ: עיקרון השוויון הוא עיקרון - - -

שולי מועלם-רפאלי: בין-לאומי.

עדי קול: לא בכל מדינה.

עדי קול: אמרתי "מדינת ישראל", כי לא בכל מדינה.

עדי קול: תאמין לי, אני מכירה מדינות שאין בהן.

עדי קול: יש ציבור מסוים שיש דעות מסוימות או עמדות מסוימות שנחסכות ממנו.

עדי קול: האם יש לכם סמכות פיקוחית במובן הזה?

עדי קול: דיברתם על זה שאתם מפקחים.

עדי קול: כמה מפקחים יש לכם?

עדי קול: אתם צריכים לבדוק את שעות הספרייה והאם הן עומדות בתקנות.

<שמעון אלקבץ: תיכף רבקה תתייחס למספר המפקחים, אבל בגדול אנחנו בודקים את יישום חוק הספריות הציבוריות, אנחנו לא נכנסים לשאלת התוכן בספרים.

<שמעון אלקבץ: אנחנו יכולים להתייחס להיקף הספרים.

עדי קול: חשיפה לתוכן זה בדיוק מה שאני אומרת, לאפשר לאנשים לקחת ספרים מספרייה אחרת.

עדי קול: היא רוצה ללמוד על אהבה - - -

<שמעון אלקבץ: גברתי, מהבחינה הזאת, והדברים האלה כבר נאמרו עוד בישיבת המועצה הקודמת, בקדנציה הקודמת, כשהיה ראש המועצה דן כהן, ברכסים, שם זה היה הפוך, שם האוכלוסייה החילונית היתה מאוד דומיננטית, למרות שהם היו רק 10% מהיישוב, ואז האוכלוסייה החרדית אמרה: אנחנו רוצים שתיתנו גם לנו מענה, גם אז נתנו מענה.

<שמעון אלקבץ: התפקיד שלנו הוא אחד, לדאוג שכל אזרח, במדינת ישראל, לא קשור מאיזה מגזר הוא ומאיזה מוצא הוא, יקבל את הזכות ואת היכולת לקרוא את הספרים.

עדי קול: איך אתה משנה את התקנות כדי שמישהו ברכסים יוכל לקחת ספר בירושלים?

<שמעון אלקבץ: זה עלה עכשיו.

<שמעון אלקבץ: אמר היושב-ראש, פרופ' ברתנא, נקיים על זה דיון.

<שמעון אלקבץ: נשמח לחזור אליכם גם עם התייחסות.

<אורציון ברתנא: הגישה היא, בהחלט יש מקום לשנות, כי זה בהחלט שינוי חיובי.

עדי קול: אני מאוד-מאוד אשמח.

<רבקה שויקי: אני רוצה רק להעיר בקשר לעניין הזה.

<רבקה שויקי: אנחנו מודעים לזה שרוב התקציב של הספריות בכל זאת בא מהרשויות המקומיות, ויש לנו קושי או אנחנו צריכים להתייחס בזהירות בהטלת חובה על עיר מסוימת למממן שירות לעיר אחרת, כאשר התקציב בא מאותה רשות מקומית.

<רבקה שויקי: אנחנו כן נחשוב על זה.

עדי קול: אם את מחשבת את שיעור ההשתתפות של המדינה מול שיעור האנשים שיהיו מבחוץ שיקראו, זה אומר שאת יכולה להגיד שכלכלית זה מכוסה.

<רבקה שויקי: נדון בזה.

<רבקה שויקי: אני רק אומרת שזה לא משהו שרירותי.

עדי קול: מישהו שמע מכם את ההערה לגבי שעות הפתיחה, שאם יהיה פתוח בערב - - -

<שמעון אלקבץ: הספרייה פתוחה עד 20:00 בערב.

<רבקה שויקי: אנחנו שומעים את זה בכל עיר, בכל מגזר.

<רבקה שויקי: העיריות מתמודדות עם שאלת כוח-האדם ושאלת עלויות.

<רבקה שויקי: יש מעט מאוד ערים בארץ שמצליחות להחזיק את הספריות פתוחות עד שעה מאוחרת, זה תל-אביב - - -

עדי קול: אני לא אומרת למשוך את זה, אני מבינה.

עדי קול: יש עוגה והעוגה לא גדלה, אני מבינה.

עדי קול: השאלה אם לעשות העדפה מיוחדת לשעות הערב.

עדי קול: אני מניחה שבשעות הבוקר הילדים בעיקר בבית ספר, אז לפתוח יותר מאוחר ולסגור יותר מאוחר.

עדי קול: האם היה איזה דיון בנושא הזה?

<אורציון ברתנא: כן.

<אורציון ברתנא: במועצה היה דיון, בכיוון שמוצע כאן.

<אורציון ברתנא: נשתדל שהספריות יהיו פתוחות יותר ויותר בשעות אחר-הצהרים והערב, כי אלה ממילא השעות הפנויות של רוב האוכלוסייה.

עדי קול: אנחנו עובדים היום כל-כך הרבה, שכבר לא חוזרים הביתה ב-17:00, כבר חוזרים הביתה ב-20:00.

<אורציון ברתנא: נכון, אבל אנחנו לא יכולים להכריח את השלטון המקומי, המועצה או העירייה, לפתוח ספרייה בשעה שהיא לא מעוניינת.

<אורציון ברתנא: אנחנו יכולים להמליץ, ואנחנו ממליצים, אנחנו מבקשים באמת לכוון את הספריות לשעות האלה.

<אורלי ארז-לחובסקי: אני מהמרכז הרפורמי לדת ומדינה.

<אורלי ארז-לחובסקי: חבל שראש המועצה הלך, לא הבנתי האם עכשיו, כמו שאמרת, האם כשתבואי בשעה של החילונים, האם תוכלי לקחת את כל הספרים?

עדי קול: לא.

<אורלי ארז-לחובסקי: לא.

<אורלי ארז-לחובסקי: אם מדובר באותו מבנה, בעיני אין פה בעיה של כוח-אדם.

<אורלי ארז-לחובסקי: אני גרה במבשרת ציון יש בקומה הראשונה ספרים קלים, בקומה העליונה עיון ותרבות תורנית, זה אותו צוות.

<אורלי ארז-לחובסקי: לא הצלחתי להבין למה לא כל הספרים פתוחים בפני כל מי שרוצה.

<אורלי ארז-לחובסקי: אני מבינה מהדברים שכל אחד שיבוא בכל יום, לא יגידו לו: אתה היום באת, אתה לא יכול, כי אתה חילוני וזה יום של אחרים או ההיפך, ועל זה כמובן צריך להקפיד.

<אורלי ארז-לחובסקי: אני לא מבינה למה לא כל הספרים יכולים להיות לכולם אם זה באותו מבנה.

עדי קול: אם זה שיקול של כוח-אדם, אני מבינה.

<אורלי ארז-לחובסקי: זה באותו מבנה.

עדי קול: אבל הוא אמר שזה בשני אגפים שונים, זאת אומרת, שאת צריכה שתי ספרניות.

עדי קול: הכסף מוגבל.

<אורלי ארז-לחובסקי: אני עדיין רואה הבדל בין אוספים שונים של עיון וילדים לבין חלוקה של חרדים וכללי.

<אורלי ארז-לחובסקי: זאת אומרת, יש פה הפרדה לפי השקפה דתית שבעיני היא הרבה יותר בעייתית ויש פה איזה חסם.

<רבקה שויקי: בוודאי יש כאן עניין של השקפה דתית.

<רבקה שויקי: מה שאמרתי שיש סיבות שונות ומגוונות להפרדה בין אוספים, גם מסיבות מקצועיות שמפרידות ספרי עיון מספרי הקריאה וגם מסיבות אחרות.

<רבקה שויקי: בכל הספריות בערים שיש בהן אוכלוסייה מעורבת, מקובל שאוסף הספרים שמתאימים לציבור החרדי עומד בנפרד, לפעמים הוא פשוט עומד במדפים נפרדים באולם הגדול, הכללי, לפעמים הוא עומד בחדר נפרד, זה תלוי בדרישות של הקהילה המקומית.

<רבקה שויקי: הדבר הזה, בייחוד כשמדברים על ילדים, אבל לא רק, הוא נובע מכך שהורים לילדים חרדים לא רוצים לשלוח את הילדים שלהם למקום שבו הם ייחשפו לספרות שלדעתם לא מתאימה להם, ולכן ביקשו מהספריות לרכז את הספרות שמתאימה לחרדים במקומות מסוימים, ואז קל לעזור להורה, לילדים, להגיד: פה הספרים שמתאימים לך.

<אורלי ארז-לחובסקי: אין בעיה, הכול שאלה של נגישות.

<שמעון אלקבץ: אני מבקש להביא לידיעת היושבת-ראש שהמתווה הזה הצליח לגרום לזה ש-360,000 מנויים חדשים הצטרפו לספרייה.

<אורלי ארז-לחובסקי: הפרדה בין נשים לגברים בשעות הפתיחה, גם כשמדובר בספרייה שמשרתת בעיקר ציבור חרדי, בעיני היא לא משהו מובן מאליו.

<אורלי ארז-לחובסקי: היו בעבר גם ידיעות על חרדים שהגיעו לספרייה, ילד בן 11 שבא ואמרו לו: אתה לא יכול, זו שעה של נשים, או בני-זוג שלא יכולים להגיע ביחד, אחים ואחיות.

עדי קול: לכן שאלתי את שאלת הפיקוח.

<רבקה שויקי: זו מדינה בלתי אפשרית.

<אורלי ארז-לחובסקי: היועץ המשפטי לממשלה קבע בדוח שניתן בחודש מאי אסור ומותר בנושא של הפרדה בין נשים וגברים בכל מיני תחומים.

<אורלי ארז-לחובסקי: הוא לא התייחס לנושא של הספריות, כי זה לא נושא שהובא לידיעתו, אבל באופן עקרוני על-פי החוק במדינת ישראל הכלל הוא שוויון כמו שאמרה היושבת-ראש, החריג הוא ההפרדה.

<אורלי ארז-לחובסקי: לבוא ולומר שבכל מקום שיש ציבור חרדי מותרת הפרדה, את זה כבר אמרו בנושא של בתי קברות, של קופות חולים ושל אוטובוסים, והדבר הזה נפסל.

<אורלי ארז-לחובסקי: אני חושבת שבהחלט צריך לתת את הדעת ולומר שהכלל הוא שוויון.

<אורלי ארז-לחובסקי: מה זה מקרים חריגים?

<אורלי ארז-לחובסקי: בעיני בריכת שחייה זה מקרה חריג, אבל בספרייה אני לא מבינה מדוע צריך פה הפרדה בין נשים וגברים.

<אורלי ארז-לחובסקי: בעיני זה התפקיד של מינהל התרבות, של מועצת הספריות הציבוריות, לשקול את הנושא הזה.

<אורלי ארז-לחובסקי: בעיני יש פה גם פגיעה באוכלוסייה החרדית ויש פה לחלוטין פגיעה בחוק.

<אורלי ארז-לחובסקי: הדבר הזה לא מתחייב מהחוק והוא פוגע גם בציבור שאותו הוא בא לשרת, ולכן צריך לתת על הנקודה הזאת את הדעת.

<ישראל גולומב: אני נציג מרכז השלטון המקומי, אני מרכז את הפורום של הרשויות החרדיות.

<ישראל גולומב: ראשית, משרד התרבות הוא שותף בכיר מאוד בהקמת הספריות.

<ישראל גולומב: צריך לזכור שגם לשלטון המקומי יש חלק בשותפות הזאת, הוא גם מביא מכספים של הרשות המקומית.

<ישראל גולומב: לרוב הכספים שנמצאים בקופת הרשות המקומית מגיעים מהתושבים, התושבים יחליטו איך הם רוצם לקבל את השירותים שלהם, מה נוח לקבל.

<ישראל גולומב: ממילא השלטון המקומי רואה כל רשות ורשות, איך היא קובעת את הדברים, כמובן כל עוד היא עומדת בחוק ותחת הפיקוח של משרד התרבות.

<ישראל גולומב: לגיטימי שכל רשות תקבע את השעות שלה ואת סוגי הספרים שישאילו בספריות כפי שהיא רואה לנכון.

<ישראל גולומב: זה ברמה הציבורית.

<ישראל גולומב: ברמה האישית, אני מדבר על עצמי.

<ישראל גולומב: כשהייתי ילד לא קראתי ספרים.

<ישראל גולומב: לא קראתי ספרים, משום שלאה פריד ושרה קיסנר היו ספרים לעשירים בלבד.

<ישראל גולומב: אם להורים שלי לא היה כסף לקנות ספרים ולשכן שלי לא היה איפה להשאיל אותם, זה לא היה.

<ישראל גולומב: אני חושב שב-20-15 השנים האחרונות - - -

עדי קול: האם אלה סופרות ילדים?

<ישראל גולומב: לא קראתי, אז אני לא יודע.

עדי קול: מישהו יודע?

<ישראל חשין: גם וגם.

<ישראל חשין: הם יותר לנערות.

<ישראל גולומב: משרד התרבות עשה נכון ובשנים האלה, הילדים שלי למשל קוראים הרבה מאוד ספרים בזכות הפתיחות של משרד התרבות, שהבין שצריך לעשות התאמות, שהילדים האלה יקראו ספרים.

<ישראל גולומב: אני גר ביישוב חרדי, הילדים שלי הולכים לספרייה, ואני רגוע כי אני יודע מה הם קוראים שם.

<ישראל גולומב: אם יהיה מישהו מבחוץ, מחוץ ליישוב שאני גר, שיחליט לילדים שלי מה לקרוא, הכי פשוט, הילדים שלי לא יקראו ספרים.

<ישראל גולומב: לא יקרה להם שום דבר, אבל הם לא יקראו ספרים.

<ישראל גולומב: התושבים ברכסים רוצים את הספרים שלהם, נוח להם, למה צריך - - -

עדי קול: בסוף אתם שוכחים שהגיעה אלי פנייה מתושב רכסים.

<ישראל חשין: אני חושב שהפנייה הזאת היתה פנייה לכותרות, לא לכותרים.

עדי קול: אני לא חושבת.

<ישראל חשין: אין שום בעיה להיכנס ולקחת.

עדי קול: אני לא חושבת.

עדי קול: אני מכירה פניות לכותרות, אני לא חושבת.

עדי קול: הפנייה ברכסים היתה בעבר בכותרות על ההפרדה ודברים כאלה.

עדי קול: זה לא בא מאותו מקום, ולכן זה כל-כך הפריע לי.

עדי קול: אני מבינה את האמירה שלכם לגבי השוויון בין נשים וגברים.

עדי קול: לא רציתי לשים על זה דגש, שוב בגלל הנושא של המעורבות של השלטון המקומי והזהות של היישוב, אבל אם בג"ץ יגיד אחרת, אני הראשונה שאכבד את פסיקתו של בג"ץ.

<ישראל גולומב: על זה אמר ראש המועצה, שפשוט הספרייה תיסגר, לא בגלל שהוא רוצה לסגור, כי לא יהיו קוראים.

<ישראל חשין: הספרייה היתה פתוחה לכולם ואף אחד לא הגיע.

<ישראל חשין: פחות מ-10% תושבים לא חרדים ביישוב, ולא כולם חותמים קבע בספרייה, מתוכם כמה מגיעים?

<ישראל חשין: זה לא שירת בכלל.

<אורלי ארז-לחובסקי: זה לא קשור לנשים וגברים, זה קשור - - -

<ישראל חשין: רגע, הספרייה היתה פתוחה והיא לא שירתה 90% מהיישוב.

<ישראל חשין: המתווה שעליו את מדברת, כשאת אומרת: שווין, הפרדה, יועץ משפטי וכו' - - -

<אורלי ארז-לחובסקי: אני מדברת על ההפרדה - - -

<ישראל חשין: זה כבר היה שנים.

עדי קול: זה לא דיון על הפרדה.

עדי קול: אם הייתי רוצה, הייתי קובעת דיון מיוחד על הפרדה.

עדי קול: אומנם חשבו שבאתי לעשות בלגן, לא באתי לעשות בלגן, באתי לפתור בעיה.

עדי קול: היתה פניית ציבור, באנו לעזור לציבור שפנה.

עדי קול: ראיתם, שמחתי לשמוע את התשובה.

עדי קול: לא תקפתי, קיבלתי את זה.

עדי קול: שתי הערות שהערתי, האחת על ההשאלה - -

<שמעון אלקבץ: נבחן את זה.

עדי קול: - - השנייה לגבי שעות הערב, ואני אשמח לשמוע אם יש אפשרות לעשות את זה.

עדי קול: זה הכול.

עדי קול: מישהו עוד רוצה להגיד משהו?

<שמעון אלקבץ: משפט מסכם ברשותך, מבחינת המינהל לפחות.

<שמעון אלקבץ: המועצה לספריות, לזכותה ייאמר שברגע שהיא קיבלה מידע, עוד בטרם פרסום הכתבה, היא הגיבה על זה מיידית והציגה גבולות מאוד ברורים לראש המועצה, שגם הציב קשיים מבחינתו.

<אורציון ברתנא: כיוון שהזכרת את זה, יום לפני הכתבה הזאת, יש כאן גם עדות, אגב, ב-10 לחודש, ברגע ששמעתי, מייד שלחתי מייל באותו יום, עוד לפני הסקנדל של ערוץ 2 וביקשתי ממנו הבהרות.

<שמעון אלקבץ: פרופ' ברתנא הוא לא רק ציני.

עדי קול: אני שמחה.

עדי קול: אני שמחה לראות שאנשים שומרים על החופש של האזרחים לקרוא.

<לורן פוריס: אני מארגון ההורים הארצי.

<לורן פוריס: רציתי להוסיף שיש דוגמה מצוינת של הספרייה ברמות, שיש ציבור דתי וציבור חרדי וציבור חילוני, והספרים של הילדים מעורבים, יש שם את מנוחה פוקס.

<לורן פוריס: באופן אישי הבת שלי לאו דווקא בוחרת את מנוחה פוקס, אבל זה קיים.

<לורן פוריס: מגיעים לשם הילדים, וההורים לא משאירים אותם בבית, ועצוב לי מאוד שיש יישובים שמתגוררים בהם תושבים חרדים וחילונים, שיש הפרדה מלאכותית כזאת בין הילדים.

<לורן פוריס: זה חבל מאוד.

<לורן פוריס: יש דוגמאות אחרות וזה עובד.

<לורן פוריס: מדי פעם לא קורה כלום אם אתה לוקח ספר וקצת עוקב אחרי צורת החשיבה של השני.

<ישראל חשין: זה בוועדת החינוך.

עדי קול: קודם כול, אני מסכימה אתך, אבל זה לא נושא הדיון.

עדי קול: אני מסכימה, אני חושבת שזה מרחיב אופקים, מעשיר, מפתח וכל דבר אחר כשאתה קורא משהו שלא בהכרח גדלת עליו, למדת אותו ואפילו לא בהכרח מסכים אתו.

עדי קול: אני חושבת שיש בזה המון כוח, אבל שוב, לא על זה הדיון.

עדי קול: אני מאוד מודה לכם.

עדי קול: האם אתם יכולים להגיד לי בתוך כמה זמן אני יכולה לשמוע מכם לגבי שתי הסוגיות שהעלינו?

<שמעון אלקבץ: היושב-ראש יגיד - - -

<אורציון ברתנא: בישיבה שלנו בחודש אפריל נוכל להעלות את זה לדיון.

<אורציון ברתנא: יש לנו פעם בחודשיים ישיבה.

עדי קול: שינוי תקנות זה משהו שהם צריכים להמליץ לכם?

<שמעון אלקבץ: אני עדיין לא יודע על שינוי תקנות, אני רק יודע שנקיים חשיבה ודיון במועצה לספריות ואחר-כך נוכל לבחון את זה גם מול המחלקה המשפטית.

<שמעון אלקבץ: זה לא משהו שקורה ביום-יומיים.

עדי קול: אנחנו יוצאים בסוף בפנייה לשרת התרבות והספורט בבקשה לשקול את שתי הסוגיות שלנו: האחת, שעות פעילות הספריות בשעות הערב, והשנייה, אפשרות להשאלה בין-יישובית, ונצפה לתשובתכם.

עדי קול: תודה רבה.