ועדת הכספים, כנסת 19, פרוטוקול מספר 285, 2014-02-10 10:00

ניסן סלומינסקי: טוב, רבותי, יכול להיות שחברי יצטרפו אלינו, קשה להיכנס עכשיו לכנסת.

ניסן סלומינסקי: אז אנחנו בכל אופן נתחיל.

ניסן סלומינסקי: אז קודם כול, בוקר טוב לכולכם.

ניסן סלומינסקי: אנחנו כבר מכירים ותיקים, ואני מקווה שזה ילווה אותנו.

ניסן סלומינסקי: השאלה אם כולם הגיעו מהצד - - -

<קריאה: מהצד הרע.

ניסן סלומינסקי: לא, הצד טוב, למה הרע?

ניסן סלומינסקי: המפעל נמצא פה, גם ההנהלה וגם ועד העובדים.

ניסן סלומינסקי: מי עוד צריך להיות?

ניסן סלומינסקי: האוצר נמצא פה?

ניסן סלומינסקי: כן.

ניסן סלומינסקי: ומשרד הביטחון נמצא פה?

<יובב גביש: לא, משרד הביטחון לא הגיע עדיין.

<יובב גביש: וגם האוצר - - -

ראובן ריבלין: בגלל הנסיבות, אולי כדאי לפתוח את הישיבה עוד עשר דקות?

ניסן סלומינסקי: לא, יתחילו בחלק הזה.

ראובן ריבלין: אוקיי.

ניסן סלומינסקי: ורשות החברות?

<יובב גביש: בהרכב - - -

ניסן סלומינסקי: כלומר, הם בדרך, הם תקועים בגלל שקשה להיכנס?

ניסן סלומינסקי: כי באמת קשה, זה חסום.

<יובב גביש: כן.

ניסן סלומינסקי: טוב, אז בכל אופן אנסה להסביר את המתודה שאנחנו עושים.

ניסן סלומינסקי: ודווקא בגלל שאני רואה בנושא הזה חשיבות גדולה מאוד, גם ל"תעש" וגם לתקציב הביטחון, וגם בסך הכול הכללי למקומות שלא הסתדרו הרבה זמן וסוף כל סוף מסתדרים, אז לכן אנחנו כן משקיעים בזה הרבה זמן ואני חושב שזה כן חשוב.

ניסן סלומינסקי: והמתודה שלנו זה שאני חילקתי את זה לשתי ישיבות.

ניסן סלומינסקי: ישיבה אחת שהיא היום שבה אנחנו רוצים להבין, תסבירו בגדול שנבין את כל העסקה כולה, כמה שאפשר, על כל מכלוליה, ושנוכל לשאול שאלות אם הח"כים עוד יגיעו.

ניסן סלומינסקי: ולפעם הבאה, שיכול להיות שזה יהיה בשבוע הבא או בעוד שבועיים, כמה שיותר מהר, נוכל לעשות אז כבר ישיבה שלפני כן אחלק את כל החומר שהעברתם.

ניסן סלומינסקי: יש לנו את החומר אבל לא העברתי אותו כי לולא ההסבר לא יודע אם אנשים היו יודעים ומבינים.

ניסן סלומינסקי: אז לאחר ההסבר נחלק את החומר לפני הישיבה השנייה, שאנשים יוכלו לעבור על זה, להבין, ואז יש לנו רשימה של כמה דברים שאנחנו נתבקש לאשר, נכון?

ניסן סלומינסקי: אז נוכל לאשר, להצביע, ולאשר אותם כשאנחנו מבינים על מה מדובר, כי אני חושב שזה חשוב מאוד.

ניסן סלומינסקי: ולכן חילקתי את זה לשניים, וברשותכם, נטריח אתכם פעמיים, אבל אני חושב שזה כן חשוב.

ראובן ריבלין: הבקשה מוגשת על-ידי מי?

ראובן ריבלין: על-ידי איזה משרד?

ניסן סלומינסקי: רשות החברות.

ניסן סלומינסקי: יש כבר את החומר כולו, זה קובץ מכובד עם רשימה של בקשות שהם רוצים שנאשר.

ניסן סלומינסקי: אבל אמרתי שחשוב מאוד שנבין קודם כול את המהלך כולו ואחר כך ניגש.

ניסן סלומינסקי: אוקיי, אז אתה רוצה להתחיל?

ניסן סלומינסקי: (הצגת מצגת)

<יובב גביש: כן.

<יובב גביש: בוקר טוב, יובב גביש מרשות החברות.

<יובב גביש: אתחיל מסוף הדברים שלך ברשותך.

<יובב גביש: אנחנו, כמו שאמרת, מגיעים לוועדה על מנת בין היתר להציג את מתווה ההפרטה ולאחר מכן לקבל שני אישורים בשני נושאים כמו שנדרש מאתנו על-פי חוק, הראשון זה אישור דרך ההפרטה בהתאם לחוק החברות הממשלתיות, והשני זה אישור העברת כספים לטובת מימון הן של פרישת עובדים ומימון הביניים לחברה לצורך הפעילות השוטפת.

<יובב גביש: ברשותכם נציג את מתווה ההפרטה כפי שהיצגנו אותו גם לוועדת שרים של הממשלה, ואושר על-ידי ועדת השרים ב-23 בדצמבר 2013.

ניסן סלומינסקי: ברשותך, אני רוצה רק לקדם בברכה את תלמידי כיתה י"ב מבית-ספר בן-גוריון בנס-ציונה.

ניסן סלומינסקי: ברוכים הבאים.

ניסן סלומינסקי: תשמעו איזה פרק בהיסטוריה של עם ישראל מה שנקרא, על "תעש" הידועה ואיך הדברים מתגלגלים, ואיך משתדלים לפתור אותם בדרך היותר טובה.

<יובב גביש: אז בתחילת הדברים נציג את החברה, למרות שאני מבין שלחברה יש מצגת להציג מעט את הפעילות.

<יובב גביש: אז החברה עוסקת בחמישה תחומים ומחזיקה בחברת בת, שזו האחזקה העיקרית של החברה, ב"עשות אשקלון".

<יובב גביש: בתחום הרק"ם: השבחת רק"ם, ייצור תותחים, מיגון.

<יובב גביש: בתחום מערכות החימוש: ייצור תחמושת טנקים, תחמושת ארטילרית, חימוש אוויר, חימוש ים, וכן פעילות גבעון שעוסקת בהנעה רקטית, פירוטכניקה, מיגון אישי ועוד ועוד.

<יובב גביש: כמו שאמרתי, החברה תיכף תציג את הפעילות שלה.

<יובב גביש: תחמושת לנשק קל כדורים ותחמושת לנשק עד 0.5, ואחזקה בחברת בת "עשות אשקלון", חברה ציבורית ש"תעש" מחזיקה בה 85%.

<יובב גביש: קצת על מצב החברה.

<יובב גביש: מזה למעלה מעשור שהחברה נמצאת בגירעונות תזרימיים מאוד משמעותיים שמשפיעים באופן קשה על הפעילות שלה.

<יובב גביש: עד היום המדינה העבירה לחברה סדר גודל של 2.7, אפילו למעלה מכך, מיליארד שקל בהלוואות, שככל הנראה יומרו להון מניות בשלב מאוחר יותר, לכן אנחנו גם מגיעים לכאן לקבל את האישורים של ועדת הכספים.

<יובב גביש: במהלך השנים נעשו מספר ניסיונות להבריא את החברה: העברתה מיחידת סמך בשנת 90' לחברה ממשלתית.

<יובב גביש: לאחר מכן מספר הליכים, כולל "ועדת ואיש", ועדה בראשות היועץ הכלכלי למשרד הביטחון, שהנחתה כיצד יש להבריא את החברה.

<יובב גביש: והחלטת הפרטה בשנת 2005 שלא יושמה, בין היתר לאור מתווה שלה שאמר בגדול להפריט גם פעילויות שהן מנוע הצמיחה של החברה.

<יובב גביש: לגבי מצב החברה כיום ומהן העקרונות ליציאה מהמשבר.

<יובב גביש: החברה סובלת מעודפי כוח אדם, שלמעשה מתווה ההפרטה נותן להם מענה בפרישה של כ-1,170 עובדים ליתר דיוק.

<יובב גביש: וכן שינוי מבנה ארגוני, מעבר לחטיבות ומבנה ארגוני שיתאים לאופי הפעילות של החברה.

ניסן סלומינסקי: אתה מציג את העקרונות שמוסכמים על כולם, כן?

<יובב גביש: כן.

ניסן סלומינסקי: זה כבר הסיכום.

ניסן סלומינסקי: זה לא היסטוריה, אלא זה כבר המתווה הסופי שמקובל על כולם.

<יובב גביש: אכן.

<יובב גביש: זה מתווה ההפרטה שמקובל להבנתי על כל הצדדים, ומובא לידי ביטוי גם בהחלטת ההפרטה וגם בהסכמים קיבוציים שאנחנו נמצאים בגיבוש טיוטות שלהם.

ניסן סלומינסקי: איציק, אתה עוד יושב בשקט, כן?

<יצחק יהודה: אני יושב בשקט.

<יובב גביש: לגבי מחויבויות העבר של החברה.

<יובב גביש: החברה סובלת ממספר התחייבויות שהוטלו עליה, בין היתר בנושאי איכות סביבה, תשלומים כאלה ואחרים, שבהחלטת ההפרטה אנחנו יוצרים פלטפורמה שבה רק הפעילות העסקית והיצרנית של "תעש" תעבור לחברה חדשה שתוקם, חברה חדשה ונקייה.

<יובב גביש: וכך תיווצר ההפרדה הזאת בין פעילות העבר, הפעילות השיורית, לבין הפעילות העסקית השוטפת.

<יובב גביש: כמו שאמרנו, חטיבת מערכות חימוש, שזו חטיבה שעוסקת בייצור תחמושת לטנקים, תחמושת ארטילריה כזו ואחרת, ובין היתר מפעילה מספר קווים אסטרטגיים של מערכת הביטחון, סובלת מהפסדים לאורך שנים.

<יובב גביש: ומתווה ההפרטה שכולל בתוכו גם הסכם רכש רב-שנתי ממשרד הביטחון בסדרי גודל של למעלה מ-550,000,000 שקל בשנה למשך חמש שנים, כמו שאמרתי, מסדיר בעצם עוגן כלכלי מאוד משמעותי בתחום התחמושת הכבדה ומאפשר לחברה להתבסס למשך כמה שנים על ההסכמים הללו.

<יובב גביש: מבחינת עלויות המימון של החברה.

<יובב גביש: כמו שאנחנו רואים היום, החברה נושאת בעלויות מימון מאוד גבוהות, בין היתר בגלל חובות עבר, חובות למדינה, ומצבה הפיננסי.

<יובב גביש: בכוונתנו להסדיר את מבנה ההון של החברה כך שיתאים לאופי הפעילות שלה.

ניסן סלומינסקי: לאן "גבעון" תלך?

<יובב גביש: אז אני מיד אדבר על הפיצול על של "גבעון" ו"תומר", יש פה קונסטרוקציה לגבי הדבר הזה.

<יובב גביש: אלה למעשה עקרונות ההבראה שיביאו את "תעש" למצב אחר ובריא יותר.

<יובב גביש: בנוגע למתווה ההפרטה, גם כאן הייתה לנו דילמה אם להפריט את "תעש" as is במצבה, תוך גידור מספר תחומים שלגביהם המדינה אין ספק שצריכה לקחת על עצמה, או כמו שאמרתי להקים חברה חדשה ונקייה ולהעביר אליה את הפעילות העסקית.

<יובב גביש: כמו שרשום כאן, לאור העובדה שלאורך השנים החברה צברה לא מעט התחייבויות שלא קשורות לפעילות העסקית, הגענו להחלטה ביחד עם החברה שהדבר הנכון לעשות זה להקים חברה חדשה ואליה להעביר את הפעילות העסקית, להיפרד מהתחייבויות העבר, לצמצם את חוסר הוודאות בעסקת ההפרטה ולהתמקד בפעילות הליבה של "תעש", הפעילות היצרנית.

ניסן סלומינסקי: ושם לא יהיו גירעונות?

ניסן סלומינסקי: בהבנה שלכם, בחברה החדשה לא יהיו גירעונות?

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, היא תהיה לפחות מאוזנת, אם לא רווחית?

<יובב גביש: כן.

<יובב גביש: גם ברמת הפעילות השוטפת וגם ברמת מבנה ההון שלה החברה תהיה מאוזנת – לא מאוזנת, אנחנו רוצים שהיא תהיה רווחית וחיובית.

ניסן סלומינסקי: אמרתי: לפחות מאוזנת.

<יובב גביש: כן.

<יובב גביש: קצת לגבי מבנה העסקה, כי כמו שאמרנו, יש כאן הפרדת פעילות והפרדת פעילות מסווגת נוספת של מערכת הביטחון.

<יובב גביש: היום המדינה מחזיקה ב-100% ב"תעש".

<יובב גביש: נקים חברה חדשה שנקראת "תעש מערכות", אליה תועבר כל הפעילות העסקית השוטפת, כולל פעילות נוספת שנקראת פעילות "גבעון" ו"סלבין", אלו שתי פעילויות שמשרד הביטחון דרש שלא יעברו בהפרטה, פעילויות אסטרטגיות.

<יובב גביש: הפעילויות האלה גם כן יועברו ל"תעש מערכות" ויהיו חלק מהחברה.

<יובב גביש: במועד ההפרטה הפעילויות האלו יועברו לחברה ממשלתית חדשה שתוקם, שמה "תומר", חברה שלא תופרט.

<יובב גביש: ובשלב הזה תבוצע בעצם עסקת המכירה של "תעש מערכות", ללא הפעילויות האלו המסווגות של מערכת הביטחון לרוכש פרטי.

ראובן ריבלין: ב"תומר" יעבדו רק אנשי "תעש"?

<יובב גביש: ל"תומר" יעברו בשלב הראשון 380 עובדי "תעש".

ראובן ריבלין: וכל הזכויות שלהם מועברות ל"תומר"?

<יובב גביש: כן.

<יובב גביש: כל הזכויות שלהם כמו היום מועברות.

<יובב גביש: וייקלטו אני מניח לאחר מכן גם עובדים נוספים.

ניסן סלומינסקי: החברה הזו כבר תהיה בדרום או שהיא עדיין תהיה במקום של היום?

<יצחק יהודה: במקום של היום.

ניסן סלומינסקי: ברמת-השרון?

<יצחק יהודה: לא ברמת-השרון, ברמלה.

ניסן סלומינסקי: ברמלה, אוקיי.

ניסן סלומינסקי: אבל היא תהיה שם, עוד לא בדרום.

<אבי פלדר: לא, היא לא עוברת לדרום.

ניסן סלומינסקי: היא לא תעבור לדרום בכלל?

<אבי פלדר: היא לא עוברת לדרום בכלל.

<יובב גביש: לגבי הפעילויות שעוברות לדרום, אלו בעיקר הפעילויות שנמצאות ברמת-השרון.

<יובב גביש: הפעילויות שנמצאות במתחם רמלה, "גבעון" ומה שנקרא 209, אלו פעילויות שיישארו במקומן וישמשו לצרכי מערכת הביטחון.

ניסן סלומינסקי: לא, זה חשוב להדגיש.

ניסן סלומינסקי: אתם תדגישו את זה?

ניסן סלומינסקי: בסדר.

<יובב גביש: מבחינת חלוקת התפקידים בין "תעש" הישנה מה שנקרא ל"תעש מערכות", "תעש" הישנה תטפל בכל הפעילות השיורית, כמו שאמרנו, בתחום איכות הסביבה, תביעות עבר שלא קשורות לפעילות העסקית וכו'.

<יובב גביש: לצורך כך כוח אדם מצומצם יעסוק בפעילות הזאת.

<יובב גביש: ו"תעש" החדשה, כמו שאמרנו, היא זו שתמשיך לעסוק אך ורק בתחום הייצור התעשייתי, הביטחוני, מחקר, פיתוח, ייצור, רק של הפעילויות התפעוליות.

<יובב גביש: מבחינת אינטרסים חיוניים.

<יובב גביש: יחד עם החלטת הממשלה להפרטת החברה אישרה ועדת השרים את צו האינטרסים החיוניים של החברה, מכיוון שזה נושא מהותי וקובע למעשה מספר דברים לגבי החברה, הן לגבי זהות הרוכש והן לגבי אופי הפעילות של החברה ותחומי פעילות שהחברה מחויבת לשמר, אושר הצו הזה יחד עם החלטת הממשלה.

<יובב גביש: וגם כאן, כמו שאמרתי בתחילת הדברים, אנחנו נבקש מוועדת הכספים לאשר היבטים מסוימים של צו האינטרסים החיוניים.

<יובב גביש: הצו קובע מגבלות לגבי זהות החברה המופרטת.

<יובב גביש: המגבלות הן לא מאוד משמעותיות אבל הן בכל זאת דורשות שלפחות 10% מגרעין השליטה שרוכשת החברה תהיה לו זהות ישראלית.

<יובב גביש: יש מגבלות כאלו ואחרות על קבלת היתר שליטה בחברה ועל העברת הבעלות בחברה.

<יובב גביש: וכמו שאמרנו, תחומי פעילות חיוניים שהחברה מחויבת לשמר, שהם תחומי פעילות אסטרטגיים למערכת הביטחון.

<יובב גביש: לצד צו האינטרסים החיוניים ובהחלטת הממשלה נקבעו מספר עקרונות לגבי הנקודה שאמרנו.

<יובב גביש: אחד העקרונות לעוגן כלכלי בתחום התחמושת הכבדה ובתחומים נוספים, נקבע שתוך 60 יום מהחלטת הממשלה ייחתם הסכם רכש רב-שנתי עם משרד הביטחון, עם סכומי רכש מוגדרים וברורים של 550 ולמעלה מכך מיליוני שקלים בשנה למשך חמש שנים, עם מנגנון עדכון של המחירים מאז והלאה.

ניסן סלומינסקי: 550 מיליון?

ניסן סלומינסקי: לא 500?

<יובב גביש: 550, ובמצב מסוים זה עולה ל-575.

<יובב גביש: מבחינת מקרקעין.

<יובב גביש: כפי שאמרת, "תעש" פרוסה בפריסה ארצית רחבה מאוד בשטחים של למעלה מ-72,000 דונם, החל מקרית-שמונה בצפון, טירת-הכרמל, נצרת-עילית, מתחם רמת-השרון שדיברנו עליו קודם, מתחם "גבעון" ומתחם שטח אש 209 שאלו המתחמים שישמשו לפעילות מערכת הביטחון, מתחם רמת-בקע בנגב אליו אמורה לעבור הפעילות של החברה ו"עשות אשקלון" באשקלון.

<יובב גביש: כחלק מעסקת ההפרטה חלק גדול מהקרקעות יוחזרו למדינה ויוקצו לחברה קרקעות שנדרשות לפעילות התפעולית בלבד, שאלו הן למעשה מתחם טירת-הכרמל, נצרת-עילית ורמת-בקע, וכמובן מתחם "עשות אשקלון" באשקלון שלא יהיה לגביו שינוי.

<יובב גביש: אלו המתחמים שיוקצו לחברה.

זבולון כלפה: ורמלה גם כמובן.

זבולון כלפה: רמלה זה "גבעון" שם, לא?

<יובב גביש: לגבי מתחמים אסטרטגיים כמו 209 ורמלה, המתחמים האלה יעברו לבעלות המדינה וישמשו לצרכי מערכת הביטחון.

<יובב גביש: לחברה תינתן הרשאת שימוש בתאי שטח מוגדרים, שעדיין לא הוגדרו אבל יוגדרו וישמשו לפעילות שלה, אבל המתחמים יהיו בבעלות המדינה.

<יובב גביש: כמובן שמתחמים לא פעילים מזה לא מעט שנים יחזרו למדינה גם כן.

ניסן סלומינסקי: יש לכם הערכה כספית כמה הקרקעות האלה שיחזרו למדינה שוות?

<יובב גביש: לא.

<יובב גביש: אנחנו לא עושים את ההערכה הזאת.

<אודי אדם: בין הרבה להרבה מאוד.

ניסן סלומינסקי: זה אני יודע.

ניסן סלומינסקי: אבל הבנתי שזה הבסיס לכל העסקה, לא?

<מאיר שמרה: לא.

<מאיר שמרה: לא הדבר הזה.

<יצחק יהודה: הבסיס המוסתר.

ניסן סלומינסקי: נו, ודאי, שם טמון כל הכסף שאמור כנראה לממן את כל - - -

<יצחק יהודה: כבוד היושב-ראש צודק בהחלט.

<מאיר שמרה: כבוד היושב-ראש, אתה לא צודק בהחלט.

<מאיר שמרה: זה לא קשור לנושא הזה.

ניסן סלומינסקי: הוא כבר כנראה יותר פוליטיקאי ממך.

ניסן סלומינסקי: לא, גם אם אני לא צודק, אתה אומר: היושב-ראש לא צודק?

ניסן סלומינסקי: תגיד את זה בדרך חכמה.

<מאיר שמרה: בדרך עדינה, כן.

<מאיר שמרה: אנחנו מדברים על קרקעות של "גבעון" ו-209, זה שטח אסטרטגי.

ניסן סלומינסקי: לא, לא שאלתי רק עליהם, שאלתי על סך הכול.

<יצחק יהודה: רמת-השרון.

<מאיר שמרה: אנחנו כרגע דיברנו על 209 ו"גבעון", והקרקעות האלה הן קרקעות אסטרטגיות שממילא הייתה כוונה להשאיר אותן בידי המדינה.

<מאיר שמרה: הן לא הולכות להיות בבנייה למגורים ככה או אחרת.

<מאיר שמרה: אם אתה מתכוון לדברים אחרים - - -

ניסן סלומינסקי: ודאי, רמת-השרון.

ניסן סלומינסקי: לא יודע, אין קרקעות?

<יצחק יהודה: הכוונה לרמת-השרון.

ניסן סלומינסקי: ודאי, רמת-השרון זה ה - - - ואני שאלתי אם זה - - -

<יצחק יהודה: סדר גודל של 6,000 דונם ברמת-השרון, זה הכסף הגדול.

ניסן סלומינסקי: ודאי.

ניסן סלומינסקי: אז מדובר על 45,000 יחידות, סדר גודל של 22 מיליארד או לא יודע, זה מה שאני ככה מהאוויר.

<יצחק יהודה: כבוד היושב-ראש יכול להחליף אותי.

ניסן סלומינסקי: אבל אני שואל אתכם כרשות החברות אם אין לכם משהו קצת יותר שאתם יודעים, משהו מבוסס, או שזה בכלל לא בחשבון.

<יובב גביש: אנחנו לא עושים את החשבון מכיוון שההנחה הבסיסית היא שהקרקעות האלה הן קרקעות מדינה, ואנחנו עושים את מה שנכון בעסקת הפרטה.

<יובב גביש: ומה שנכון זה גם שהקרקעות האלה יפונו לטובת מגורים, אבל אין קשר בין שווי הקרקעות לעסקה, אלה קרקעות מדינה לגישתנו.

ניסן סלומינסקי: אז מי הגוף שמממן נניח את פיטורי 1,200 עובדים עם כל המשמעויות של זה, או העברה לדרום?

ניסן סלומינסקי: אני מניח שכל זה אלה סכומים גבוהים מאוד.

ניסן סלומינסקי: מי מממן את זה?

<מאיר שמרה: אמיר, אתה רוצה להתייחס?

<אמיר אדרי: אמיר אדרי, אגף תקציבים.

<אמיר אדרי: אני רק רוצה לחזק את דברי רשות החברות.

<אמיר אדרי: חשוב להגיד שתהליך ההפרטה הוא תהליך נכון ואנחנו תומכים בתהליך ההפרטה ללא קשר למעבר "תעש" לנגב.

<אמיר אדרי: כלומר גם אם "תעש" הייתה נשארת חברה ממשלתית עדיין היינו מעוניינים ש"תעש" תעבור לנגב.

<אמיר אדרי: זה מנותק מבחינתנו.

<אמיר אדרי: אלה שני דברים מנותקים שהצלחנו לשלב ביניהם, אבל גם באופן מנותק ניתן היה לעשות אותם.

<אמיר אדרי: התקצוב יתבצע באמצעות כספי המדינה, באמצעות משרד האוצר.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, האוצר מתנדב לשלם את כל מה שקשור בנושא של פיטורי 1,200 עובדים ומעבר לנגב, ו-500,000,000 במשך חמש שנים שמשרד הביטחון משלם.

<אמיר אדרי: כמובן שאנחנו מרוויחים גם.

ניסן סלומינסקי: כלומר כל זה האוצר מתנדב בחינם?

<אמיר אדרי: סך הכול זו עסקה שכדאית גם כמובן למדינת ישראל, למשרד האוצר.

ניסן סלומינסקי: רגע, תבדקו, שר האוצר נשאר אותו שר האוצר?

<אודי אדם: כבוד היושב-ראש, אני יכול להגיד משהו?

ניסן סלומינסקי: כן, רק רגע, ניתן לאוצר.

<אמיר אדרי: כפי שציין יובב, מדינת ישראל הזרימה לחברה כבר סך של כ-3 מיליארדי שקלים.

<אמיר אדרי: אנחנו כמשרד האוצר רוצים שהחברה תצא לדרך חדשה.

<אמיר אדרי: אנחנו מאמינים שהפרטה זאת הדרך הנכונה לצאת לדרך חדשה, ובאמצעות המהלך החד-פעמי הזה נשיג חברה טובה יותר, וגם נשיג ניתוק, הפרדה, בין יזם פרטי שיוביל את החברה, ובכך יהיה גם ניתוק מהמדינה.

ניסן סלומינסקי: אתה גם מוותר על 3 מיליארד?

<אמיר אדרי: אנחנו במסגרת התהליך נמיר את ההלוואות להון.

ראובן ריבלין: הוא אומר לך שה-2.7, הם יקבלו את זה בתור מניות.

ניסן סלומינסקי: הוא כבר דיבר 3.

<אמיר אדרי: 2.7 – כ-3, אני מעגל כלפי מעלה.

ניסן סלומינסקי: מניות של מה?

ניסן סלומינסקי: רגע, אני לא מבין, למה אתם כל כך נרעשים ונפחדים מהנושא של הקרקע וכל זה?

ניסן סלומינסקי: תן לי סתם להבין.

ניסן סלומינסקי: כי הרי כולנו מבינים, הכול יודעים למה כלה נכנסת לחופה.

ניסן סלומינסקי: וזה בסדר גמור, כי בסך הכול כאן יש עלויות גדולות מאוד.

ניסן סלומינסקי: הרי רק לנקות את השטח זה כמה מיליארדים.

ניסן סלומינסקי: יש לכם חוב של 3 מיליארד שאתם מוחקים, תצטרכו לשלם.

ניסן סלומינסקי: כלומר זו עסקה שמצד אחד יש בה להערכתי עלויות של הרבה מיליארדים.

ניסן סלומינסקי: ואני לא רואה את האוצר ככה סתם מחלק כספים.

ניסן סלומינסקי: רובי, תזכיר לו כמה התווכחנו איתם על סגירת תקציב הביטחון, על כמה גרושים ביחס למה שמדובר פה.

ניסן סלומינסקי: אז לכן יש עסקה, ואני מבין שיש גם את הצד של ההכנסות, אז למה אתם כל כך מהססים?

ניסן סלומינסקי: אני שאלתי את זה סתם, אבל אני רואה שכולכם כאילו נלחמים על ההפרדה המוחלטת, אז כנראה זה אומר דרשני.

ניסן סלומינסקי: אני עכשיו דווקא כן מתעקש לנסות להבין למה אתם מנסים לנתק את זה.

ניסן סלומינסקי: יש איזה איסור או משהו?

<מאיר שמרה: לא.

<מאיר שמרה: כבודו, אפשר?

ניסן סלומינסקי: כן.

<מאיר שמרה: אגב, זה עלה בישיבות קודמות ואני חושב שהתשובה ניתנה ויש פה מחלוקת, אנשים אחרים יגידו אחרת, וזה נושא יותר שבעיני הוא לא חד-חד-ערכי עם תשובה מוחלטת.

<מאיר שמרה: אנחנו טוענים, קודם כול, שיש 2.7 מיליארד שקלים שממילא בשפה הכלכלית Sunk Cost, כי זו חברה ממשלתית בבעלות מלאה, כך או אחרת הכסף הזה לא יוחזר.

<מאיר שמרה: אחת לכמה זמן אנחנו מגיעים לוועדה הזאת לאישור לכאורה הלוואה, אבל אנחנו בעצמנו קוראים לזה השקעה בהון מניות, ולכן זה מגיע לוועדה.

<מאיר שמרה: לכאורה אם זה היה נטו הלוואה אז לא היינו מגיעים לפה.

<מאיר שמרה: אז לכן השאלה היא לא על 2.7, כי ה-2.7 זה כסף ששמנו אותו בידיעה שהוא לא יוחזר, לפחות לא כהלוואה.

<מאיר שמרה: עכשיו זו חברה בבעלות מוסדית מלאה, נבחנו חלופות רבות בהקשר של "תעש".

<מאיר שמרה: לא נתחמק מזה ששמים פה מיליארדים.

<מאיר שמרה: השאלה אם צריך או לא היא שאלה מהותית, היא שאלה ערכית, היא שאלה כבדה.

<מאיר שמרה: קבלת ההחלטות גם בגלל זה וגם בגלל דברים אחרים שיכלו להיות שונים נמרחה לצערי על כמה שנים.

<מאיר שמרה: יחד עם זאת, נושא הקרקעות הוא לא תשובה חד-חד-ערכית, שאנחנו אומרים: בגלל שיש קרקעות, עכשיו אנחנו מפזרים עליהם איקס מיליארדי שקלים.

<מאיר שמרה: בעולם נורמלי, בעולם של משילות, תסלח לי, הקרקע הזאת לא שייכת ל"תעש".

<מאיר שמרה: עכשיו יגידו האדונים הנכבדים משהו אחר – אני עומד על זה.

<מאיר שמרה: הקרקע הזאת היא קרקע של מדינה.

<מאיר שמרה: אם המדינה הייתה נחושה ויודעת להוציא את זה בכל תרחיש אחר, אז היא הייתה יודעת להוציא את זה.

<מאיר שמרה: יכול להיות שמכיוון שהחלופות שהיו לטיפול ב"תעש" בסופו של יום, גם מבחינת הכדאיות התכנסו לתהליך ההפרטה, היה נכון לעשות את זה בהסכמה גם עם ארגון העובדים, ובדרך הזאת לקבל בהסכמה גם את היציאה שלהם מרמת-השרון.

<מאיר שמרה: כך או אחרת, זה לא קורה מחר, זה קורה בעוד שבע-שמונה שנים.

<מאיר שמרה: ולכן זה לא מה שהוביל אותנו, שראינו במירכאות 40 מיליארד שקל בכיס.

ראובן ריבלין: אגב, חלק ניכר מהכסף – לא ניכר, אבל חלק שמיועד להקמת המפעל בדרום משולם על-ידי האוצר בטרם מסירת הקרקעות.

<קריאה: לא.

ראובן ריבלין: אל תגיד לי לא, אני במקרה בקיא.

ראובן ריבלין: ועוד איך.

ראובן ריבלין: אחרת מינהל מקרקעי ישראל אסור לו לשלם לפני שהוא מקבל את הקרקע.

ראובן ריבלין: חשבתי שעברנו את השלב הזה, היושב-ראש.

ראובן ריבלין: אין ספק שהקרקעות הן במחלוקת, איזו שאלה.

ראובן ריבלין: יבואו העובדים ויאמרו: יש לנו זכויות מוקנות בתוך העסק.

ראובן ריבלין: כל עניין שאתם עושים, הקרקעות הן חלק מהזכויות שלנו.

ראובן ריבלין: חברה לא תסכים לרכוש את החברה אלא אם כן היא תדע מה יש לה, מה עומד מול מה.

ראובן ריבלין: בוודאי שהם לוקחים בחשבון את הקרקעות.

ראובן ריבלין: צודקת רשות החברות וצודקת מדינת ישראל שהקרקעות רשומות על שם – 50 שנה רק עברו, האינטרס הציבורי הוא אינטרס של מדינת ישראל להעביר, בוודאי לא להשאיר מקומות שבהן אזרחים יושבים בכל השטח מסביב, ויש גם סכנות ביטחוניות או בטיחותיות הייתי אומר.

ראובן ריבלין: כל הדברים האלה הביאו לידי גיבוש הרצון לקיים את מה שנקרא הפרטת "תעש".

ראובן ריבלין: אבל אל תגיד לי – אתה יכול לומר פורמלית – אנחנו טוענים שהקרקעות שייכות לנו ואין להם שום קשר.

ראובן ריבלין: יבואו ויאמרו לך: אנחנו לא עושים שום הפרטה עד אשר אתה לא תמצה אתנו את כל החשבונות הכספיים הכרוכים בהפרטה הזאת.

ראובן ריבלין: ואמר היושב-ראש: הכלה יודעת למה היא נכנסת לחופה.

ניסן סלומינסקי: הכול יודעים.

ניסן סלומינסקי: הכלה אני לא יודע, אבל הכול יודעים.

ראובן ריבלין: תאמין לי, בימינו גם הכלה יודעת.

ניסן סלומינסקי: תלוי באיזה מגזרים.

ראובן ריבלין: היא יודעת.

ראובן ריבלין: אני לא אומר לך שהיא בעלת ניסיון אבל היא יודעת.

ראובן ריבלין: אני אומר לכם: הדברים האלה ברורים לנו לחלוטין ולא אכפת לנו.

ראובן ריבלין: העיקר אני שומע ש"תעש" מסכים?

ראובן ריבלין: אלה שיקבלו את הזכויות ב"תעש" מסכימים?

ראובן ריבלין: העובדים ש-50 שנה נמצאים שם, אנחנו מתחלפים כל הזמן, אלה אחד מהתשתיות שהקימו את מדינת ישראל.

ניסן סלומינסקי: רובי, תראה, המטרה שלנו הרי שהעסקה הזאת תצא לפועל.

ראובן ריבלין: בוודאי, נו.

ניסן סלומינסקי: אוזני רגישות.

ניסן סלומינסקי: ואיך אומרים, איפה שאנחנו נאתר שיכול להיות שיש בעיה אנחנו צריכים לעמוד עליה ולוודא שאין בעיה.

ראובן ריבלין: בוודאי.

ניסן סלומינסקי: כי אוי לנו אם עכשיו פתאום העסק – אז לכן, אוזני שמעו איזה רחש בחש מסוים - -

ראובן ריבלין: הם ממשיכים לעמוד על העקרונות שלהם.

ניסן סלומינסקי: - - שאני מבין שכשידברו יכול להיות שזה יתברר, ונצטרך לראות שזו לא תהיה אבן מחלוקת שבגללה עוד פעם ייעצר העסק, כי אין, הוא כבר לא ייעצר יותר.

ניסן סלומינסקי: כמו שהודענו אז, אם העסק ייעצר חס ושלום, גם יותר לא יהיו כספים שיעברו.

ראובן ריבלין: זה ברור.

ניסן סלומינסקי: אז לכן אני מקווה שהכול רץ והכול בסדר.

ניסן סלומינסקי: ואמרנו: נמשיך לעקוב אחרי זה גם בהמשך, כי חשוב לנו מאוד שזה יצליח.

ראובן ריבלין: היושב-ראש, בהמלצתך אישרנו את כל אותן ההעברות, מתוך ידיעה שהעסקה הזאת סגורה.

ראובן ריבלין: הוא יאמר: זה של מדינת ישראל – מצוין.

ראובן ריבלין: אבל אתה תשלם להם, האוצר ישלם להם?

ראובן ריבלין: אין לנו בעיה, של מי שאתם רוצים שזה יהיה, ובלבד שכל הצדדים מסכימים.

ניסן סלומינסקי: עוד מעט נשמע אם הכול בסדר.

ניסן סלומינסקי: אוקיי, בואו נמשיך.

ראובן ריבלין: אז זה שהם אומרים שהקרקעות של מדינת ישראל זה בסדר גמור.

<מאיר שמרה: אני חושב שאולי קצת לא הובנו נכון.

<מאיר שמרה: המתווה סגור, לכאורה המתווה סגור, אנחנו מציגים אותו.

ראובן ריבלין: וזה הכול.

<מאיר שמרה: אתה שאלת על המוטיבציה להגיע למתווה של הפרטה, ואנחנו טענו שהמוטיבציה מורכבת.

ניסן סלומינסקי: לא, לא מוטיבציה.

ניסן סלומינסקי: מה השם רק, סליחה עוד פעם?

<מאיר שמרה: מאיר.

ניסן סלומינסקי: מאיר, לא שאלתי על המוטיבציה, שאלתי על המקור, כי כדי שעסקה תתנהל במדינת ישראל והיא תצליח, אז אין כאן מתנדבים.

ניסן סלומינסקי: המתנדב האחרון בשורת המתנדבים זה האוצר מה שנקרא.

ניסן סלומינסקי: כך שכדי שאדע שהעסקה סגורה אני צריך – ושוב, אני לא אומר את זה לשלילה, זה התפקיד שלו, לשמור על הקופה, הוא לא מתנדב.

ניסן סלומינסקי: אז כדי שאני אדע, אני צריך לדעת שיש מקור.

ניסן סלומינסקי: עכשיו, האוצר הוא לא מקור כשמדובר על מיליארדים.

ניסן סלומינסקי: אם היה מדובר על 50,000,000 האוצר היה יכול להגיד: אתה יודע מה, בשביל שהעסק ילך, אני מוצא מהרזרבות, מחר היינו מקבלים העברה כספית מהרזרבות, מהביטוח הלאומי וכו'.

ניסן סלומינסקי: אבל כשמדובר על מיליארדים זה לא הולך ככה, צריך להיות מקור.

ניסן סלומינסקי: המקור היחיד שאני מוצא לכל זה זו הקרקע.

ניסן סלומינסקי: אז לכן רק רציתי לוודא שאכן אנחנו יודעים.

ניסן סלומינסקי: בסדר, זה כל מה שרציתי.

<אמיר אדרי: זה לא רק הקרקע.

<אמיר אדרי: כמו שאמרנו, גם מדי שנה המדינה מזרימה לחברה סדר גודל ממוצע של 300,000,000 שקל.

ראובן ריבלין: בגלל הצורך הביטחוני.

<אמיר אדרי: זה תהליך שהוא די קבוע בשנים האחרונות.

ניסן סלומינסקי: אמת.

<אמיר אדרי: באמצעות המהלך החד-פעמי אנחנו חוסכים את הכספים העתידיים האלה.

ניסן סלומינסקי: מה שאתם חוסכים זה כיוון אחד.

ניסן סלומינסקי: אבל מצד שני יש הוצאות של מיליארדים שיהיו מעבר למה שתוציאו בעתיד.

ניסן סלומינסקי: אתם מוותרים על 3 מיליארד לשיטתך.

<אמיר אדרי: אנחנו כבר ויתרנו עליהם, זה כבר שקוע.

<אמיר אדרי: כפי שציינו רשות החברות, אין דרך להשיג אותו.

ניסן סלומינסקי: שקוע כן או לא.

ניסן סלומינסקי: לא משנה, אני מבטיח לך שאתם תחזירו את זה מה שנקרא.

ניסן סלומינסקי: מבחינתם זה כאילו ויתרתם אבל בעסקה הכוללת אתם תחזירו את זה.

ניסן סלומינסקי: מינהל מקרקעי ישראל עוד ישמע מכם, אני כמעט בטוח, איך שאני מכיר את העסק כשיגיע, ויש את העובדים.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, יש הרבה דברים.

ניסן סלומינסקי: אוקיי, אבל בסדר, אם יש מקור - - -

<אמיר אדרי: האינטרס הנוסף הוא גם יזם פרטי שייכנס.

<אמיר אדרי: אנחנו מאמינים שיזם פרטי, יש לו יכולות גבוהות יותר מאשר בעלות ממשלתית, במיוחד בתחומים האלה של תעשיות צבאיות.

<אמיר אדרי: ויש גם ערך בהכנסת יזם פרטי, עם כל המשמעויות שנובעות מכך של תהליך התייעלות.

ניסן סלומינסקי: מאה אחוז.

ניסן סלומינסקי: זה ודאי.

<אמיר אדרי: זה גם ערך מצד המדינה.

ניסן סלומינסקי: זה בסדר גמור.

ניסן סלומינסקי: אבל הוא ודאי שייכנס רק אם החברה תהיה נקייה מכל שעבוד, מכל חוב, מכל דבר.

ראובן ריבלין: נו, בוודאי.

ניסן סלומינסקי: בסדר, אז כאן צריכים לוותר על 3 מיליארד גם, אולי על עוד דברים.

ניסן סלומינסקי: טוב, מאה אחוז.

ניסן סלומינסקי: הבנו כולנו אחד את השני, אז זה בסדר.

<יובב גביש: ברשות

<יובב גביש: כם נמשיך להציג את מתווה ההפרטה.

<יובב גביש: לגבי העתקת מפעלים ומעבר לנגב, אגב הדיון הזה, נגבש בחודשים הקרובים תוכנית להעתקת המפעלים ממתחם רמת-השרון למתחם רמת-בקע שבנגב שהצגנו מקודם.

<יובב גביש: בכל תרחיש, גם אם ההפרטה יוצאת לדרך, לא יוצאת, המעבר לרמת-בקע יקרה, ויקרה עד שנת 2020.

ניסן סלומינסקי: אתם מתכננים שגם עובדים יעברו עם המפעל או רק המפעל?

ראובן ריבלין: רוב העובדים יתפטרו.

ניסן סלומינסקי: אני יודע, אני מרים להנחתה, תן לאט-לאט.

<יובב גביש: תיכף נתייחס לסוגיית העובדים ואיך קורה המעבר, אנחנו נציג את זה.

ניסן סלומינסקי: אוקיי.

<יובב גביש: במקביל משרד הביטחון מקדם הסדרה סטטוטורית גם של מתחם רמת-בקע בנגב וגם של המתחמים הנוספים נצרת-עילית וטירת-הכרמל שהצגנו, ויוביל את המהלך הזה.

ניסן סלומינסקי: כלומר משרד הביטחון הוא הגוף שמוביל את כל המהלך הזה, כן?

<יובב גביש: משרד הביטחון הוא הגוף שמוביל את ההסדרה הסטטוטורית של המתחם הזה.

ניסן סלומינסקי: רק את ההסדרה או את כל המעבר?

<יובב גביש: ואת האינטגרציה של המעבר.

<יובב גביש: מי שמבצע את המעבר בפועל זו החברה.

<יובב גביש: אבל משרד הביטחון מטעם המדינה הוא הגוף שמוביל את הדבר הזה.

<יובב גביש: מבחינת היבטי איכות סביבה ב"תעש", הם ידועים וחבל להרחיב את הדיבור.

<יובב גביש: כחלק מהליך ההפרטה אנחנו נדרשים לגבש הסדר לחלוקת האחריות בין החברה לבין המדינה בכל נושא איכות הסביבה בכל המתחמים שבהם תשב ותפעל החברה.

<יובב גביש: כדי לגבש את אותו הסדר אנחנו יוצאים למהלך מתואם יחד עם המשרד להגנת הסביבה, רשות המים, החברה.

ניסן סלומינסקי: רגע, אמרת מלים שלא הבנתי.

ניסן סלומינסקי: אמרת ש"תעש" ידועה – לטובה או לא לטובה?

ניסן סלומינסקי: לא הבנתי.

<יובב גביש: אני אומר שהיבטי איכות הסביבה ונזקי איכות הסביבה במתחמי הפעילות של "תעש" ידועים.

ניסן סלומינסקי: ידועים שיש בעיות קשות מאוד?

<יובב גביש: כן.

ניסן סלומינסקי: עכשיו, במקום שהם יעברו זה ייפתר מראש?

ניסן סלומינסקי: כלומר נניח בבקע בדרום ב-2030 או 2040, לא יהיו בעיות של קרקע או כניסה לקרקע?

ניסן סלומינסקי: כלומר לומדים מלקח העבר.

ניסן סלומינסקי: לזה התכוונת?

<אודי אדם: כדאי שתשמע את החברה.

ניסן סלומינסקי: נשמע אתכם גם.

ניסן סלומינסקי: תמיד טוב לשמוע את שני הצדדים, תאמין לי.

<אודי אדם: אוקיי.

<יובב גביש: אז אולי לא הבהרתי את זה נכון, אבל נפריד בין פעילות העבר לפעילות הנוכחית של "תעש".

<יובב גביש: הפעילות הנוכחים, למיטב הבנתנו, מזה שנים לא מייצרת זיהומים בקרקעות ובכל היבט כזה או אחר.

<קריאה: זה נכון.

<יובב גביש: זה להבנתו מזה לא מעט שנים.

<יובב גביש: בעבר היו תהליכים ייצוריים כאלה ואחרים, ושיטות עבודה שגרמו לזיהומי קרקע ככל הנראה במספר מתחמים של החברה, שההיקפים שלהם לא ידועים.

<יובב גביש: אנחנו רק יודעים שקיימים זיהומים במתחמים מסוימים, אבל אנחנו לא יודעים מה היקף הזיהומים.

<יובב גביש: כחלק מההפרטה אנחנו מגבשים הסדר לחלוקת האחריות בנוגע לכל זיהומי העבר, איזה צד חב באיזה מפגע אם הוא קיים.

<יובב גביש: אבל כדי להבין מה נוצר בעבר ומה ייווצר חלילה בעתיד, אנחנו צריכים להבין את תמונת המצב בקרקעות, לעשות סקרים היסטוריים או סקרי קרקע או סקרים ביחד עם המשרד להגנת הסביבה ורשות המים והחברה, כדי להבין את מצב כל הקרקעות ולגבש את אותו הסדר שיגובש תוך תשעה חודשים מיום ההחלטה.

ניסן סלומינסקי: ומי אחראי לטפל בכל זה, בניקוי של הקרקע הזאת וכו'?

ניסן סלומינסקי: זה חלק מהעסקה, אני מבין.

<יובב גביש: זה נושא די סבוך, אבל כעיקרון אנחנו עוסקים בחלוקת האחריות של היבטי איכות הסביבה, ולא בשיקום כחלק מהליך ההפרטה.

<יובב גביש: השיקום, אגב, של מתחם רמת-השרון שדיברנו עליו ייעשה כחלק מההסדרה הסטטוטורית והשיווק של הקרקעות וחלק מהליכים אחרים.

<יובב גביש: נושא לא פשוט מבחינה כלכלית, וזה דווקא נושא שכן תקבולי המכירה של הקרקעות, שזה רמ"י מנהלת את המהלך הזה, קשור לטיהור הקרקעות.

<יובב גביש: אבל אגב הליך המכירה לא מבצעים שיקום של הקרקעות אלא זה משהו שמבוצע באופן שוטף על-ידי המדינה.

<יובב גביש: בנוגע לעובדים.

<יובב גביש: אנחנו מקיימים גם בימים האלה משא ומתן מול נציגות העובדים, והגענו להסכמות עקרונית לגבי הליך ההפרטה.

<יובב גביש: ומקיימים משא ומתן על מספר הסכמים קיבוציים שמעגנים את זכויות החברה.

<יובב גביש: הסכם מעטפת, שזה הסכם שמעגן את כל מתווה ההפרטה, המעבר לנגב, מעבר העובדים לחברה החדשה, הסכם פרישה של 1,170 עובדים בטווח זמן המיידי לפני ההפרטה, הסכם פרישה מדורגת של כ-950 עובדים לאחר ההפרטה במשך כ-17-15 שנים, שמגובה לצדו בקרן כספית שמבטיחה את זכויות העובדים והסכם שכר לעובדי החברה עד לשנת 2016.

<יובב גביש: אלו ארבעה הסכמים שאנחנו מגבשים היום ואמורים להסתיים בטווח הזמן המיידי כדי שנוכל לצאת להפרטה.

ניסן סלומינסקי: הדברים האלה כבר מסוכמים?

<יובב גביש: הדברים האלה מסוכמים ברובם, עדיין לא חתומים.

<יובב גביש: לפני שהם ייחתמו נצטרך גם להגיע לוועדת הכספים.

<יובב גביש: נצטרך להגיע, כמו שאמרת, בימים הקרובים לוועדת הכספים כדי לאשר גם את המימון.

ניסן סלומינסקי: האוצר בתמונה?

ראובן ריבלין: בוודאי.

ניסן סלומינסקי: כן?

<קריאה: כן.

ניסן סלומינסקי: טוב.

<מאיר שמרה: הכוונה אגב לחתום על מערכת ההסכמים ב-18 בחודש.

<מאיר שמרה: ואנחנו אמורים להיות פה שבוע הבא, כפי שאני מבין, מבחינתנו כדי לאשר את שלושת הדברים: את מבנה ההפרטה, את צו האינטרסים ואת האישור העקרוני להשקעה.

ראובן ריבלין: אפשר לחתום?

ראובן ריבלין: כבר הכול מוכן לחתום?

<מאיר שמרה: אתמול היה יום שלם של ניסוחים, ואני רוצה להאמין שכן.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שכדי שלא תצטרכו להגיע שלוש פעמים, אז יכול להיות שנעשה כבר את הכול ב-18, ואולי החתימה תהיה פה, ואפילו נדאג שתהיה הרמת כוסית.

ניסן סלומינסקי: זו תהיה שמחה גדולה.

<יובב גביש: יש לנו מים.

ניסן סלומינסקי: כן, לא אמרתי מה נרים בכוסית.

ניסן סלומינסקי: אבל לא, אני לא צוחק, זה יכול להיות רעיון טוב.

ראובן ריבלין: אני לא הבנתי ממך, עכשיו אני מבין אולי את השאלה של היושב-ראש, איך משערכים את החברה לצורך ההפרטה?

<מאיר שמרה: איך משערכים את החברה?

ראובן ריבלין: כן.

ראובן ריבלין: איך?

ראובן ריבלין: האם הערך שלה שלילי, האם הערך שלה חיובי?

ראובן ריבלין: הרי אתה לוקח את אלמנט הקרקע, מנטרל אותו.

ראובן ריבלין: אתה יודע מה החובות של החברה, כי אתה אחראי עליהם.

ראובן ריבלין: כמובן לא ייקח אדם לרכוש את החברה כאשר הוא יודע שהוא חב חובות שהן לא משוערכות.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, יכול להיות שערך החברה הוא שלילי, ובכלל כדי שמישהו ייקח את החברה המדינה משלמת לו.

ראובן ריבלין: אני רוצה להבין, אני לא נכנס עכשיו לכל נושא הקרקעות, לכל נושא הצורך בטיהור ברמת-השרון, שעולה מיליארדים.

ניסן סלומינסקי: בוודאי.

ניסן סלומינסקי: לפחות 3 מיליארד.

ראובן ריבלין: עכשיו אני לא מבין, כי אתה מצייר את זה כאילו אנחנו מוכנים ב-18, הכול תלוי כמובן מי מקבל מה ומי אחראי למה.

ראובן ריבלין: כל הדברים האלה מסוכמים ביניכם כבר?

<מאיר שמרה: כן, כל הדברים האלה מסוכמים.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, אם אני עובד בחברה למשל, ניקח דוגמה הכי קלה, ואני אומר:

ראובן ריבלין: אני רוצה לדעת מאיפה אני מקבל את זכויותי, זה הכול ברור בתוכו ומסוכם גם.

ניסן סלומינסקי: בוא נשמע עוד מעט את איציק.

ראובן ריבלין: לא, אני רק שואל אותו.

ראובן ריבלין: רשות החברות אומרת הכול מסוכם, 18 בחודש זה עוד עשרה ימים.

ניסן סלומינסקי: נכון.

<מאיר שמרה: למדנו כבר, שעד שלא חותמים אז לא חותמים.

ראובן ריבלין: לא, זה ברור.

<מאיר שמרה: אם אנחנו מקבלים את ההסתייגות הזאת, אז הדברים מסוכמים.

<מאיר שמרה: לשאלתך לגבי השווי, אנחנו לא נוהגים בפרהסיה להגיד את הדברים האלה, אבל אגיד את הערכים שאנחנו מדברים עליהם.

ראובן ריבלין: לא, אל תגיד לנו.

<מאיר שמרה: צריך לזכור שאנחנו מדברים בסך הכול ברמת הקרקע על שלושה מתחמים.

<מאיר שמרה: שלושת המתחמים שיובב ציין זה רמת-בקע, טירת-הכרמל, מתחם חלופי כזה או אחר ש"תעש" יעברו בטירת-הכרמל ונצרת-עילית.

<מאיר שמרה: עוד קרקעות משני סוגים ב"גבעון" וב-209 שהם יקבלו זכות שימוש.

ראובן ריבלין: בקע ו-209, המדינה משאירה את הקרקע בידיה.

ניסן סלומינסקי: רגע, נשמע אותו.

ניסן סלומינסקי: הוא חילק את זה לשלושה.

ראובן ריבלין: בנצרת מעבירים את הקרקע?

<מאיר שמרה: הקרקעות בנצרת וטירת-הכרמל וברמת-בקע - -

ראובן ריבלין: הופכות לרכוש החברה.

<מאיר שמרה: - - הופכות להיות רכוש החברה, תחת ההתניה שהסכמי החכירה מאפשרים להם לפעול בתחום שהם פועלים.

<מאיר שמרה: אם לא, הזכויות משתנות.

ראובן ריבלין: הם מקבלים רשות להשתמש בקרקע למטרת מסוימת.

ראובן ריבלין: כשהמטרה משתנית – חוזר למדינה.

ניסן סלומינסקי: כמו החקלאים.

<מאיר שמרה: לא אמרתי שזה חוזר למדינה.

<מאיר שמרה: יש הסתייגויות כאלה ואחרות.

<מאיר שמרה: יושבת פה פאני מהמינהל.

<מאיר שמרה: זה גם נמצא כחלק מתהליך ההפרטה, נמצא בהחלטת ההפרטה.

ראובן ריבלין: להבדיל אלף אלפי הבדלות.

ניסן סלומינסקי: כן, חשבתי שזבולון יקפוץ אבל הוא לא קפץ.

זבולון כלפה: אני רואה פה את פאני, אני רגוע.

<מאיר שמרה: יש סט של זכויות שניתנו ל"תעש".

<מאיר שמרה: אם וכאשר המטרות משתנות, הזכויות יכולות להשתנות.

ראובן ריבלין: וזה מקובל על החברה?

<מאיר שמרה: כל מה שכתוב בהחלטת ההפרטה מקובל על החברה, כך או אחרת.

<מאיר שמרה: ועדת שרים קיבלו את ההחלטות, אני מניח שהחברה ידעה להשמיע את דברה.

ראובן ריבלין: יש הבטחה לעסקאות מטעם המדינה ל"תעש"?

<אודי אדם: כן, בוודאי.

ניסן סלומינסקי: חמש שנים התחייבו.

ניסן סלומינסקי: 550 ו-575, זה לחמש שנים.

<אודי אדם: זה בסיס.

ראובן ריבלין: זה הבסיס.

<מאיר שמרה: חלק המתווה, תוך 60 יום מקבלת ההחלטה אמור להיחתם הסכם חמש-שנתי, יובב דיבר על זה.

<מאיר שמרה: הדברים האלה רובם ככולם נמצאים בהחלטה.

<מאיר שמרה: בשרשרת הערך אנחנו נדרשים לאשר פה את מתווה ההפרטה על מנת שנוכל לחתום את ההסכם עם העובדים.

ניסן סלומינסקי: מאה אחוז.

ניסן סלומינסקי: אוקיי.

<מאיר שמרה: מבחינתנו כל הדברים האלה נמצאים פה.

<מאיר שמרה: אם יש מחלוקת זה על ניואנסים כאלה ואחרים של ניסוחים ברמת ההסכמים, למיטב הבנתי, ולא מעבר לכך.

ניסן סלומינסקי: טוב, תודה.

ניסן סלומינסקי: אוקיי, תמשיכו.

<יובב גביש: קצת לצייר את תמונת המצב מבחינת העובדים.

<יובב גביש: אז כיום עובדים כ-3,500 עובדים בחברה.

<יובב גביש: בטווח הזמן המיידי יפרשו כ-1,200 עובדים וייקלטו 200 עובדים חדשים במקומם, כך שלאחר תהליך ההבראה יהיו בחברה למעשה כ-2,500 עובדים ב"תעש" הנוכחית.

<יובב גביש: טרם מועד ההפרטה, כמו שאמרנו, תוקם חברת "תומר" שאליה תועבר פעילות אסטרטגית, יחד עם 380 עובדים שיעברו לחברה הזו.

<יובב גביש: ובהליך ההפרטה, בסיומו, יהיו בחברה סדר גודל של כ-2,100 עובדים.

ראובן ריבלין: חברת "תומר" היא חברה ממשלתית, תמשיך להיות.

<יובב גביש: כן.

<יובב גביש: חברת "תומר" לא מיועדת להפרטה.

ניסן סלומינסקי: אוקיי, זהו?

<יובב גביש: עד כאן.

ניסן סלומינסקי: טוב, תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: עכשיו החברה.

<אודי אדם: אודי, יושב-ראש החברה.

<אודי אדם: אתן לאבי תיכף להגיד כמה דברים, אני רוצה שלוש נקודות.

<אודי אדם: דבר ראשון, קודם כול בשם הדירקטוריון והחברה אני מודה לוועדת הכספים שהביאתנו עד הלום.

<אודי אדם: זאת אומרת, זה לא טריוויאלי.

ניסן סלומינסקי: תודה.

<אודי אדם: בסוף ההיסטוריה תשפוט, אבל אני חושב שזו חברה טובה שאפשר להבריא אותה.

<אודי אדם: בסך הכול המדינה תיהנה מזה.

<אודי אדם: דבר שני, נציג סטטוס עכשווי, החברה במקביל למהלך העסקים הרגיל שלה מתעסקת בכל הצוותים האלה שראית יחד עם רשות החברות וכמובן כל המשרדים השונים.

<אודי אדם: יש לי שתי בקשות מהוועדה.

<אודי אדם: אחת, לקבוע תאריך לחתימה.

<אודי אדם: אם זה שבוע הבא או ב-18 זה טוב, כי הבנו שברגע שקובעים תאריך אז כולם מתכנסים לזה.

<אודי אדם: שתיים, אם אתם יכולים לבצע מעקב רבעוני אחרי ההתקדמות.

<אודי אדם: אנחנו הצבנו יעד שבתוך שנתיים, זאת אומרת עד סוף 2015, החברה עוברת לידיים פרטיות במחיר הכי טוב שיכול להיות, ותיכף אגיד עוד כמה מילים עליו.

<אודי אדם: עכשיו, לגבי נקודות שעלו פה.

<אודי אדם: אחד, הקרקעות, אף אחד לא יהמר, בטח לא כשפאני פה, אבל בין 20 ל-40 מיליארד שקל זה שווי הקרקעות ברמת-השרון.

ניסן סלומינסקי: כמה, עוד פעם?

ניסן סלומינסקי: סליחה.

<אודי אדם: בין 20 ל-40 מיליארד.

<אודי אדם: עכשיו, מכיוון שהתעסקתי בקרקעות ושיווקתי חלק גדול מהקרקעות של צה"ל, בסוף אני יודע שצריך לקחת את זה בחשבון.

<אודי אדם: רמת-בקע ניתנה ל"תעש" בסוף שנות ה-70'.

ראובן ריבלין: אין בעיית בוצה?

<אודי אדם: לדעתי יש בעיות של הגנת סביבה, זה לא כצעקתה.

<אודי אדם: זו ההערכה שלי.

ניסן סלומינסקי: שם 3 מיליארד סדר גודל.

<אודי אדם: אני לא חושב שזה המחיר.

ניסן סלומינסקי: לא?

ניסן סלומינסקי: אוקיי.

ניסן סלומינסקי: אבל לא חשוב.

<אודי אדם: אני חושב שהוא הרבה פחות, אבל ייעשו סקרים מקצועיים ויקבעו את זה.

ניסן סלומינסקי: אוקיי.

<אודי אדם: כל הזיהומים של רמת-השרון שנעשו בשנים עברו אלה זיהומים שהיום העולם יודע להתמודד איתם ומדינת ישראל יודעת להתמודד איתם בלי הרבה בעיות.

<אודי אדם: ולכן לדעתי זה לא המחירים האלה.

<אודי אדם: זה לא חומרים שהם כאלה שמשביתים את הקרקע, ממש לא.

<אודי אדם: ולכן ערך הקרקע שם הוא גדול מאוד.

<אודי אדם: עכשיו, אני מזכיר שרמת-בקע ניתנה ל"תעש" בסוף שנות ה-70' על מנת שתעבור.

<אודי אדם: אתם שואלים אם תעבור, אני מקווה שאם תעשו מעקב כזה זה ייתן מוטיבציה באמת לעבור.

ניסן סלומינסקי: אז הודעתי שנעשה, ואתם תהיו אורחים קבועים.

<אודי אדם: אני בעבר הייתי בין המעסיקים הגדולים בנגב.

<אודי אדם: בנגב יש פוטנציאל גדול מאוד של אנשים שיעבדו.

<אודי אדם: אני מניח שמה שאמר חבר הכנסת ריבלין, שנכון שבסופו של דבר לא כולם יעברו מרמת-השרון, אבל אני מניח ש"תעש" תעבור לנגב, יהיו אנשים שאפשר יהיה לגייס שם.

ניסן סלומינסקי: אני מקווה שנזדרז, כי עוד מעט לא יהיה מקום אפילו בנגב.

<אודי אדם: יש לנו מקום, הוא מוסדר.

ניסן סלומינסקי: יש כאלה שמשתלטים שם על שטחים.

ניסן סלומינסקי: לא שם, אתה אומר.

זבולון כלפה: הם שומרים על שלהם, אל תדאג, בדוק.

ניסן סלומינסקי: לא, אני רוצה שישמרו גם לא על שלהם.

ניסן סלומינסקי: על שלנו, על המדינה שישמרו.

<אודי אדם: אדוני היושב-ראש, לא מוכרים פה איזו חברה מוכה.

<אודי אדם: זו חברה עם פוטנציאל טכנולוגי בלתי רגיל.

<אודי אדם: היא צריכה הבראה.

<אודי אדם: ואני חושב שבסוף מי שיקנה אותה קונה נכס מצוין.

<אודי אדם: למדינה יש עסקאות בה, זאת אומרת לא סתם התחייבו על 550,000,000 שקל, ואני מניח שבמהלך השנים הקרובות יכולים מאוד להיות עוד כמה פרויקטים שיכפילו את הערך.

<אודי אדם: מפה, אבי, בבקשה.

<אודי אדם: (הצגת מצגת)

<אבי פלדר: טוב, אז נחלק את הסקירה לשתיים, קודם כול "תעש" כחברה עסקית ודבר שני איך "תעש" ערוכה לנושא ההפרטה.

<אבי פלדר: אז כרטיס ביקור קטן של ה"תעש", בשנת 2013 המכירות שלנו כ-1.7 מיליארד שקלים.

<אבי פלדר: כניסת הזמנות – 2.6 מיליארד שקלים.

<אבי פלדר: דרך אגב, 90% מההזמנות שנכנסו בשנת 2013 היו מחו"ל, עסקאות יצוא.

<אבי פלדר: פרסמנו גם, קיבלנו 500,000,000 דולר בעסקאות במזרח, כך שעשינו שנה לא רעה מבחינת הכניסה כשצבר ההזמנות שמסתכם הוא 5 מיליארד שקלים.

<אבי פלדר: דרך אגב, צבר ההזמנות שיהיה בסוף חודש פברואר, להערכתנו יהיה 5.5 מיליארד שקלים.

<אבי פלדר: יש לנו הזמנות בהיקפים גדולים מאוד, שאנחנו בימים האלה ממש מסכמים אותם.

<אבי פלדר: מו"פ – כדאי לשים לב מה קורה.

<אבי פלדר: החברה כל הזמן ממשיכה להשקיע במו"פ.

<אבי פלדר: תיכף נדבר על המוצרים כמה מילים.

<אבי פלדר: שימו לב, החברה משקיעה 85,000,000 שקלים.

<אבי פלדר: השותפים והלקוחות של החברה משקיעים על שקל שלנו ארבעה שקלים.

ראובן ריבלין: תגיד לי, בהעברה, אתם יכולים כל הזמן לייצר תוך כדי ההעברה?

<אבי פלדר: כן.

<אבי פלדר: אנחנו קבענו תוכנית.

<אבי פלדר: תיכף נראה את זה, אני אציג את זה.

<אודי אדם: לא תהיה איזו השבתה.

<אבי פלדר: לא, לא תהיה השבתה.

<אבי פלדר: ברשותכם, אני חוזר למו"פ.

ניסן סלומינסקי: כשאתה מדבר על "תעש", כרגע מאחר שזה עומד להיות מופרט ולהיפרד, אתה מדבר על "תעש" שתמשיך להיות - - -

<אבי פלדר: אני מדבר כרגע על ה"תעש" הנוכחי, תיכף אמשיך הלאה.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, מה שאנחנו רואים פה יתפרק כנראה ל - - -

<אבי פלדר: כשאנחנו מדברים על "תומר" אנחנו מדברים על 10% מ"תעש".

<אבי פלדר: זאת אומרת, "תומר" אומנם זה 380 עובדים שעוברים, אבל מבחינה עסקית זה 10% מהחברה.

<אבי פלדר: זה ההיקף.

ניסן סלומינסקי: טוב.

<אבי פלדר: כמו שאמרתי, תשימו לב, כשהלקוח נותן כסף לחברה לפיתוח אז זה מראה על העוצמה של החברה.

<אבי פלדר: רוב הכסף הזה מגיע מחו"ל, דרך אגב, ולא מגיע מהארץ.

<אבי פלדר: גם יש את משרד הביטחון פה, את מפא"ת, שמשקיעים כסף, אבל הרוב מגיע מחוץ-לארץ.

<אבי פלדר: דבר נוסף, כדאי לשים לב, היקף פעילות המו"פ של החברה זה 400,000,000 שקל מתוך מכירות של 1.7 מיליארד.

ראובן ריבלין: העסקאות הן G-to-G?

<אבי פלדר: חלק מהעסקאות הן G-to-G וחלק מהעסקאות עסקאות חופשיות של C-to-G – Company to Government.

ראובן ריבלין: עם אישורים, כמובן.

<אבי פלדר: כן, ודאי, אנחנו לא עושים שום דבר ללא אישור.

ניסן סלומינסקי: עוד פעם את המשפט האחרון.

ניסן סלומינסקי: לא קלטתי.

<אבי פלדר: השאלה הייתה אם חלק מהעסקאות הן מדינה למדינה, Government to Government.

ניסן סלומינסקי: לא, לפני כן, מה שאתה אמרת.

ניסן סלומינסקי: לגבי הכנסות.

<אבי פלדר: מה שאמרתי, שכדאי לשים לב שרבע מהפעילות של החברה זה פעילות שעוסקת במו"פ.

<אבי פלדר: זאת חברה שהיא כמו חברת היי-טק היום בעולם, שזה מה שמקובל.

<אבי פלדר: ותראו את ההשקעה שעושים הלקוחות שלנו בחברה בנושא המו"פי, כי הם יודעים שיקבלו את התוצרת הטובה ביותר, ותיכף נדבר על זה.

<אבי פלדר: מבחינת עובדי "תעש", אנחנו מדברים על 3,500 עובדים, עוד כ-200 מאבטחים ועוד 70 עובדי חברות כוח אדם.

<אבי פלדר: על הפריסה דובר, ותיכף נדבר על זה בהרחבה.

<אבי פלדר: כמה דברים רק לתת לכם, באנו לכאן תמיד בנושא כספי אבל לא באנו לכאן והצגנו את החברה, אז כדאי לראות.

<אבי פלדר: אנחנו פועלים היום בעצם בכל הרבדים של שדה הקרב העתידי.

<אבי פלדר: אנחנו מדברים בחי"ר על דברים שהם ברמת ההיי-טק של הדברים: לקחת רובה, להתקין עליו מערכת בקרת אש, זאת מערכת שנקראת "רפאים", והיום אנחנו עובדים עם הצבא האמריקני על הנושא הזה, צה"ל כמובן וצבאות במזרח.

<אבי פלדר: לקחת פצמ"ר מדויק, שזו הצטיידות של צה"ל, ולמכור, זו פעם ראשונה שמוכרים דבר כזה במדינת ישראל, ואנחנו המקורות היחידים בעולם שעוסקים בזה.

<אבי פלדר: לקחת פצצת מרגמה מדויקת ולשים אותה בדיוק בנקודה ברדיוס שהוא קטן מעשרה מטרים.

<אבי פלדר: אלה דברים שלא קיימים היום.

ניסן סלומינסקי: היום בגלל כל מה שקורה בעולם אז אתה כמעט לא יכול בלי זה.

ניסן סלומינסקי: כלומר הרגישות היום בעולם, בפרט כלפי ישראל מה שנקרא, שאם ייפגע אזרח, כל העולם, למרות שאתה צודק.

<אבי פלדר: נכון.

ניסן סלומינסקי: לכן הדיוק יש לו חשיבות עצומה.

ניסן סלומינסקי: אם לא הדיוק פשוט צה"ל לא יפגע באותו מחבל, לא ינסה אפילו.

<אבי פלדר: זה מענה לצרכי צה"ל שהתחיל באמת בגזרת עזה, אבל היום זה נכנס לצה"ל.

<אבי פלדר: וזה בעצם העתיד כדי לא לפגוע באזרחים תמימים.

ניסן סלומינסקי: זה נכון.

<אבי פלדר: הדבר השני זה כל נושא השריון.

<אבי פלדר: עסקאות רק"ם שלנו בעולם נמצאות פרוסות על כל היבשות.

<אבי פלדר: אנחנו מדברים החל מברזיל בהשבחות רק"ם ובמזרח ובמקומות שכרגע לא ניתן לפרט אותם בפורום הזה שנמצא פה.

<אבי פלדר: נושא ארטילריה.

<אבי פלדר: אנחנו נמצאים היום כמובילים בנושא הארטילריה בעולם, ארטילריה רקטית.

<אבי פלדר: פיתחנו רקטות ארטילריות בטווח של 20 ק"מ עד 150 ק"מ, בדיוק של מספר מטרים.

<אבי פלדר: וזה דבר שהיום מחקים את הפיתוחים שלנו בצה"ל על-ידי לא מעט מתחרים.

<אבי פלדר: גם בנושא האוויר סיפקנו לצה"ל ולמדינת ישראל אמצעים שהם אמצעים חשובים.

<אבי פלדר: אחד מהם נמצא פה, זה טיל שיוט שנקרא "חנית זהב" בצה"ל או "דלילה".

<אבי פלדר: השתמשו בו לראשונה במלחמת לבנון השנייה כגורם הפתעה, ואנחנו משווקים את זה היום בעולם.

<אבי פלדר: כמובן כל הנורים של חיל האוויר הישראלי ממוגנים על-ידי הנורים של "תעש", שזה בהחלט נושא שגם מבחינת יצוא אנחנו לא יכולים לייצא אותם בגלל הסודיות שבדבר הזה.

<אבי פלדר: וכל נושא הנעה רקטית שאני לא רוצה להרחיב אותו במקום הזה.

<אבי פלדר: האסטרטגיה העסקית שלנו עברה מספר שינויים.

<אבי פלדר: אנחנו מדברים היום ממעבר למערכות לפתרונות חיליים, זאת אומרת נותנים פתרון מקצה לקצה לצבאות.

<אבי פלדר: מעבר מתחמושת סטטיסטית לחימוש רב-תכליתי חכם מדויק, כמו שהזכרתי קודם כמה דוגמאות.

<אבי פלדר: מחיר משימה נמוך.

<אבי פלדר: אנחנו מבינים את הצורך שקיים בעולם היום.

<אבי פלדר: הקיצוצים בתקציבי הביטחון, לא רק בישראל אלא גם במקומות אחרים בעולם, הם דרמטיים, ואנחנו נותנים צורך מבצעי ב-80% מהדרישות אבל ב-50% מהמחיר, שזה דבר שעובד ותופס היום בעולם חזק מאוד.

<אבי פלדר: פה אפשר לראות כמה דוגמאות בנושא של השבחות רק"ם, בנושא של מערכים.

ניסן סלומינסקי: אבי, שאלה.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שאתם מוגבלים מבחינת משרד הביטחון בייצור או במכירות של כל מיני כלי נשק או אמצעים שאתם פיתחתם או שקיימים, ובגין זה נמנע מכם רווחים גדולים בגלל הנושא שזה עדיין השורה הראשונה, הסודיות?

ניסן סלומינסקי: ואתם מקבלים פיצוי על זה?

<אבי פלדר: אדוני היושב-ראש, אנחנו נמצאים ברגולציה של משרד הביטחון.

<אבי פלדר: אנחנו מקבלים את הרגולציה הזאת, אנחנו מבינים שיש למדינת ישראל דברים שלא יימכרו.

<אבי פלדר: אם יש שאלה, אנחנו יושבים עם משרד הביטחון בצורה מאוד עניינית ומגיעים לסיכומים כאלה ואחרים.

<אבי פלדר: אני חושב שמשרד הביטחון בנושא הזה מבין את הצורך לשווק ומנסה לסייע ככל יכולתו.

ראובן ריבלין: איך תתמודד עם זה כשתפריט?

<אבי פלדר: זה לא משנה אם זה חברה ממשלתית או לא מבחינת האינטרסים.

<אודי אדם: צו האינטרסים.

<אבי פלדר: צו האינטרסים מגדיר מה הקווים שיישארו.

ראובן ריבלין: לא, יש איזשהו כוח הכרעה בנושאים מסוימים, כמו בחוק בזק.

<אבי פלדר: לא, אבל יש את אפ"י, שזה אגף פיקוח על הייצוא במשרד הביטחון.

ראובן ריבלין: אפ"י אנחנו יודעים.

ראובן ריבלין: הוא יכול לומר להם: אני לא נותן לכם רישיון יותר.

<אבי פלדר: גם היום הוא עושה את זה אבל.

ראובן ריבלין: אבל אתך כחברה ממשלתית - - -

<אודי אדם: לא, יש לך חברות ביטחוניות אזרחיות, כמו "אלביט".

<אודי אדם: הם מייצרים דברים לא פחות מסווגים.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, היחסים הם כמו עם "אלביט".

<אודי אדם: כן.

<אבי פלדר: האינטרס של מדינת ישראל זה לייצא.

<אבי פלדר: אני מניח שככל שזה לא כפוף למגבלות כאלה ואחרות, אז אנחנו עושים את זה בתיאום.

ראובן ריבלין: דווקא המערכת האישית למשל, אתם יודעים שאנחנו מגבילים אותה מאוד.

ניסן סלומינסקי: בנוסף למשרד הביטחון, אני יודע שיש דברים שמייצרים, אבל יש בהם לפעמים אלמנט אחד או שניים, נניח של ארצות-הברית שאתה משתמש, וכתוצאה מזה מוטל וטו ואתה לא יכול להתמודד.

ניסן סלומינסקי: ונניח אתה רוצה להתמודד סתם בהודו, אתה לא תוכל להתמודד, אבל ארצות-הברית כן תיכנס פנימה.

ניסן סלומינסקי: האם גם אתם מוגבלים באלמנטים כאלו?

ניסן סלומינסקי: בגדול אני אומר, לא בפירוט.

<אבי פלדר: עוד פעם אני אומר, אנחנו עובדים עם משרד הביטחון ברמה יומית בנושא הזה ויש קשר יום-יומי.

<אבי פלדר: זאת אומרת, משרד הביטחון לא מגביל סתם, רק אם יש פה איזשהו נושא של סודיות.

<אבי פלדר: דרך אגב, זה משרד הביטחון ומשרד החוץ שעובדים ביחד בנושא הזה.

<אבי פלדר: יש חוק שהוא פיקוח על הייצוא, אנחנו עובדים במגבלות החוק.

<אבי פלדר: כל דבר שיש אתו בעיה, אנחנו פונים עד לרמת מנכ"ל משרד הביטחון, ואני חושב שבסך הכול יש עבודה משותפת עם רצון לעזור.

<אבי פלדר: יש רצון לעזור ומוצאים פתרונות במשותף.

ניסן סלומינסקי: טוב.

<אבי פלדר: תחומי העיסוק העיקריים, רק אם נשים אותם ככה ב-highlights, אז אנחנו מדברים ככה: בית מערכות לחימוש מדויק רב-מימדי.

<אבי פלדר: ראיתם את החימוש המדויק החל מהרובה וכלה ברקטות ואוויר-קרקע.

<אבי פלדר: בית מערכות לניוד קרבי, כל מה שקשור בזה.

<אבי פלדר: נושא הרק"ם זה נושא שב"תעש" נמצא בבסיס.

<אבי פלדר: אנחנו מדברים על זה כבר הרבה מאוד שנים, וזה נושא שאנחנו ידועים ומוכרים מאוד בעולם בנושא הזה.

<אבי פלדר: מיגון רב-תחומי.

<אבי פלדר: אנחנו ממגנים החל מהמיגון האישי, אפודי המגן של החיילים, וכלה במבנים ומתקנים אסטרטגיים, עבור דרך רק"ם.

<אבי פלדר: כל הדברים האלה נעשים בחברה.

<אבי פלדר: אנחנו מוקד יידע.

<אבי פלדר: דרך אגב, פה אפשר להגיד, יש את הנושא של armor, anti armor.

<אבי פלדר: היות שאנחנו מפתחים את התחמושת, אנחנו יודעים גם איך להגן כנגד התחמושת.

<אבי פלדר: אותו מהנדס שיושב ויודע מה חודר, יודע גם איך לעצור.

<אבי פלדר: והיתרון בחברה הוא בסינרגיה בין שני התחומים האלה.

<אבי פלדר: מרכז לניהול מצבי חירום.

<אבי פלדר: יש לנו חברה בת שהיא מכללה ללוחמה בטרור.

<אבי פלדר: החלטנו להרחיב אותה לשימוש בכל נושא של מצבי חירום, שזה נושא שהופך להיות אקוטי היום בעולם, כל נושא ה-HLS, וזה דבר שעכשיו אנחנו מפתחים אותו, מרחיבים אותו.

<אבי פלדר: ולוחמה רשתית, מה שנקרא הסייבר, זה דבר שבשנה האחרונה נכנסנו אליו, אחד, כדי להגן על המוצרים שלנו.

<אבי פלדר: ושניים, אם אתה כבר מגן אז קח את זה ותמשוך את זה הלאה לכיוון של מוצרים שאתה מפתח ותמכור אותם בעולם.

<אבי פלדר: בסך הכול ההתמקדות שלנו היא בהשאת ערך ללקוח.

<אבי פלדר: אנחנו מבינים, כמו שאמרתי קודם, שהלקוח היום, הכסף הרבה יותר מצומצם, אבל הוא מחפש לקבל את היתרונות, ואני חושב שהצלחנו למקסם את היתרונות.

<אבי פלדר: לקחנו את "עשות אשקלון" כמודל.

<אבי פלדר: נשאלה השאלה: אוקיי, מה קורה בעתיד?

<אבי פלדר: אני מזכיר ש"עשות אשקלון" הייתה במצב קשה מאוד לפני שבע, שמונה, תשע שנים.

ניסן סלומינסקי: והתרוממה יפה מאוד.

<אבי פלדר: ובוא נראה מה קרה ל"עשות אשקלון".

<אבי פלדר: "עשות אשקלון" בשלושת הרבעונים ב-2013 סיימה עם רווח נקי של 20,000,000 שקל שזה 9%.

<אבי פלדר: דרך אגב, נמצא פה מנכ"ל "עשות אשקלון", דן כץ.

<אבי פלדר: המכירות שלנו היו 224,000,000 שקלים, צבר ההזמנות מעל 800,000,000 שקל, ואלה הזמנות קשות לא רק הזמנות מסגרת, כי ההזמנות שלנו בחלקן זה הזמנות מסגרת לתחום התעופה האזרחית.

מיכל בירן: מה זה הזמנות מסגרת?

<אבי פלדר: הזמנות של 5, 7, 10 ו-15 שנה.

<אבי פלדר: אבל בפועל מממשים כל שנה-שנתיים חלק מההזמנות.

<אבי פלדר: אנחנו עובדים לחברות התעופה הגדולות ביותר בעולם.

<אבי פלדר: ואני חושב שזה אחד היתרונות הגדולים מאוד של "עשות אשקלון", שהצלחנו להיכנס לנישה שהיא נישה גם בטיחותית מצד אחד וגם מקצועית מאוד על-ידי עובדי החברה מהצד השני.

<אבי פלדר: ההון העצמי של "עשות אשקלון" זה מעל 200,000,000 שקל.

<אבי פלדר: אם תסתכלו מה קרה לפני שבע-שמונה שנים, היינו במצב ש"תעש" הזרימה כסף כל חודש למשכורות "עשות".

<אבי פלדר: דרך אגב, ב-2012 סיימנו את השנה עם 12% רווח נטו.

ניסן סלומינסקי: אז, אבי, עולה השאלה: אם "עשות" כך, למה "תעש"?

<אבי פלדר: תיכף נגיע ל"תעש", אבל זה רק הקדימון.

<אבי פלדר: מה שאני רוצה לומר זה שלקחנו מודל ובנינו ב"עשות אשקלון" אני חושב, יחד עם העובדים וההנהלה, מפעל לתפארת.

<אבי פלדר: מי שיסתובב היום ב"עשות אשקלון", אחרי כל ההשקעות הגדולות שנעשו, גייסנו ב-2007 כסף בבורסה, 80,000,000 שקל באג"ח, השקענו את זה באמצעי ייצור, השקענו את זה בשיפור מערכות מחשוב, השקענו את זה בדברים שמאפשרים להיות תחרותיים בעולם, ובמקום לדעתי מרכזי בכל מה שקורה בנושא הזה.

<אבי פלדר: בוא נתקדם.

<אבי פלדר: הגענו ל"תעש".

<אבי פלדר: מבחינת נתונים עסקיים.

<אבי פלדר: אז קודם כול, סיימנו פה, אפשר לראות ככה: הצבע הירוק, מה שנמצא פה למעלה, זה היקף המכירות בשנים הקרובות.

<אבי פלדר: היום אנחנו נמצאים בצבר הזמנות, כמו שאמרתי, לסוף החודש הזה, נהיה עם 5.5 מיליארד שקלים.

<אבי פלדר: המספרים פה 90, 80 ו-70 זה היקף המכירות שכבר קיים בצבר ההזמנות של "תעש" לשנים הקרובות.

<אבי פלדר: זאת אומרת, אנחנו בשנת 2014 מתוך 1.8 מיליארד שקלים 90% מההזמנות ביד, יתר ההזמנות זה דברים שאנחנו יודעים שנמצאים בכניסה ובימים הקרובים ייחתמו.

<אבי פלדר: לשנת 2015 אנחנו נמצאים עם 80% מההזמנות ביד, ולשנת 2016 עם 70%.

<אבי פלדר: זאת אומרת, רוכש שנכנס ל"תעש" לא צריך להתחיל לעבוד, אלא יש לו כבר on going קונצרן כמו שאומרים, שהוא ממשיך לתפעל אותו.

<אבי פלדר: אנחנו מתייחסים היום לחברה כמו חברה פרטית, כמו חברה שמנוהלת בצורה טובה.

ניסן סלומינסקי: זה נראה נפלא, אז למה בכל אופן?

<אבי פלדר: הנה, הבעיה היא פה.

<אבי פלדר: אני מראה פה את המספרים.

<אבי פלדר: אנחנו נמצאים בגרעון פרמננטי.

<אבי פלדר: דרך אגב, אדוני היושב-ראש, היום במצבה של ה"תעש" סגורים בבנקים במדינת ישראל מעל 200,000,000 שקלים, שזה מקדמות שקיבלנו מלקוחות ואנחנו לא יכולים להשתמש בהם.

<אבי פלדר: זה עלה פה בוועדת הכספים לפני שנתיים וחצי, ביקשנו ערבויות מדינה, לא קיבלנו ערבויות מדינה, אבל היום יש לנו מעל 200,000,000 שקל.

<אבי פלדר: זאת אומרת, החברה מכניסה כל הזמן כספים, רק שהיא לא יכולה להשתמש בהם.

ניסן סלומינסקי: הכול רק בגלל חובות העבר?

<אבי פלדר: כן.

<אבי פלדר: כתוצאה מזה שהדוחות הכספיים, יש עליהם איזושהי מגבלה, לא ניכנס, אני מציע לא להיכנס, ואז כל הנושא הזה, ברגע שאתה מקבל מקדמה, אתה משעבד 100% מהכסף בבנק, בלי לתת את הערבות.

ניסן סלומינסקי: אני לא מבין, אבל המלווה הגדול הרי לא לוחץ אתכם והוא אפילו הודיע שהכספים האלו זה כאילו תרומה.

<אבי פלדר: אני מדבר על כספים שמגיעים מחו"ל.

ניסן סלומינסקי: לא, מה שאני מבין, זה לכאורה נראה שכאן כל העסק הוא נפלא, צבר כזה גדול, ואתם גם קיבלתם הזמנות, אז למה בכל אופן אתם בכזה גירעון?

<אודי אדם: יש לך 1,200 עובדים ספייר.

<אבי פלדר: אסביר.

<אבי פלדר: קודם כול, 1,000 עובדים שאמרנו שכרגע אנחנו צריכים להפריש אותם או צריכים לפרוש.

ניסן סלומינסקי: אז זה מלווה אתכם כבר 10 או 12 שנה?

<אבי פלדר: כן.

<אבי פלדר: אני יכול להראות לך בוועדת הכספים, שישבנו פה ב-2005 ודיברנו על 600 עובדים.

<אבי פלדר: ואותם 600 עובדים נמצאים בחברה עד היום.

<אבי פלדר: ובתקופה הזאת ה"תעש" שילמה משכורות מעל מיליארד שקלים.

<אבי פלדר: זו הנקודה המרכזית פה.

<אבי פלדר: עכשיו, העובדים האלה שפורשים, אני אומר: הם עובדים טובים שנתנו מדמם ועשו מעשה ציוני אדיר בעבודה למדינת ישראל, אבל איך אומרים, התעייפו קצת, והיום אנחנו מדברים על עובדים אחרים, רעננים יותר, זה הכול.

<אבי פלדר: אז אנחנו מדברים פה על 250,000,000 שקל, מה שאני מציג פה זה EBITDA, זה לא רווח תפעולי, כי אנחנו עדיין מתעסקים בנושא ה-FRS, אז אני פשוט אומר את זה כהערת אגב.

<אבי פלדר: בשנת 2015 נהיה כבר ב-30,000,000 שקל בפלוס, בשנת 2016 נהיה ב-80,000,000 שקל וב-2017 נהיה ב-130,000,000 שקל.

<אבי פלדר: זאת אומרת, החברה מהר מאוד עוברת לפסים של רווחיות.

<אבי פלדר: זה לא משהו שבוא נראה מה קורה בעוד שבע שנים, אלא אתה רואה את זה תוך שנה-שנתיים, אתה מתחיל לקבל את החזר ההשקעה שלך בחזרה.

<אבי פלדר: וזה נושא חשוב.

<אבי פלדר: בשנת 2015, בין 2015 ל-16', ב-31 בדצמבר יש פה את פיצול "תומר", לכן היקף המכירות פה ופה נשאר אותו דבר, אחרת הגידול הפנימי שאנחנו צופים הוא בין 5% ל-10% כל שנה.

<אבי פלדר: ואני אומר עוד הפעם: קחו בחשבון מה קורה היום בשוק העולמי, כשחברות מתכנסות ולא מתפתחות.

<אבי פלדר: ואני חושב שב"תעש" אנחנו נמצאים בנקודת זינוק פנטסטית.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, כדאי למדינה לקנות את "תעש" עוד מעט.

<אבי פלדר: אני מוכן לשכנע את כולם לקנות.

<אבי פלדר: תאמין לי, קל מאוד.

<אבי פלדר: נחזור לרשות החברות.

ניסן סלומינסקי: יש איזו מגבלה בהפרטה של "תעש"?

<אאבי פלדר: בוא נדבר על ההפרטה, הנה, בדיוק הגענו, איך החברה נערכה להפרטה.

<אאבי פלדר: אנחנו מדברים על צוותי היגוי, יש מספר צוותים בחברה.

<אאבי פלדר: דרך אגב מה שכדאי לשים לב, אני חושב שאנחנו, גם הדירקטוריון וגם ההנהלה, התרכזו בזה שכל העבודה או רוב העבודה נעשית על-ידי עובדי החברה, על-ידי הבכירים בחברה, אנשים שמובילים את החברה, יעשו את זה בנוסף על תפקידם.

<אאבי פלדר: אנחנו לא לוקחים יועצים חיצוניים, לא לוקחים עובדים חיצוניים, למעט בודדים, מתוך כוונה לעשות את זה בצורה המיטבית.

<אאבי פלדר: כל מה שרואים פה זה חמישה צוותים שכרגע עובדים.

<אאבי פלדר: אפשר לראות: צוות ההפרטה והאינטגרציה מרוכז על-ידי מאיר אורן שנמצא פה, בנוסף על תפקידו כיועץ משפטי של החברה.

<אאבי פלדר: שינוי מבנה ארגוני ופרישת עובדים מרוכז על-ידי אבי עינת שנמצא פה, בנוסף על תפקידו כסמנכ"ל למשא"ן שמתעסק בשנה הקרובה בכל נושא פרישת העובדים, שזה סיפור לא פשוט – קשה מאוד, הייתי אומר.

<אאבי פלדר: כל נושא הקמת "תומר" מרוכז על-ידי החברה.

<אאבי פלדר: הצענו למשרד הביטחון שאנחנו נוביל את התהליך הזה, נקים את "תומר" בדרך הנכונה עד כדי כתיבת הנהלים ל"תומר".

<אאבי פלדר: זאת אומרת, אנחנו מוכנים בעניין הזה לסייע למשרד הביטחון ולהקים את זה, ולתת למשרד הביטחון בסופו של דבר חברה שהיא חברה טובה שתמשיך לתפקד.

<אאבי פלדר: כל נושא ההעברה לנגב.

<אאבי פלדר: עכשיו הוקמה בחברה מינהלת לנושא הזה, אנחנו רואים בזה פרויקט רב-שנים, אבל הפרויקט הזה נשען על כל הניסיון שנצבר בחברה, ויש ניסיון אדיר בחברה בכל נושא של המעבר לנגב, נעשו הרבה פעילויות.

<אאבי פלדר: ואנחנו כרגע מסתכלים על זה מנקודת האפס, עושים בדיקה של כל מה שנעשה בעבר ויוצאים עם זה לדרך.

<אאבי פלדר: ונושא תוכנית אסטרטגית.

<אאבי פלדר: אנחנו כל שנתיים מרעננים את התוכנית האסטרטגית, גם היום מרעננים את התוכנית האסטרטגית לבדוק את ההתאמה שלנו לכל מה שקורה בשוק העולמי ולשדה הקרב העתידי.

<אאבי פלדר: רק להציג פה מספר פעילויות שאנחנו עושים בנושא ההפרטה.

<אאבי פלדר: כל נושא של מבנה ההון, כל נושא הפיצול החשבונאי.

ניסן סלומינסקי: רגע, לפני כן רק, בהפרטה יש מגבלות, לדוגמה שחברות מסוימות שרוצות לא יכולות להיכנס לזה?

<אבי פלדר: אני מציע שרשות החברות תענה.

<אודי אדם: חברות ממשלתיות לא יכולות.

ניסן סלומינסקי: לא יכולות?

ניסן סלומינסקי: למה, בגלל הנושא של תחרות או משהו?

<אודי אדם: לא, כי ההחלטה היא שזה עובר לידיים פרטיות.

<אודי אדם: מאיר יכול להרחיב על זה.

ניסן סלומינסקי: לא, כי יש חברות טובות שדומות והן ברווח גדול, ועושות עבודה מצוינת ומתות לקחת את זה אולי.

<אודי אדם: כבר היו דיונים על זה, זו ההחלטה.

<אודי אדם: ההחלטה היא שזה עובר לשוק הפרטי.

<אודי אדם: ברגע שזה עובר לשוק אז "רפא"ל" לדוגמה או "התעשייה האווירית" לא יכולים להשתתף ברכישה.

ניסן סלומינסקי: טוב.

<אבי פלדר: כמו שאמרתי, צוות ההפרטה, יש לנו בתוך ה"תעש" כמעט 20 צוותי משנה, כל הצוותים שראיתם שהם צוותי ההיגוי המרכזיים.

<אבי פלדר: כל נושא מבנה ההון.

<אבי פלדר: הנושא של הפיצול, אם עוברים לחברת "תעש מערכות", צריך לראות איך מעבירים דברים מה"תעש" הנוכחי ל"תעש מערכות", עושים את זה בצורה טובה.

<אבי פלדר: כל נושא הסכמי המימון, הסדרת מבנה ההון של החברה, הסדרים מול המערכת הבנקאית, כל נושא נתינת האשראי.

<אבי פלדר: כל נושא הסדרי המקרקעין.

<אבי פלדר: תפעול, הקמת מערכות מידע, תיכף נדבר על זה, גם את זה אנחנו עושים.

<אבי פלדר: הסמכות, טיפול בספקים, הסבת היתרים ורישיונות לחו"ל.

<אבי פלדר: הדברים האלה נעשים בחברה ברמה השוטפת.

<אבי פלדר: איכות הסביבה.

<אבי פלדר: דיברנו על עריכת סקרים.

<אבי פלדר: יש צוות היגוי, יחד עם רמ"י, הגנת הסביבה, אבל הסקרים האלה, בסופו של דבר מי שיבצע אותם ומי שיעשה את העבודה זה האנשים שיושבים בתוך החברה.

<אבי פלדר: הם המומחים הגדולים ביותר במדינת ישראל, יודעים מה קורה בשטח, הם יעשו את העבודה הזאת.

<אבי פלדר: פיצול פעילות.

<אבי פלדר: כל נושא של הסבת פטנטים, כל הנושא של קווים חיוניים, כל הדברים האלה נעשים בתוך החברה.

<אבי פלדר: וכמובן 70% מהפעילות היא בחו"ל, צריך לשבת עם הלקוחות, להסביר ללקוחות מה קורה.

<אבי פלדר: זה לא תהליך פשוט, זה תהליך שאגף השיווק מגויס לנושא הזה, לעשות את כל זה מול הלקוחות שלנו בעולם.

ניסן סלומינסקי: איך אפשר שחברה מחו"ל, שלא בטוח שיש לנו את כל הידע לגביה, תיכנס ותרכוש, נניח 10% המדינה משאירה, אבל 90% אפשרי שחברה מחו"ל תרכוש?

<אבי פלדר: יש צו אינטרסים, ויש את מלמ"פ, ויעשו בדיקה.

<קריאה: היא צריכה לעמוד בזה.

ניסן סלומינסקי: אפשר?

ניסן סלומינסקי: יש לנו מערכת שליטה על חברה מחו"ל עד כדי כך?

<אבי פלדר: מבחינת הבעלות זה ניתן, ומקסימום עושים proxy board ודירקטוריון ישראלי.

<אבי פלדר: הדברים האלה מקובלים.

ניסן סלומינסקי: טוב.

<אבי פלדר: יש לנו מפת דרכים, שרק חלק מהדברים שדיברתי, להראות איך אנחנו מאורגנים לשנת 2014 ו-2015, אז יש נושא של חתימת ההסכמים, אני מקווה שהוא יהיה בשבוע הבא כמו שנאמר.

<אבי פלדר: 550,000,000 שקל, הסכם עם משרד הביטחון שצריך לסגור החודש לפי החלטת הממשלה.

<אבי פלדר: נושא של הסכם השכר, ישנן מספר פעימות.

<אבי פלדר: נושא של פרישת עובדים.

<אבי פלדר: אתם רואים, זה לא פשוט, זה תהליך ארוך מאוד.

<אבי פלדר: יוצאים מהחברה 1,200 איש, אני אומר: יוצאים מהחברה 35,000 שנות ותק בחברה.

<אבי פלדר: אני לא בטוח שיש חברה במדינת ישראל שעברה נושא כזה ומהפך כזה, אדוני היושב-ראש.

<אבי פלדר: זה דבר שהוא דרמטי לכל חברה.

<אבי פלדר: קליטת עובדים.

<אבי פלדר: יש לנו שתי רמות של קליטת עובדים.

<אבי פלדר: קליטת עובדים, 150 עובדים, מול העובדים שיוצאים.

<אבי פלדר: ו-50 עובדים זה עובדים שהם מול הפעילות העסקית השוטפת של החברה, שזה תהליך שגם הוא מורכב ומסובך מאוד.

ניסן סלומינסקי: שהם יישארו אצלכם, הם לא עוברים ל"תומר"?

<אבי פלדר: אנחנו היום מטפלים גם בעובדים של "תומר", כי אנחנו עד סוף 2015 רואים בעובדים של "תומר" חלק מעובדי ה"תעש".

<אבי פלדר: חבל הטבור ייקרע ביום ש"תעש" תועבר לשליטה, יהיה closing עם הרוכש.

<אבי פלדר: אבל כרגע לקחנו לטפל בכל מה שקשור לאנשי "תומר", הם עובדים כאחד מעובדי "תעש", אין פה שום הפרדה.

<אבי פלדר: מבנה ארגוני.

<אבי פלדר: אנחנו משנים, כמו שנאמר, את המבנה הארגוני של החברה.

<אבי פלדר: הגענו לסיכום עם מזכירות הארגון, איציק יודע על שינוי המבנה הארגוני.

<אבי פלדר: אנחנו עכשיו עוסקים בתכנון המפורט, ועד סוף יוני נסיים את התכנון המפורט.

<אבי פלדר: החל מ-1 ביולי ועד סוף השנה ניישם את שינוי המבנה הארגוני, תיכף נראה אותו.

<אבי פלדר: מערכות המידע.

<אבי פלדר: הרבה מאוד שנים ה"תעש" לא השקיעה כסף כתוצאה מחוסר בתזרים מזומנים.

<אבי פלדר: הייתה החלטה שאושרה בדירקטוריון ללכת לתוכנית רב-שנתית.

<אבי פלדר: אנחנו הולכים לשדרג את מערכות המידע, להביא אותן למערכות מודרניות.

<אבי פלדר: זה תהליך שהתחלנו כבר, ואנחנו משדרגים.

<אבי פלדר: זה במקביל לכל הפעילות האחרת שנעשית.

<אבי פלדר: במקביל עושים מודרניזציה של קווי ייצור.

<אבי פלדר: כשמוציאים כזאת כמות של עובדים, אנחנו צריכים להגיע לכך שקווי הייצור יהיו יעילים וטובים, וזה תהליך שאנחנו עושים אותו גם במקביל לכל הדברים האחרים.

ניסן סלומינסקי: מידיעות שיש לכם, אתם יודעים שיהיו מתמודדים?

<אודי אדם: מה, לרכוש?

<אודי אדם: בוודאי.

<אבי פלדר: אנחנו בטוחים שיהיו הרבה מתמודדים.

ניסן סלומינסקי: כן?

<אבי פלדר: אני לא יודע, זה בסוף רשות החברות מנהלת את הפרטים.

ניסן סלומינסקי: לא, אבל מה ששומעים.

<אבי פלדר: אני יכול להגיד לך: בכל פגישה בחו"ל עם חברות גדולות, הם מתעניינים ושואלים איך אפשר להשתלב בתוך התהליך הזה.

<אבי פלדר: אנחנו מפנים אותם לרשות החברות, אבל אין לי ספק שמבחינה הזאת תהיה התעניינות גדולה בהפרטה.

ראובן ריבלין: עם הנתונים שהוא מציג - - -

ניסן סלומינסקי: זה מה שאני אומר, כי הנתונים הם נפלאים.

ניסן סלומינסקי: אבל כל הזמן השם שיש לך ב"תעש", שיודעים שהיא בגירעון, גירעון, גירעון.

<אבי פלדר: אדוני היושב-ראש, אולי שכנעתי אתכם, אפשר להקים פה קבוצת רכישה.

ניסן סלומינסקי: אז אמרתי שנשכנע את המדינה לרכוש.

ניסן סלומינסקי: זה מה שהתכוונתי.

מיכל בירן: כן, אני בדיוק מגיעה מהדיון על "הדסה".

מיכל בירן: זה עובד מעולה.

ניסן סלומינסקי: רגע, תיכף נעשה את זה עוד מעט.

ניסן סלומינסקי: אם המדינה כאן ויתרה על 3 מיליארד, אז מי יודע, אולי.

זבולון כלפה: היא לא ויתרה, היא ביקשה את זה בתור הון מניות.

ניסן סלומינסקי: לא, מה זה הון מניות שיהיה?

ניסן סלומינסקי: חכה, זה רק ב - - -

<אודי אדם: היושב-ראש, יש מתעניינים בארץ ובעולם ברכישה של "תעש".

ניסן סלומינסקי: יפה מאוד.

<אודי אדם: בארץ לדעתי אין הרבה קבוצות שיכולות להרים את זה, משהו כמו בין שלוש לחמש, ולדעתי יביאו גם כוח מחו"ל.

ניסן סלומינסקי: לא, לכן מה שאני רוצה להגיד, שזה חשוב.

ניסן סלומינסקי: כי התדמית, למי שלא שומע את הכול, זה ש"תעש" נמצאת בתוך האדמה מה שנקרא.

<אודי אדם: כי התדמית היא כל חודש לבוא לפה לבקש כסף למשכורות.

ניסן סלומינסקי: בדיוק, זו התדמית.

ניסן סלומינסקי: החוכמה היא תמיד שישמעו את כל זה ואז יחשבו אחרת.

ניסן סלומינסקי: אז אתם תצטרכו לעשות, או המדינה או אתם או רשות החברות תצטרכו - - -

מיכל בירן: ואז זה יהיה מעולה, כי כל מיני משקיעים קנדיים יחזיקו בכל מערכות הנשק שלנו, ואז כשנהיה במלחמה - - -

ניסן סלומינסקי: קודם כול, הקנדים זה בסדר.

ניסן סלומינסקי: אני סומך עליהם יותר כרגע מאשר עלינו אחרי הנאום שלו, תאמיני לי.

ניסן סלומינסקי: כן, סליחה.

ניסן סלומינסקי: אבל מה שאתם חייבים לעשות או רשות החברות או מישהו, הרבה מאוד הסברה בעניין, כי יש כאלה שמראש יש להם בראש, כמו לכל אחד מאתנו שהיה בראש לפני שהוא שמע את זה: עזוב, "תעש", עשה לי טובה, לא אכנס למיטה חולה מה שנקרא.

ניסן סלומינסקי: חשוב שישמעו את כל הדברים כדי שהתחרות תהיה קובעת.

<אבי פלדר: אם היו עושים חשבון, ואנחנו עשינו את החשבון הזה, אפשר להציג, במשך שמונה השנים האחרונות, כמה כסף ה"תעש" הכניסה וכמה כסף היא שילמה וכמה כסף היא קיבלה, תראה ש"תעש" יצרה תזרים מזומנים חיובי בקנה מידה עסקי.

<אבי פלדר: אם ננקה את כל הבעיות.

ניסן סלומינסקי: בסדר.

ניסן סלומינסקי: לא, אני אומר רק שחשוב שאנשי עסקים יידעו את החלק הזה, לא את מה שכאילו פופולרי, ש"תעש" זה מיטה חולה.

ניסן סלומינסקי: אז אני אומר: זה חשוב מאוד ותעבדו על זה, אם אנחנו רוצים שתהיה תחרות טובה ואמיתית.

ראובן ריבלין: השאלה היא למה "תעש" היא מיטה חולה ואחרי ההפרטה היא תהפוך להיות למיטה מאוד מבטיחה.

ניסן סלומינסקי: אז הוא אמר.

ניסן סלומינסקי: קודם כול, העובדים.

ראובן ריבלין: כל הצרה זה העובדים?

<אבי פלדר: לא.

ניסן סלומינסקי: לא, זה חלק.

ניסן סלומינסקי: זה לא צרה, העובדים זה לא צרה.

<אבי פלדר: התשלום לפנסיונרים ש"תעש" לקחה על עצמה, היו לפני שבע-שמונה שנים 120,000,000 שקל בשנה.

<אבי פלדר: עכשיו ירדנו כתוצאה מכך שהעובדים התקרבו לגיל 67 ונכנסים ל"מבטחים".

ראובן ריבלין: יש דור חדש כבר, הדור החדש זה צוברת?

<אבי פלדר: לא, הדור החדש, מה שימומן עכשיו ימומן על-ידי המדינה.

<אבי פלדר: אבל "תעש" מימנה חלק גדול מהפרישות.

<אבי פלדר: בוא לא נשכח את זה.

ראובן ריבלין: בסדר.

ניסן סלומינסקי: לשלם את הפער עד גיל 67.

<אבי פלדר: זה היה כדור שלג שכל הזמן העצים את עצמו.

<אבי פלדר: בוא לא נשכח את זה.

<אבי פלדר: נתתי דוגמה של "עשות אשקלון".

<אבי פלדר: למה?

<אבי פלדר: כדי להראות מה אפשר לעשות.

<אבי פלדר: ברגע שהדברים הופכים להיות עסקי לחלוטין, ומנקים את כל מה שמסביב, שריחיים על צווארה של החברה, אפשר לראות איך הדברים מתנהלים.

ניסן סלומינסקי: טוב.

ניסן סלומינסקי: יפה.

<אבי פלדר: רק לציין כמה התהליך הוא לא פשוט, אז אנחנו פה מראים את המפעלים השונים, הפריסה היא מקרית-שמונה בצפון ועד רמת-בקע בדרום.

<אבי פלדר: אבל תשימו לב, במפעל בקרית-שמונה, 35% מהעובדים הולכים הביתה עכשיו בפרישות.

<אבי פלדר: בחיפה – 57%, בנצרת – 25%, רמת-השרון – 42%.

<אבי פלדר: בירושלים, מה שמופיע פה בירושלים זה כמובן "גבעון".

<אבי פלדר: אנחנו מדברים עם הקמת "תומר", זאת אומרת שני שליש מ"גבעון" נמצא במקום אחר.

<אבי פלדר: שליש מ"גבעון" המקורית עובר להיות ב"תעש" החדשה.

<אבי פלדר: צריך לקחת את זה בחשבון.

זבולון כלפה: זה מעבר ל-1,170 שדיברנו קודם?

<אבי פלדר: לא, זה כולל, זה זה.

<אבי פלדר: זה פשוט מראה את ההתפלגות, איך נעשה את הפרישות ברמת המפעלים השונים.

<אבי פלדר: כי נורא קל לדבר על 1,200 איש, אבל צריך להסתכל בעיניים לעובד הבודד.

<אבי פלדר: ולהגיד שלום לעובד זה תהליך לא פשוט, תהליך מורכב מאוד.

ראובן ריבלין: זה ברור לנו.

זבולון כלפה: וחתך העובדים האלה שפורשים ב-1,170 זה אנשים בני - - -

<אבי פלדר: מכל הדרגים.

זבולון כלפה: גם חבר'ה צעירים בני 30.

<אבי פלדר: לא לא.

<אבי פלדר: תראה, אם מישהו לא מצא את עצמו בחברה, אני לא מדבר על זה.

<אבי פלדר: אבל החתך הוא חתך של אנשים עם ותק גדול מאוד שמשרת את החברה - -

זבולון כלפה: 20 שנה ומעלה.

<אבי פלדר: - - 20, 30 ו-40 שנה.

<אבי פלדר: יש כאלה גם בין ה-40 שנה בחברה.

<אבי פלדר: בפירוש.

ניסן סלומינסקי: מה זה?

ניסן סלומינסקי: התמונה הזאת זה מדינת ישראל?

<אבי פלדר: כן.

<אבי פלדר: ים המלח והכינרת, וזו רמת-הגולן.

ניסן סלומינסקי: לא, בסדר.

זבולון כלפה: חברה ציונית, מה אתה רוצה?

ניסן סלומינסקי: זה מה שאני אומר.

ניסן סלומינסקי: לא אמרתי כלום, רק רציתי להבין שזה בסדר.

ניסן סלומינסקי: והצבע הירקרק מראה לאן הקו הירוק צריך לעבור.

ניסן סלומינסקי: בסדר, ההיפך, אני שמח אתכם.

<אבי פלדר: כן, סע.

ניסן סלומינסקי: לא, תמחק את הדבר הזה.

<אבי פלדר: מה שאנחנו רואים פה בעצם זה מה קורה במעבר לנגב.

ניסן סלומינסקי: אה, זה בסדר, הבנתי.

ניסן סלומינסקי: חשבתי שפתאום שמת לי קו שחור.

ניסן סלומינסקי: הבנתי, זה המעבר.

ניסן סלומינסקי: לא, זה בסדר.

<אבי פלדר: לא לא, זה המעבר לנגב.

ניסן סלומינסקי: לא לא, זה בסדר.

<אבי פלדר: כן, בוא נתקדם.

<אבי פלדר: רק מילה אחת על המבנה הארגוני, אדוני היושב-ראש.

<אבי פלדר: אנחנו נמצאים היום בחמש חטיבות.

<אבי פלדר: מה שנמצא פה למעלה זה המבנה הארגוני הישן, הקיים, מה שנמצא פה למטה זה המבנה הארגוני החדש.

<אבי פלדר: אנחנו מדברים היום על חמש חטיבות, יש פה מינהלות עסקיות, אתם רואים את מספר המינהלות העסקיות.

<אבי פלדר: אנחנו מכנסים את המינהלות העסקיות, הולכים עם הפנים ללקוח, כאשר הולכים לחמש מינהלות עסקיות בתחום ה-Homeland Security, חי"ר, שריון והנדסה, ארטילריה, אוויר וים, כאשר מעליהן יש שלוש חטיבות: "יצחק", זאת חטיבה שמייצרת תחמושת זעירה לצה"ל ולחו"ל בהיקפים גדולים מאוד, אבל פה בעצם יש שתי חטיבות מרכזיות.

<יצחק יהודה: זה שם אחר, נכון, אבי?

<יצחק יהודה: כי אני לא מכיר את השמות האלה.

<אבי פלדר: אוויר ים?

<יצחק יהודה: לא, זה "סלבין", חמ"ח, וזה - - -

<אבי פלדר: כן.

<יצחק יהודה: כי את זה אני לא מכיר, את המבנה.

<יצחק יהודה: לא, אולי שינית משהו.

ראובן ריבלין: את השם, את השם.

ניסן סלומינסקי: איציק, לזיכרון טוב עם היחסים אתך, נתנו לך "יצחק" - -

זבולון כלפה: חטיבה על שמו.

<יצחק יהודה: - - נתנו לך חטיבה שלמה, חטיבה שלמה, אדוני.

<יצחק יהודה: רוצים לחתום ב-18.

ניסן סלומינסקי: לכן אמרתי, אז נתנו לך את זה קודם.

<יצחק יהודה: שלא יתקעו אותנו מאגף שמאל.

<אבי פלדר: בוא נתקדם.

<אבי פלדר: בכל אופן, המבנה הארגוני הזה יהיה קיים בסוף השנה הזאת.

<אבי פלדר: השאת ערך החברה.

<אבי פלדר: אם אני מסכם את זה, נשאלנו איך אנחנו רוצים למקסם את הרווחים של המדינה.

<אבי פלדר: סך הכול התהליך הזה זה תהליך לא פשוט.

<אבי פלדר: אנחנו מדברים על צבר הזמנות של 5.5 מיליארד שקלים, שהוא בפיזור לקוחות גדול ובתחומי עסקים גדולים.

<אבי פלדר: זאת אומרת, זה לא מרוכז במקום אחד בחברה.

<אבי פלדר: זה נמצא בכל אחת מהפעילויות של החברה ובהרבה מאוד לקוחות.

<אבי פלדר: זאת אומרת, אם לקוח אחד נופל, זה לא שכל החברה קורסת.

<אבי פלדר: היום הגענו למצב של הומוגניות יפה בקבלת ההזמנות.

<אבי פלדר: 75% מפריסת ההזמנות השנתית מבוססת על פיתוחים של החמש שנים האחרונות.

<אבי פלדר: אדוני היושב-ראש, זה כמו חברת היי-טק.

<אבי פלדר: בחברת היי-טק אתה משקיע, אחרי חמש שנים אתה מקבל מוצר.

<אבי פלדר: זה מה שקורה ב"תעש".

<אבי פלדר: חברה רווחית, זאת החברה שאנחנו יוצאים איתה.

<אבי פלדר: כמו שאמרתי, עברנו מייצור לפיתוח, עברנו ממוצרים להנדסת מערכות גדולות, מייצור תחמושת מסורתית להתמקדות בטכנולוגיות בלעדיות של החברה, ומוכנות לשדה הקרב העתידי.

<אבי פלדר: אנחנו נותנים פתרונות מערכתיים גם לצה"ל, גם לשוק העולמי, לשדה הקרב העתידי, ובעצם נותנים פתרון כולל לכל אחד ואחד מהצבאות, וזה היתרון הגדול שלנו כחברה.

ראובן ריבלין: המוכנות הזאת היא יתרון גדול.

ראובן ריבלין: יחד עם זה, כאשר אתה מסתכל על מוכנות לשדה הקרב העתידי, אתה יודע שהרבה ממסלולי הייצור שלך מצטמצמים עד מתבטלים.

<אבי פלדר: לא, אנחנו שומרים על מסלולי הייצור שיהיו רלוונטיים.

<אבי פלדר: באותם 550,000,000 שקל שקיבלנו ממשרד הביטחון, אז חלק מהדברים נשארים על בסיס הדרישה של משרד הביטחון, חלק מקווי הייצור נשארים על בסיס ההערכות שלנו לגבי מה יידרש בעולם.

<אבי פלדר: זאת אומרת, אנחנו לא סוגרים קווי ייצור.

<אבי פלדר: אנחנו ממשיכים, מייעלים אותם מאוד.

ניסן סלומינסקי: רובי, ראית שפיתחו גם את הסייבר עכשיו.

ראובן ריבלין: אני לא רוצה להיכנס לפרטים, אבל בהחלט הדבר הזה הרי מחייב.

ראובן ריבלין: בוועדות אחרות אנחנו דנים בזה בצורת ההשפעה החברתית על שינוי שדה הקרב העתידי.

ראובן ריבלין: יש לזה השפעה חברתית שבאה לידי ביטוי בין השאר גם בתעשייה שלכם.

<אבי פלדר: נכון.

<אודי אדם: אבל הרעיון הוא להתאים את עצמך לצרכים העתידיים.

<אודי אדם: זה הרעיון.

ניסן סלומינסקי: לא רק זה.

ניסן סלומינסקי: אל"ף, הם נכנסו גם לתחום של סייבר, זה ראינו.

ניסן סלומינסקי: ובי"ת, ככל שהם יהיו יותר עם יכולת לדיוק, זה כן עדיין שייך גם לתחום העתיד, את זה צה"ל צריך ולא יוכל לוותר על זה.

ניסן סלומינסקי: וההיפך, ככל שהדיוק יהיה יותר, השימוש בכם יהיה הרבה יותר גדול.

<אבי פלדר: נכון.

<אבי פלדר: קרה דבר דרמטי.

<אבי פלדר: אם בעבר היינו מפתחים במהלך דור, ודור היה 10 ו-15 שנה, היום הפיתוחים זה שלוש שנים או שנתיים.

<אבי פלדר: והחברה התאימה את עצמה לשוק הזה ולדרישות האלה.

ראובן ריבלין: פעם שש אוגדות שריון היו מכריעות קרב.

ראובן ריבלין: היום השאלה אם הן זזות.

ראובן ריבלין: אני לא מדבר להגנה.

ראובן ריבלין: פה מבחינת הפעילות שלכם זה היקף אדיר.

<אבי פלדר: נכון.

<אבי פלדר: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: עכשיו, רק אני אומר כמאמר מוסגר, אבל אני חושב שהוא חשוב, שאני לפחות לא אביא לאישור, בלי נדר, את כל הבקשות כל עוד לא ייגמר הסיפור, הכוונה החתימה גם עם העובדים והכול.

ניסן סלומינסקי: כלומר אנחנו נאשר את הכול ביחד, לא נאשר חלק ונשאיר משהו לאחר כך, אלא זה צריך להיות.

ניסן סלומינסקי: אז אם אנחנו רוצים להתלכד ל-18 בחודש, בכבוד, אבל שעד אז הכול יהיה סגור.

ניסן סלומינסקי: ואיציק, אנחנו נביא איזה משהו להרמת כוסית, החתימה תהיה פה אפילו, אין לי שום בעיה.

ניסן סלומינסקי: אבל אני אומר: לא נרצה לאשר חלק שמבקשים, אבל חלק יישאר להמשך.

ניסן סלומינסקי: זה לא.

ניסן סלומינסקי: כמו שאצלנו אומרים: כל זמן שהכול לא סגור אז שום דבר לא סגור.

ניסן סלומינסקי: אז חס ושלום, אני אפילו לא מדמיין לעצמי, אבל אני רוצה שנהיה בטוחים בעניין הזה.

ניסן סלומינסקי: רשות החברות, מאיר ויובב, אתם שומעים?

ניסן סלומינסקי: כולם שומעים?

ניסן סלומינסקי: אנחנו רוצים שנאשר את הכול ביחד, כולל שכבר הגיעו להסכם עם העובדים והכול חתום וסגור.

ניסן סלומינסקי: לא חלק חלק.

<מאיר שמרה: לא, אני רוצה רק להבין, כי זאת הכוונה שלנו.

<מאיר שמרה: אנחנו נקבע אגב תאריך חתימה ב-18 בחודש.

ניסן סלומינסקי: איזה יום זה בשבוע?

<מאיר שמרה: שלישי.

<מאיר שמרה: ביקשנו להגיע לפה ביום שני הבא.

ניסן סלומינסקי: איך נאשר לכם אם אתם לא סגורים עדיין?

<מאיר שמרה: לא, אז אני אומר: אל"ף, אנחנו סגורים.

<מאיר שמרה: בי"ת, נקבע מועד חתימה.

ניסן סלומינסקי: לא, אז לכן אני אומר: כל הדיון לא יהיה בשבוע הבא.

ניסן סלומינסקי: הוא יכול להיות בשבוע הבא או ביום שלישי, וכאן תהיה החתימה, או ביום רביעי, אם אדע שזה חתום.

ניסן סלומינסקי: אתן לך לדבר, איציק.

<מאיר שמרה: בדרך כלל נהוג, אפשר גם לשנות את זה, שאנחנו מגיעים לאישור דרך ההפרטה לפני שאנחנו חותמים, כדי לא להציב מצב שאנחנו חותמים עם העובדים כשאין לנו את האישור העקרוני מהריבון.

ניסן סלומינסקי: כן, אבל אנחנו מפחדים שיהיה הפוך, יאשרו את זה ולא יגיעו להסכם.

ניסן סלומינסקי: אז מה עשינו?

ניסן סלומינסקי: ואני אומר שוב: זה נכון, אני משתמש בלחץ שלנו, כמו שהתחלנו, אבל ברוך השם זה הולך.

מיכל בירן: אבל, ניסן, אפילו בהשקפת העולם שלך, שהיא מנוגדת לשלי בעניין הזה, אם אתה רוצה למכור אותם אחר כך ביותר כסף, שחרר להם כסף בשביל להיות יעילים.

ניסן סלומינסקי: לא, מה פירוש לשחרר?

ניסן סלומינסקי: כל זמן שלא ייגמר עם העובדים לא נגמר כלום.

ניסן סלומינסקי: הרי זה ברור.

ניסן סלומינסקי: לא, כאן הם מדברים שהם גמרו עם העובדים, רק צריך לחתום.

ניסן סלומינסקי: כדי לחתום בטח יש כל מיני פרטים קטנים, ולפעמים האלוקים הוא דווקא בפרטים הקטנים.

ניסן סלומינסקי: אנחנו רוצים שהכול יהיה גמור.

ניסן סלומינסקי: ולכן אני אומר: נאשר את הכול כשזה יהיה גמור.

ניסן סלומינסקי: מה, אאשר הפרטה כשלא מסוכם עם העובדים?

ניסן סלומינסקי: אנחנו לא רוצים.

ניסן סלומינסקי: אנחנו רוצים שגם העובדים, גם ההנהלה וגם כל המשרדים כולם יודעים: רבותי, מוכרחים לגמור, נקודה.

ניסן סלומינסקי: תרצו עוד יומיים – יהיה עוד יומיים, נדחה את זה בעוד שבוע, אם כי אשמח מאוד שזה יהיה ביום רביעי, מיד לאחר ה-18 נגיד.

ניסן סלומינסקי: אבל אנחנו רוצים שזה יקרה, וההיפך, בשמחה רבה.

ניסן סלומינסקי: וזה נכון שאנחנו אחר כך כל רבעון או כל משהו כזה נשמח לארח אתכם לראות איך הדברים מתקדמים, כי זה חשוב.

ראובן ריבלין: כדאי לשמוע את איציק.

ניסן סלומינסקי: בסדר, אתן לאיציק עכשיו.

ניסן סלומינסקי: רק שנייה, האוצר, יש לכם תוספת?

<מאיר שמרה: כן.

<מאיר שמרה: אני אמרתי שזה היה נהוג, רק שנייה, אבל אני חושב שאנחנו משפטית לא יכולים לחתום על הסכם - -

ראובן ריבלין: כל עוד לא קיבלת אישור.

<מאיר שמרה: - - כל עוד לא קיבלתי אישור.

<מאיר שמרה: אז זו הביצה והתרנגולת.

ניסן סלומינסקי: אמת.

ניסן סלומינסקי: אז אתה יודע איך עושים את זה.

ראובן ריבלין: השאלה מי הביצה ומי התרנגולת.

ניסן סלומינסקי: לא, אבל לא חשוב.

ניסן סלומינסקי: לא חשוב, כשתגיעו להסכם עקרוני איתם, החתימה תהיה איך אומרים, אתה יודע איך שאנחנו נוהגים.

ניסן סלומינסקי: אז נאשר את זה, נעשה הפסקה, תחתמו את החתימה המחייבת ונאשר גם את זה.

ניסן סלומינסקי: אבל אני אומר שתגיעו לפה כבר מסוכמים, כבר אין יותר דיבורים, ושאיציק לא יעשה עם הראש לא או כן או מה, אלא יש הסכמה עקרונית, יש חתימה עקרונית כרגע, ושהיא מותנית בזה שנאשר – בסדר, אתם יכולים לעשות את זה.

ניסן סלומינסקי: נאשר את זה ואת זה כדי שהכול יהיה סגור, כי אם נאשר חלק ויתחיל דיון, משא ומתן עם העובדים, אתה לא יודע מה יקרה עם זה, וזה לא טוב.

ניסן סלומינסקי: זה לא טוב, צריך להיות הכול סגור.

<מאיר שמרה: לא, הכוונה שהכול יהיה סגור, אחרת לא נגיע לפה ביום שני.

ניסן סלומינסקי: זה כן.

ניסן סלומינסקי: מה זה הכול סגור?

ניסן סלומינסקי: כמו שאתה אמרת, כל זמן שלא חתמו, אני לא יודע מה.

ניסן סלומינסקי: אז אתם תחתמו חתימה עקרונית עם העובדים, וברגע שנאשר תהיה החתימה הפיזית מה שנקרא, ואם יש צורך ששם גם נאשר, נאשר את זה גם.

ניסן סלומינסקי: כמו שאומרים אצלנו: גתו וידו באים כאחד.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, זה צריך לבוא ביחד.

ניסן סלומינסקי: כשיש תמיד את השאלה הביצה או התרנגולת, אז הפתרון שלנו זה: תביא גם את הביצה וגם את התרנגולת.

<מאיר שמרה: ונביא את הלול.

ניסן סלומינסקי: כמעט.

ניסן סלומינסקי: אנחנו הלול, אבל תביאו את הביצה ואת התרנגולת ביחד, ונסגור את זה.

ראובן ריבלין: כדאי שתשאל את איציק.

ניסן סלומינסקי: הנה, עכשיו אני נותן לו.

ניסן סלומינסקי: כל זה הייתה הקדמה.

ניסן סלומינסקי: אבל לפני כן אני רוצה את האוצר, איציק הוא אחרון אחרון חביב.

<אמיר אדרי: רק הערה קטנה.

<אמיר אדרי: מעבר ל-18 בחודש אנחנו צפויים להגיע פעם נוספת לוועדת הכספים לאישור מימון הביניים של החברה עד ליום הפרטתה.

<אמיר אדרי: אז חשוב לי לשקף את זה לחברי הוועדה.

ניסן סלומינסקי: מאה אחוז, בשמחה.

ניסן סלומינסקי: אם הכול סגור וכו', כמו שהיינו עד עכשיו, אנחנו נהיה הגורם שיעזור וידרבן וידחוף כמה שאפשר, ברגע שאנחנו יודעים אבל שהכול סגור.

ניסן סלומינסקי: איציק, דבר פועלי ארץ ישראל, איך זה נקרא פעם?

ניסן סלומינסקי: שלי נכנסה, אז אמרתי, רק היסטוריה מה שנקרא, לא יודע אם כולם אפילו זוכרים את השם הזה.

<יצחק יהודה: אני רוצה להבהיר כמה דברים, חלק זה דברים שהייתי מבקש שיירשמו בפרוטוקול.

ניסן סלומינסקי: הכול נרשם.

<יצחק יהודה: קודם כול, מאיר שמרה אמר שהדברים סגורים.

<יצחק יהודה: אם היו סגורים אז כבר היינו באים לפה עם חתימה כרגע, כך שהדברים לא סגורים.

<יצחק יהודה: באופן עקרוני ארבעה הסכמים מוכנים לחתימה, אבל יש ניואנסים מסוימים שהם חשובים, עקרוניים, מהותיים, ובלי זה אנחנו לא נחתום.

<יצחק יהודה: ויש דברים, פה אבי פלדר המנכ"ל הציג צוותים שונים, לי אין הרבה צוותים, יש לנו צוות אחד קטן, שאנחנו את כל העניינים של ההון העצמי רוצים לראות בעיניים.

ניסן סלומינסקי: יש אותך, אתה שווה את כל הצוותים, תאמין לי.

<יצחק יהודה: בסדר.

<יצחק יהודה: את ההון העצמי אנחנו רוצים לראות בעיניים.

<יצחק יהודה: אני פתאום שומע ניואנס חדש שהחברה רוצה בדקה ה-90, בגלל שאני עסוק בכל העניינים האלה במשך השנתיים האחרונות של העובדים בעצם, אז מנסים להעביר דברים שלא הסכמנו עליהם.

<יצחק יהודה: אז יש לי עניין עם החברה.

<יצחק יהודה: חלק חשוב, קראתי את החלטת ההפרטה בעיון.

<יצחק יהודה: החלטת ההפרטה, ואני רוצה שזה יהיה רשום בפרוטוקול, אמרה ש"תומר", אגב, כבוד היושב-ראש, לפעמים אני קורא אותך בעיתון שאתה כותב "גבעון" – זה לא כל "גבעון", זה מחצית מ"גבעון" - -

ניסן סלומינסקי: אני יודע.

<יצחק יהודה: - - וחלק מ"סלבין", 380 עובדים במספר.

<יצחק יהודה: האנשים הללו עוברים רק ערב ההפרטה, הם לא עוברים אחרי שנה או שנתיים או שלוש, והם לא עוברים בכלל אם לא קיימת הפרטה.

<יצחק יהודה: אז זה שיהיה ברור מאוד לרשות החברות, כי בהחלטת ההפרטה זה מאוד לא ברור.

<יצחק יהודה: אני מבקש שיידעו שאנחנו לא ניתן לקבוצה הזאת, כי זה חלק מאתנו, זה חלק מהרווחים שה"תעש" צריכה להעביר.

<יצחק יהודה: ולכן אני רוצה שתהיה גם איתנות פיננסית בחברה.

<יצחק יהודה: זה יקרה רק ביום ההפרטה.

<יצחק יהודה: זאת הבהרה ראשונה.

<יצחק יהודה: הבהרה שנייה היא לגבי רשת הביטחון.

<יצחק יהודה: אז אומרים שהדברים סגורים.

<יצחק יהודה: אז אם זה משפטית או אם זה מהותית, הלכנו להפרטה כדי לדאוג לכל העובדים המבוגרים שישנם בחברה שהולכים הביתה, אבל אנחנו דואגים גם לאלה שנשארים, ולכן יש את רשת הביטחון.

<יצחק יהודה: עכשיו, זה נחמד שאומרים לי רשת ביטחון, אבל אם אנחנו לא בטוחים שהרשת הזאת מגובה בכסף בצורה מסודרת, ועד לרגע זה, עד אתמול, בישיבה שהייתה לנו במעלה-החמישה זה לא סודר, לא נגמר העניין.

<יצחק יהודה: ול"תומר" אנחנו גם רוצים רשת כזאת כספית, סך הכול 950 עובדים, זה כולל את "תומר" וזה כולל את "עשות אשקלון".

<יצחק יהודה: ואם עדיין הסכם המימון של "עשות אשקלון" לא נסגר, והוא לא נסגר, ויש לנו סך הכול חמישה ימי עבודה עד יום שני הבא, כבוד היושב-ראש, אז אני לא מבין על מה מדברים פה.

<יצחק יהודה: אנחנו רצינו לחתום על ההסכמים כבר בדצמבר 2013.

<יצחק יהודה: מבחינתנו סיימנו, אין לנו דרישות חדשות.

<יצחק יהודה: יש לנו את הדרישות שהבטיחו לנו, אנחנו רוצים שהן יהיו קיימות.

<יצחק יהודה: וקשה לי להאמין שבחמישה ימים יצליחו לעשות את זה.

<יצחק יהודה: אנחנו רוצים להגיע ליעד הזה, אבל קשה לי להאמין.

<יצחק יהודה: מימון של "עשות אשקלון", רשות החברות עוד לא פתרה את הבעיה.

<יצחק יהודה: לא נחתום על הסכם בלי "עשות אשקלון", כי אנחנו הולכים כגוף אחד.

<יצחק יהודה: כך שאני לא נביא זעם, אבל אני מאוד מאוד רוצה שזה יתקיים.

<יצחק יהודה: קשה לי להאמין שמישהו יכול לכנס את יושב-ראש אגף התקציבים, את הממונה על השכר באוצר באותו ערב, באותה שעה, באותו יום, ואת יושב-ראש האגף לאיגוד מקצועי, כדי באמת לשבת יום-יומיים ולגמור את כל הדברים.

<יצחק יהודה: והאוצר בזמן האחרון, בשבועות האחרונים – עוד פעם, אולי זה טבעו של משא ומתן מה שנקרא, לנסות שלא ישימו לב – מנסה לעשות איזשהם שינויים שלא מקובלים על ארגון העובדים.

<יצחק יהודה: אני לא מדבר על זה גם שאין לנו מבטח.

<יצחק יהודה: אני רוצה פשוט להסביר, חבר הכנסת רובי, חברת הכנסת שלי, שאר חברי הכנסת שאני מכבד אותם, אני רוצה להסביר לכם איך מתכוננים לצאת פורשים לפנסיה.

<יצחק יהודה: אגב, בתחשיב שעשיתי מתוך ה-1,140 אנשים שפורשים לפנסיה, עוד 30 מפוטרים עד 15 שנה, החלק הארי של אנשים שיוצאים לפנסיה לאחר 35 שנות עבודה, תהיה לו פנסיה אחרי ניכוי מס, ביטוח לאומי ויתר המיסים, יהיה לו ביד סדר גודל של בין 5,000 ל-7,000 שקל.

<יצחק יהודה: החלק הארי של העובדים.

ראובן ריבלין: לחודש.

<יצחק יהודה: לחודש.

<יצחק יהודה: כאשר מדובר על ממוצע של בין 9,000 שקל פנסיה ל-10,000 שקל, זה הממוצע של ה-20% העליונים שגורם להיות בממוצע כזה.

<יצחק יהודה: אבל רוב העובדים יוצאים כך.

<יצחק יהודה: עכשיו, איך יוצאים?

<יצחק יהודה: אנחנו רצינו שכולים יצאו כפי שיצאו בעבר מ"מבטחים".

<יצחק יהודה: משלמים סכום חד-פעמי ל"מבטחים", ובזה אנחנו יודעים שהוא "זקנאי" של הקרן מה שנקרא.

<יצחק יהודה: אני קורא לו "זקנאי" כי כך הוצאנו עובדים בעבר.

ראובן ריבלין: איך יוצאים פה?

<יצחק יהודה: עכשיו רוצים לחסוך כסף – 3-2 מיליארד שקל, אני שומע פה סכומים אדירים – רוצים לחסוך כסף, רוצים את החלק התקנוני להוציא מ"מבטחים", ואת הפער בין המשכורת האחרונה לתקנוני, נאמר שאנחנו מדברים על 6,000 שקל – 5,000 שקל ייתנו לנו שם, ו-1,000 שקל ייתנו לנו אצל מבטח.

<יצחק יהודה: מבטח צריך לעשות מכרז, חברת ביטוח.

<יצחק יהודה: ואז 1,000 שקל כל חודש יקבל העובד צ'ק אחד מ"מבטחים" וצ'ק אחד מחברת הביטוח.

שלי יחימוביץ': למה?

<יצחק יהודה: למה?

<יצחק יהודה: מכיוון שרוצים לחסוך כסף, כי "מבטחים" זה גוף יקר מאוד.

<יצחק יהודה: ואז אנחנו הולכים למבטח, אולי נחסוך 5%.

<יצחק יהודה: שימו לב, בכל הסכומים האדירים שאני מדבר אתכם, אולי מדובר על 9-8 מיליון שקל.

<יצחק יהודה: אם הולכים ל"מבטחים" וקונים הכול ב"מבטחים" וגומרים עניין.

<יצחק יהודה: ולא יהיה הסדר ביניים ולא תהיה תסבוכת, והעובדים לא יתבלבלו ולא יצטרכו לעשות תיאום מס, וכו' וכו' וכו'.

<יצחק יהודה: דבר כה פשוט.

מיכל בירן: פשוט חלם בהתגלמות, זה מדהים.

זבולון כלפה: רגע, אתם הסכמתם לסיפור הזה אבל, איציק?

<יצחק יהודה: איזו ברירה הייתה לי.

<יצחק יהודה: תקשיב, כשמישהו תופס אותך פה עם אקדח ברקה, אתה לא מסכים לכל דבר בסופו של עניין?

זבולון כלפה: במבחן המציאות זה לא היה עובר.

ניסן סלומינסקי: רגע.

<יצחק יהודה: סליחה.

<יצחק יהודה: עכשיו, זה דבר פעוט, שאם האוצר רוצה לגמור עם העניין הזה, ולא צריך לכתוב בהסכמים ולשבת עוד שלוש שעות על הנושא הזה, כאשר אין עוד מבטח.

<יצחק יהודה: ואני אומר לכם שאחוז הרווח הוא קטן מאוד אצל מבטח, אז אפשר לפתור את הבעיה הזאת בכמה דקות.

<יצחק יהודה: אז זה יעלה עוד כמה שקלים למדינה, אפרופו קרקעות, 20, 40, 60, 80 – בוודאי שזה קשור, כבוד היושב-ראש.

<יצחק יהודה: שאלת שאלה נכונה.

<יצחק יהודה: נכון שזה יהיה לא השנה ולא עוד שנתיים, כך זה יהיה.

<יצחק יהודה: אבל הנושא הפעוט הזה, אפשר לפתור בחמש דקות.

<יצחק יהודה: כאשר האוצר יגיד: אני מקצה את ה-3 מיליארד ועוד 10,000,000 ומוציא את כל העובדים מ"מבטחים".

ראובן ריבלין: זה שווה בנזק המלך.

<יצחק יהודה: זה אחד.

<יצחק יהודה: שניים, הניסוח של הקרן, אתמול שמעתי ויכוח בין פקידי האוצר לבין פקידי ההנהלה, שאם החברה תרוויח כסף אז החברה תצטרך מהכסף הזה לשלם לרשת הביטחון.

<יצחק יהודה: מה פתאום?

<יצחק יהודה: זאת לא הייתה ההתחייבות.

<יצחק יהודה: אנחנו רוצים לראות בעין את ההתחייבות של רשת הביטחון של 950 עובדים.

<יצחק יהודה: כי אם לא, מה קורה?

<יצחק יהודה: חבר הכנסת רובי, מה קורה?

<יצחק יהודה: בא אלי עובד ואומר: אני לא רוצה.

<יצחק יהודה: אם אין לי רשת ביטחון אני רוצה ללכת עכשיו הביתה.

<יצחק יהודה: עובד טוב הולך הביתה, עובד עייף יכול להישאר, ואז החברה תיהרס, וכל התצוגה שהמנכ"ל שלי הראה פה לשנת 2018, 2017, 2016, זה יהיה מה שנקרא חיזיון, זה מה שיקרה.

<יצחק יהודה: לכן הדברים הפעוטים האלו שייסגרו, הלוואי שמאיר שמרה יכול – אגב, לא ראיתי אותך אתמול – מאיר שמרה יכול להגיד לי: הדברים סגורים.

<יצחק יהודה: עכשיו עוד פעם, שלא יהיה לא ברור: אנחנו מעוניינים לחתום כמה שיותר.

<יצחק יהודה: אבל חילוקי הדעות המהותיים, חלק מהם הם תקציביים מה שנקרא – מזערי, אפשר לפתור.

<יצחק יהודה: הייתה בעיה של גיל 60 ומטה – פתרנו אותה, הצלחנו לפתור אותה.

<יצחק יהודה: אז סך הכול נשארו עוד 500 עובדים, תוציאו אותם עם "מבטחים".

<יצחק יהודה: אמיר, אתה אגף התקציבים, אז מה ההפסד הגדול שיהיה?

<אמיר אדרי: אני יכול להשיב, אבל זה להיכנס לנושא די פעוט.

<יצחק יהודה: לא, זה לא פעוט.

<יצחק יהודה: אבל זה פעוט וזה פעוט וזה פעוט, איך נחתום ב-18, אמיר?

ניסן סלומינסקי: דקה, רבותי.

ניסן סלומינסקי: תנו לאיציק לסיים ואחר כך נראה.

<יצחק יהודה: עכשיו, אני מאוד מכבד אתכם, שזו פעם ראשונה שראיתם מה שנקרא את "תעש".

<יצחק יהודה: אולי אם היינו באים לפני שנתיים-שלוש עם מצגת כזאת, היה יותר קל להעביר העברות תקציביות, כי היה לי נורא קשה לעשות את זה במשך השנים האחרונות.

<יצחק יהודה: אני מאוד מאוד מכבד אתכם, מעריך אתכם, בטח את אמיר שמלווה אותנו לאורך כל הדרך, אבל אני שוב אומר: מישהו צריך לתפוס את המושכות בידיים, מהנוכחים שיושבים פה אני מתכוון, ולהגיד: חבר'ה, יושבים ביום רביעי ולא קמים עד שלא חותמים.

<יצחק יהודה: רק בצורה כזאת זה יוכל להתנהל.

<יצחק יהודה: אני לא רואה מישהו שיכול לעשות את זה, לא רואה מישהו שיכול לעשות את זה, לצערי.

ניסן סלומינסקי: טוב.

ראובן ריבלין: כדי שתבין, רשות החברות הממשלתיות באה אלינו ואומרת לנו שמבחינה תקנונית הם לא יכולים - -

ניסן סלומינסקי: רובי, דקה.

ראובן ריבלין: - - להמשיך לפני שאנחנו נאשר, הם לא יכולים לחתום.

ניסן סלומינסקי: רובי, לא, שנייה.

ראובן ריבלין: אני אומר לך, שעד שאתה לא תאמר לי שאתה חותם אתו, אני לא אאשר לו.

ראובן ריבלין: זה הכול.

ניסן סלומינסקי: רובי, שנייה.

ניסן סלומינסקי: לא לא, זה לא ככה.

ראובן ריבלין: איך אני יכול לעזור לו?

ניסן סלומינסקי: רובי, שנייה.

ראובן ריבלין: לא אמרתי אתה.

ניסן סלומינסקי: לא, אסביר יותר מזה.

ניסן סלומינסקי: הרי בשביל זה כינסתי את הישיבה גם היום, מצד אחד באמת שכולנו נהיה, כל חברי הכנסת שיידעו בתוך התמונה על אמת, אבל בעיקר, והסברתי את זה בהתחלה, לדעת שאכן הכול סגור עד הסוף.

ניסן סלומינסקי: ואני שמח שעשיתי את זה, כי שמעתי אותך.

ניסן סלומינסקי: אני אומר שוב: יש לך טעות אחת, עד ה-18 בחודש יש שמונה ימים, ואני אומר שמונה כי יש יום שישי לפני כניסת השבת ויש מוצאי שבת.

ניסן סלומינסקי: כל אחד זה יום.

ניסן סלומינסקי: שמונה ימים, שבזה אפשר לעשות מהפיכה שלמה.

ניסן סלומינסקי: מה פירוש לכנס את ראש האגף ואת האחראי על השכר?

ניסן סלומינסקי: כינסנו בפעם הקודמת את כל הקודקודים, כולל נציג ראש הממשלה שהיה על הקו ונסגר העניין.

ניסן סלומינסקי: אז זה ערך פעוט.

ניסן סלומינסקי: אתם תשבו ואתם תגיעו לפה כשהכול סגור עם חתימה עקרונית.

ניסן סלומינסקי: מאיר, שמעת אותי?

ניסן סלומינסקי: חתימה עקרונית.

ראובן ריבלין: כשאתה תאמר לנו שאתה מוכן.

ניסן סלומינסקי: ואז אנחנו נאשר, תחתמו חתימה מעשית.

ראובן ריבלין: ובלבד שההשגות שלך יהיו ההשגות שדיברת הרגע.

ראובן ריבלין: שלא תפתח לי.

ניסן סלומינסקי: לא, הוא לא יפתח.

<יצחק יהודה: לא, אני לא רוצה שום דבר אחר.

ניסן סלומינסקי: לא, הוא לא יפתח.

ראובן ריבלין: אם מדובר ב-5,000,000 ועוד ה-15,000,000 עם "תומר" - - -

ניסן סלומינסקי: לא, רובי, אל תיכנס עכשיו למשא ומתן, תן להם לנהל את זה.

ניסן סלומינסקי: לא, כי אנחנו נותנים גב גם לאיציק אבל גם לאוצר וגם לרשות החברות.

ראובן ריבלין: אנחנו נותנים גב למדינה, מה זה, זה מובן לאליו.

ניסן סלומינסקי: אנחנו נותנים גב לתהליך, ואני לא נכנס כרגע.

ראובן ריבלין: אנחנו נותנים גב לכולם.

ניסן סלומינסקי: והיה וב-18 לא ייחתם, אז שוב נעשה כינוס בחדר האחורי אצלנו, ואז איך אומרים זה ייגמר שם, אבל זה ייגמר.

ניסן סלומינסקי: אז לכן אני מציע, תגמרו את זה לפני כן בטוב, בנועם, שנוכל לבוא ב-18 בחודש, זה עוד שמונה ימים, כשכולם בחיוך, שאפילו איציק בחיוך גדול.

ניסן סלומינסקי: ואמרתי לכם אפילו: הרמת כוסית עלינו.

ניסן סלומינסקי: בסדר?

ניסן סלומינסקי: האוצר, אמיר, אם יש צורך להביא את אמיר – אמיר את אמיר – ואם יש צורך להביא את קובי ואם יש צורך אחרים, ואני אומר לכם שוב, אם יש צורך להביא את מנכ"ל משרד הביטחון, תאמין לי, דני יגיע בכל רגע, כמו שהוא הגיע פעמיים לישיבות.

ניסן סלומינסקי: כל מי שצריך, תשבו עד שייצא עשן לבן.

ניסן סלומינסקי: אל תשבו לחצי שעה, עד שייצא עשן לבן.

ניסן סלומינסקי: כי נעשה את זה אם זה לא ייגמר, אבל נעשה את זה בחדר האחורי שם, וזה פחות נעים.

ניסן סלומינסקי: יותר נעים שתשבו ביניכם, תגמרו את הסיפור ונעשה את זה.

ניסן סלומינסקי: כי לקחנו על עצמנו, הובלנו את זה כמעט עד תום, ונמשיך את זה עד שזה ייגמר סופית, לשביעות רצונם של כולם, כולל העובדים שהם הנכס המרכזי שלנו.

ניסן סלומינסקי: מקובל עליכם?

ניסן סלומינסקי: מאיר, כן?

<מאיר שמרה: כן.

ניסן סלומינסקי: אבל לשבת.

ניסן סלומינסקי: אמיר, לשבת איך אומרים שמונה ימים, לשבת, אל תחכו ליום האחרון.

ניסן סלומינסקי: תשבו, תקבעו, ולא עם זמן של שעה וכל אחד מסתכל על השעון.

ניסן סלומינסקי: קחו זמן עד שאתם גומרים.

<קריאה: אתמול ישבנו יום שלם.

<יצחק יהודה: לא מספיק, לא מספיק.

ראובן ריבלין: אגף תקציבים, מעבר לשבת, המחלוקת על 5,000,000 שקלים שעלול לעלות הפער בין הקומיסיה שלוקח "מבטחים", זה פשוט שערורייה לעכב נושא כזה בגלל הסכום הזה.

ניסן סלומינסקי: רובי, כרגע לא כדאי להיכנס.

ניסן סלומינסקי: רובי, עזוב, לא כדאי להיכנס, תן להם לסגור את זה.

ניסן סלומינסקי: אם הם לא יסגרו - - -

מיכל בירן: זה לא היה מבייש את סיפורי חלם.

<קריאה: אני יכול להסביר.

ראובן ריבלין: אני אומר לך: 20,000,000 שקלים - - -

ניסן סלומינסקי: רובי, מה שמקובל, מה שעשינו בפעם הקודמת, אנחנו נותנים להם לסגור את זה.

ראובן ריבלין: אתם רוצים להתחכם אתי?

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: אין בעיה.

ניסן סלומינסקי: אם לא, אנחנו סוגרים את זה אחר כך, נסגור את זה בחדר האחר שלנו.

ניסן סלומינסקי: לכן קודם כול אנחנו נותנים לכם לסגור את זה בטוב בלי שאנחנו מתערבים.

ניסן סלומינסקי: שמענו, שמעתם אתם, התברר לכם אולי להפתעתכם שיש אי אלו דברים שעוד לא סגורים – תסגרו את זה.

ניסן סלומינסקי: אם לא, אז יכול להיות שב-18 ניפגש, רק לא פה אלא בחדר המשני שלנו, ושם נסגור את זה.

ניסן סלומינסקי: אני מעדיף שאתם תסגרו את זה מכוח עצמכם.

ניסן סלומינסקי: בסדר?

ראובן ריבלין: "תומר" וההפרטה החברה מסכימה.

<יצחק יהודה: תודה.

ניסן סלומינסקי: אז בוא נסכם.

ניסן סלומינסקי: רבותי, השאיפה היא ל-18 בחודש לגמור את הכול, ונוכל לשבת פה בחדר הזה להרים כוסית.

ניסן סלומינסקי: ולא, נצטרך להיפגש, לסגור את זה, ואז נעשה את זה.

ניסן סלומינסקי: בסדר?

<יצחק יהודה: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: חברי חברי הכנסת, רגע, רוצים להגיד משהו?

ניסן סלומינסקי: טוב, אז תודה לכולם.

ניסן סלומינסקי: וניפגש עוד שמונה ימים, בעזרת השם בטוב.