הוועדה המיוחדת לבחינת בעיית העובדים הזרים, כנסת 19, פרוטוקול מספר 26, 2014-01-15 00:00

מיכל רוזין: בוקר טוב לכולם, וברוכים הבאים, אני רוצה בבוקר הזה להתחיל דווקא בנימה אופטימית עם שתי ברכות.

מיכל רוזין: אחת ברכה לרוז, שזכתה אתמול "באקס פקטור", כולנו שמחים.

מיכל רוזין: אנחנו גם נזמין אותה פה לחגוג אתנו ולברך.

מיכל רוזין: אני חושבת וכמו שאני תמיד אומרת, כאורחים שלנו הם חלק מההוויה הישראלית, וגם כנראה התרבות שלהם היא חלק מאתנו.

מיכל רוזין: אנחנו נזמין אותם גם להציג את התרבות שלהם ולחגוג איתם.

מיכל רוזין: אני גם רוצה לברך את החלטת שר הפנים שעוד נדון בה כאן, הייתה אמורה להיות ישיבה ביום שני זה עם סגנית שר הפנים פאינה קירשנבאום בדיוק בנושא הזה, בצר לנו, בגלל ההלוויה של שרון נדחתה הישיבה.

מיכל רוזין: לנושא הסיעוד והנושא של הלבנת או הכשרת כל אותם 5,000 שזעקנו פה חברי הכנסת שתקועים בוועדת חריגים ההומניטרית, והוחלט את כולם לאשר, כך שאנחנו שמחים על כך.

מיכל רוזין: אנחנו כמובן בדיונים אצלנו נבדוק מה הולך להיות הלאה, כל פעם עושים מין יישור קו, אבל מה יקרה עם אלה שהצטברו הלאה?

מיכל רוזין: יוסי, גם על זה אנחנו נדון בהמשך, זו החלטה מבורכת, וכשצריך לברך, אנחנו גם מברכים כאן.

מיכל רוזין: אנחנו מתכנסים היום בעקבות שלושה שבועות לא פשוטים, לא קלים, שבהם מצד אחד ראינו הפגנת כוח מרשימה של מבקשי המקלט פה בישראל שיצאו לרחובות, ואמרו תראו אותנו אנחנו בני אדם, אל תתעלמו מאתנו, תקשיבו לנו, תשמעו את הקול שלנו.

מיכל רוזין: אני שמחה לומר שאני מאוד התרגשתי, ואפילו במידה מסוימת לקחנו צעד אחורה, ונתנו לכם את הבמה, וזה היה חשוב והיה נכון.

מיכל רוזין: חשוב שאנחנו יושבים פה היום ונשמע מה שקורה בעצם בשלושה תחומים.

מיכל רוזין: אני רוצה להגיד שוב עד כמה אני מוחה על העובדה ששבוע שעבר יושב ראש הכנסת סירב להכניס אתכם, רובכם יושבים כאן, להכניס אתכם כאן לכנסת, להיפגש עם חברי כנסת מהקואליציה ואופוזיציה, ימין ושמאל.

מיכל רוזין: היו אתנו גם חברי כנסת, כמובן דב חנין ומירב מיכאלי, אבל גם איילת שקד ושמעון אוחיון, וכל אחד בעמדתו, וזה מה שמיוחד בדמוקרטיה הישראלית, וכל אחד בתפיסת עולמו יכולים לשבת ביחד ולכעוס, ולריב ולהתווכח, אבל זו הסגולה הכול כך ייחודית לדמוקרטיה שאפשר לדבר.

מיכל רוזין: אנחנו כולנו אנשים, גם אם אנחנו לא מסכימים, גם אם באותו רגע מה שאתה אומר לי נשמע לי הדבר הכי נורא בעולם, אני עדיין צריכה להקשיב לך.

מיכל רוזין: הניסיונות, לצערי הרב, של הכנסת הזאת בשנה האחרונה לדחוק החוצה קבוצות אוכלוסייה שלא יביעו את עמדתם, לא ישמיעו את קולם זה רק פוגע, כי בסופו של דבר הדמוקרטיה שלנו מספיק חזקה, מספיק חסינה לשמוע את כולם, לשמוע ביקורת, ואז לענות עליה.

מיכל רוזין: אנחנו ננסה לדבר על כמה דברים היום.

מיכל רוזין: קודם כל אני מיידעת אתכם שגם בגלל אירועי השבוע, הסיור שהיה אמור להתקיים לחולות ביום ראשון האחרון יקרה בעוד שבועיים, יום ראשון בעוד שבועיים, שם אנחנו באמת נעלה חלק גדול מהטענות שהועברו אלינו לאחרונה על המצב במתקן חולות, מצב קשה ביותר גם רפואי, גם תזונה, גם תנאי מחיה, אנחנו בהחלט נדון בדברים האלה סביב הביקור שלנו, נראה בעיניים ואז נגיד את עמדתנו ואת הביקורת שיש לנו.

מיכל רוזין: אנחנו כן רוצים לדבר היום, קודם כל לשמוע באמת אתכם, באתם לכאן, אני רוצה שתשמיעו את הדברים שלכם, תגידו את העמדה שלכם, זה חשוב מאוד.

מיכל רוזין: אנחנו רוצים לשמוע גם את עמדת המעסיקים שהיו הנפגעים העיקריים אולי מאותה שביתה, ויש להם בהחלט מה להגיד.

מיכל רוזין: אזרחי ישראל שבסך הכול באמת רוצים להתפרנס בכבוד, אני חושבת שיחס של הממשלה אליהם כאילו הם בכיינים והם פוגעים במשק הישראלי, וכל הטענות תעסיקו ישראלים ותשלמו יותר, ותפסיקו לנצל עובדים, אני חושבת שהיו טענות לא ראויות, לא נכונות, פוגעניות, גם הם כאן כדי להשמיע את דבריהם, אני חושבת שזה חשוב מאוד.

מיכל רוזין: אנחנו כמובן נדבר גם על המעצרים שמתקיימים בקצב גבוה בשבועות האחרונים, נשמע את זה מנציג רשות ההגירה לגבי מה הכוונות האלה.

מיכל רוזין: נדבר גם על תופעה חשובה שקורית בימים אלה, שעוצרים גברים בעלי משפחות ומשאירים נשים עם ילדים לבד, ללא פרנסה, מה שנופל נטל נוסף שוב על הרווחה, בעיקר בדרום תל אביב ובתל אביב, נדבר גם על זה.

מיכל רוזין: בשעה שתים עשרה בצהריים יוצאת בתל אביב הפגנה של אימהות וילדים, גם זה חשוב להזכיר פה.

<טקלה גבריהיווט: (אומר דברים באנגלית, להלן התרגום החופשי) שמי גבריהיווט טקלה ואני מאריתריאה.

<טקלה גבריהיווט: ברצוני קודם כל להודות לגבירתי היו"ר, מיכל רוזין, על ההזדמנות שניתנה לי כאן, מה שלעולם לא הייתי מקבל במדינה שלי.

<טקלה גבריהיווט: אני כאן, על מנת להביא בפניכם את הכאב שאנו האריתראים מרגישים, בעקבות טענת ממשלת ישראל שהסיבה שהביאה אותנו לכאן היא כסף ומקום עבודה, דבר שהוא לא נכון.

<טקלה גבריהיווט: ממשלת ישראל יודעת ומכירה את סבלם של האריתראים שאף אחד מהם לא הגיע הנה לצורך עבודה.

<טקלה גבריהיווט: אף אחד לא יגיע לצרכי עבודה, כדי לברוח מאריתריאה אתה צריך לחצות את סיני ולעבור שם מסע של עינויים, אונס ואפילו מוות ועוד לשלם בין 30,000 ל- 40,000 דולר כדי לקבל אישור מעבר שאולי יציל את חייך.

<טקלה גבריהיווט: אחרי כל הסבל הזה שהאנשים האלה עוברים, הם מועברים לטיפול בבתי חולים בישראל ואני מכיר אנשים שפונו על ידי מסוקים של צה"ל לטיפול בבתי חולים בישראל אבל אני מתבייש כאשר שרי הממשלה ואפילו ראש הממשלה, אומרים שכל האריתראים הגיעו לכאן רק כדי להרוויח כסף.

<טקלה גבריהיווט: כל העולם מכיר בעובדה, שבאריתריאה קיימת בעייה הומניטרית קשה עם הפרה על זכויות אדם, דבר שמקנה הגנה לכל התושבים הנמלטים משם.

<טקלה גבריהיווט: בארצות הברית נקלטים 85% מהפליטים ובמדינות אירופה נקלטים 70% מהפליטים ומדובר במדינות דמוקרטיות בדיוק כמו ישראל.

מיכל רוזין: אבל חייבים להגיד שעדיין לארצות הברית מגיעים מספרים הרבה יותר נמוכים מאשר לאירופה ולישראל, אבל בהחלט התפיסה בעולם, העמדה הרשמית היא שאריתריאה הוכרה על ידי האו"ם כמדינה של אסון הומניטרי, ולכן, רוב מי שמגיע, כמו שאנחנו רואים במספרים מאוד גדולים מאריתריאה מוכר כפליט.

<טקלה גבריהיווט: קשה מאוד לשמוע, שהממשלה קוראת לנו מהגרי עבודה שבאו לשם הכסף, דבר שהוא לא נכון, מה עוד שזה נאמר מבלי לשמוע ולדעת מהו הסיפור שלנו.

<טקלה גבריהיווט: לכן, אנו מבקשים מממשלת ישראל, לבדוק כל אחד בצורה אינדיבידואלית, עם שקיפות התואמת את הסטנדרט הבינלאומי.

<טקלה גבריהיווט: לדברי שר הפנים, נבדקו 1,800 בקשות למקלט במתקן "סהרונים", שזו לא בדיקה הוגנת מאחר והיו צריכים לבדוק את כל הבקשות ולמרות שעל פי החוק הם היו אמורים לתשאל את כל מבקשי המקלט תוך שלושה חודשים ולהגיע לכלל החלטה בתום תשעה חודשים, הם לא עשו כך.

<טקלה גבריהיווט: אפילו כעת, כשיש גם החלטת שופט, שר הפנים מיהר לקבל החלטה, עם אותם הנימוקים.

<טקלה גבריהיווט: שרתתי בצבא אריתריאה ויש הבדל גדול בין הצבא באריתריאה לצבא בישראל.

<טקלה גבריהיווט: בישראל, החיילים בישראל מקבלים יחס שווה לכל אזרח אחר, באריתריאה מתייחסים לחיילים כמו אל עבדים, הם מנוצלים על ידי המפקדים הרואים בהם כמשרתים שלהם ומשפילים אותם.

<טקלה גבריהיווט: כמובן שזה מביא לאלימות קשה ויש אנשים החיים במחתרת מחוץ לשלטון החוק.

<טקלה גבריהיווט: הסיבות האלה גרמו לנו לעזוב ולבקש מקלט בישראל ואנו מבקשים שממשלת ישראל תבדוק, תקשיב ותיתן לאנשים אלה את ההזדמנות להיות כאן.

<טקלה גבריהיווט: כאשר אומרים עלינו דברים כאלה, קיימת בנו תחושה שמפלים אותנו.

<טקלה גבריהיווט: סיימתי את האוניברסיטה בשנת 2001 ובאותו זמן נהגתי לבטא את דעותיי הפוליטיות, כמו שעשו פוליטיקאים רבים אחרים שביקשו רפורמה מהממשלה אבל אלה נעלמו לפני 12 שנה ועד היום משפחותיהם לא יודעות מה עלה בגורלם.

<טקלה גבריהיווט: אותי רדפו ואף נכלאתי לתקופה ארוכה, לבסוף לקחו אותי לצבא שם במשך שלוש שנים הוכיתי והושפלתי, לא רק אני אלא כל הסטודנטים שהיו איתי באוניברסיטה באותה תקופה.

<טקלה גבריהיווט: לא עזבתי את אריתריאה כדי לבוא לישראל, המטרה שלי היתה להגיע לאתיופיה ולהישאר שם כדי להציל את חיי.

<טקלה גבריהיווט: הייתי פליט באתיופיה, אבל, בגלל המלחמה הקיימת בין שתי המדינות נאלצתי לצאת משם, כי גם שם לא הייתי בטוח וכך הגעתי לסודן.

<טקלה גבריהיווט: אני חייב לומר, שאני לא מתחרט שאני נמצא כאן, באדמת קודש זו, אני מרגיש בר מזל שנשארתי בחיים.

<טקלה גבריהיווט: אני נמצא כאן כבר שש שנים, כל האנשים שהגיעו לאמריקה בשנת 2006 כבר מצאו שם את מקומם ואני עדיין כאן ועדיין קוראים לנו "מסתננים" אבל כעת אנו מגיעים לעבודה כבני אדם.

<טקלה גבריהיווט: ברצוני להעביר מכאן את המסר לממשלת ישראל, לחשוב על כך, אנו גם לא מבקשים להישאר כאן לתמיד, אנו מבקשים ממשלת ישראל ותושבי ישראל להגן עלינו עד שהעניינים במדינתנו יירגעו ונוכל לחזור לחיות שם.

<טקלה גבריהיווט: תודה רבה לכם.

מיכל רוזין: אגיד בקצרה, אני חושבת שרובנו הבנו.

מיכל רוזין: הוא בא מאריתריאה, הוא כובל על כך שכל הזמן הממשלה אומרת שהם באו לכאן רק בשביל כסף, רק בשביל להתפרנס.

מיכל רוזין: הם עברו דרך קשה בסיני, עינויים, הם היו צריכים לשלם עשרות אלפי דולרים.

מיכל רוזין: יש להם הגנה בינלאומית למי שמגיע מאריתריאה, וכל העולם 70% באירופה מוכרים כפליטים מתוך האריתראים, ובארצות הברית כ-85%.

מיכל רוזין: הוא אומר, עזבתי להציל את חיי וקוראים לנו מסתננים זה פוגע בנו כבני אדם.

מיכל רוזין: הוא סיפר על איך הוא למד באוניברסיטה, ומתוך הפעילות הפוליטית שם, בעצם עצרו אותו, גייסו אותו לצבא על מנת להשפיל אותו, לבזות אותו, ושהמצב שם מאוד קשה ולכן הם עוזבים.

מיכל רוזין: תודה רבה.

<ג'ייקוב בארי: גברתי יושבת ראש הוועדה, נציגי הארגונים ההומניטריים, תודה שהזמנתם אותנו לכנסת כדי לדון כלפי מצב שלנו.

<ג'ייקוב בארי: אני ג'ייקוב בארי, אני פליט מדרפור, נולדתי בדרפור, וגם גדלתי שם.

<ג'ייקוב בארי: אני באתי לארץ לפני 6 שנים, אני כבר כאן, ואני רוצה לספר על המצב שם, וגם על המצב שבו אנו חיים פה.

<ג'ייקוב בארי: כאחד מנציגי פליטים ומבקשי המקלט בישראל וכפליט מדרפור, וכאחד מניצולי רצח העם בדרפור, באתי לישראל כדי להציל את החיים שלי ושל המשפחות שלנו שעדיין נמצאים במחנה פליטים בדרפור.

<ג'ייקוב בארי: כל יום בדרפור, הרי הנובה ונילו כחולס נרצחים המון אנשים, נשים וילדים, על ידי צבא סודני, כי ממשלת סודן הודיעה שהיא רוצה להשמיד כל אזרחי המקומות האלה, אזרחים של דרפור, הרי נובה ונילו כחולס, לכן כחלק מהאנשים האלה, שאנחנו מדרפור וגם מנילו כחולס, והרי נובה, אנחנו לא יכולים לחזור לסודן כי זה סכנת חיים כאילו, זה מוות אם אנחנו נחזור לסודן.

<ג'ייקוב בארי: לפני כמה ימים ממשלת ישראל החליטה לשים אותנו לכלא, לשמוע מילה כלא, אני בכלל לא יכול לישון בלילה כי זה דיכאון, כי אני חושב כל הזמן מה זה אומר כלא, ולמה הוא רוצה לשים אותי בכלא, בגלל שאני רק באתי לארץ ישראל.

<ג'ייקוב בארי: אני יודע שהמלה כלא זה רק לפושעים, מישהו שעשה פשע הוא אמור להיות בכלא.

<ג'ייקוב בארי: אנחנו לא באנו לפה כדי לעשות פשע בארץ ישראל, אנחנו באנו לפה כי אין לנו איפה ללכת, ואנחנו כפליטים מדרפור וגם מערי נובה ונילו כחולס, אנחנו מוכרים על ידי מצבים בינלאומיים שאי אפשר להחזיר מישהו שברח מהמלחמה או רצח עם שעדיין נמשך בדרפור.

<ג'ייקוב בארי: כאשר היינו במצרים, גם ביקשנו מקלט ממצרים, אבל לא קיבלנו שם מעמד, קיבלנו עונש.

<ג'ייקוב בארי: העונש היה ב-2005, עשינו הפגנות כמו שאנחנו עושים פה.

<ג'ייקוב בארי: אז המשטרה של מצרים תקפו אותנו, הרבה מאיתנו נרצחו ונפצעו, ואז משם לא הייתה לנו החלטה להיות שם, לכן אנחנו ברחנו ובאנו לפה כדי להגן על עצמנו.

<ג'ייקוב בארי: כאשר באנו לארץ, מצאנו את עצמנו תקועים, אנחנו לא מקבלים מעמד פליט, ולא מוכרים על ידי ממשלת ישראל, לא מכירים בנו כפליטים, אלא רק מגדיר אותנו כאנשים שבאו לעבוד, ורוצים להתפרנס.

<ג'ייקוב בארי: אנחנו רוצים ממשלת ישראל שיטפלו במצב שלנו.

<ג'ייקוב בארי: קודם כל אנחנו רוצים ביטול החלטה שעשוי לשים אותנו במדבר שאף בן אדם בעולם לא יכול להיות בתנאים כאלו.

<ג'ייקוב בארי: להיות במדבר זה שאתה לא יכול לצאת משם, לשים אותך כפליט במדבר, אנחנו לא מוכנים לזה.

<ג'ייקוב בארי: מבקשים להכיר אותנו כמבקשי מקלט וכפליטים במדינת ישראל עד שיגיע שלום במדינות שלנו.

<ג'ייקוב בארי: אנחנו רוצים לחזור למדינה שלנו, אבל בינתיים אנחנו לא יכולים בכלל, כי יש שם מלחמה, יש רצח עם, יש דיקטטורה שאנחנו לא יכולים ללכת לשם.

<ג'ייקוב בארי: גם להכיר בזכויות של כל אחד מאיתנו כפליטים על פי אמנה בינלאומית.

<ג'ייקוב בארי: לבדוק בקשות שלנו בגלל שאנחנו פליטים, המדינה חייבת לבדוק את הבקשות של כל אחד בנפרד.

<ג'ייקוב בארי: להדגיש ולהגיד, בסדר, הבן אדם הזה מוגדר כפליט או לא פליט, אבל אי אפשר לקרוא לאנשים שהם כאילו רק עובדים זרים, הם רוצים להתפרנס, בלי לדעת מה הסיפור של הבן אדם, ומה המעמד של הבן אדם הזה.

<ג'ייקוב בארי: אנחנו לא רוצים להיות בדרום תל אביב, בכלל לא.

<ג'ייקוב בארי: אנחנו לא רוצים להשפיע על אנשים שהם נמצאים בדרום תל אביב.

<ג'ייקוב בארי: אנחנו גם יחד איתם רוצים פתרון אמיתי לבעיה הזאת.

<ג'ייקוב בארי: אם יש סיכוי, הממשלה חייבת לפזר את האנשים לערים שונים, במקום להכיל אותם, או במקום להשאיר אותם בדרום תל אביב.

<ג'ייקוב בארי: כל היום אנחנו חושבים שהאנשים האלה הם בדרום תל אביב, אז למה אנחנו בדרום תל אביב?

<ג'ייקוב בארי: אנחנו לא רוצים להיות שם, אבל מתי שאנחנו יצאנו מהכלא, אף אחד לא אמר לנו איפה ללכת.

<ג'ייקוב בארי: הם אומרים לך הביתה, אז אנחנו לא יודעים איפה הבית.

<ג'ייקוב בארי: אנחנו באים לתחנה מרכזית ויושבים שם, ואין אף אחד שמקשיב לך ואומר לך, אתה לא אמור להיות פה, אתה אמור להיות במקום כזה.

<ג'ייקוב בארי: זה המצב בדרום תל אביב שאנשים נמצאים שם.

<ג'ייקוב בארי: דרך אגב, מבקשים ממשלת ישראל וגם מחברי הכנסת, שאם ממשלת ישראל לא יכולה לטפל במצב שלנו, אז תפתחו לנו את הדלת למקומות אחרים, למדינות שיוכלו לקבל אותנו.

<ג'ייקוב בארי: כי להחליט שאנשים פליטים שמוכרים על ידי האו"ם, לתת לנו הזדמנות לנו להיות במקומות אחרים.

<ג'ייקוב בארי: אבל פה בישראל הם לא נותנים לך ללכת לאף מקום, אך ורק אם אתה רוצה לחזור לסודן.

<ג'ייקוב בארי: אנחנו לא רוצים לחזור לסודן, בכלל לא, כי איך אנחנו יכולים לחזור לגיהינום?

<ג'ייקוב בארי: שם זה גיהינום.

<ג'ייקוב בארי: אנשים חיים במחנה פליטים, חיים בבתי סוהר, אז כל החיים שלנו אנחנו היינו בבתי סוהר, ועדיין פה אנחנו לא רוצים להיות שוב בכלא.

<ג'ייקוב בארי: מבחינתי, זה השמדה של העם כולו.

<ג'ייקוב בארי: אמא שלי עכשיו במחנה פליטים בדרפור, ואני גם אהיה בכלא, אז מה המצב?

<ג'ייקוב בארי: אנחנו לא יודעים איפה ללכת.

<ג'ייקוב בארי: לכן, אנחנו מבקשים לעזור לנו ולהכיר בנו כפליטים.

מיכל רוזין: תודה ג'ייקוב.

מיכל רוזין: מספרים לנו כל הזמן על חזרה מרצון, שהמספרים עולים, כמובן זה חזרה מייאוש, אבל מה קרה עם אלה שכן חזרו בשנתיים, שלוש האחרונים - מה קרה עם אלה שחזרו לדרום סודן?

<ג'ייקוב בארי: זאת שאלה טובה.

<ג'ייקוב בארי: קודם כל אנשים שהם חוזרים, שהממשלה אומרת שהם חוזרים מרצון, אנחנו לא חושבים שזה רצון.

<ג'ייקוב בארי: איך בן אדם יכול לחיות פה כשקוראים לך ברחובות אתה סרטן, אתה כושי, אתה לא בן אדם בכלל.

<ג'ייקוב בארי: גם ממשלת ישראל לוחצת על כפתור אדום לאנשים, ואומרת, אתם תהיו בכלא.

<ג'ייקוב בארי: איך אנחנו יכולים לחיות כך?

<ג'ייקוב בארי: אנשים שחוזרים לשם, לא חוזרים מרצונם, הם אמורים להיות פה, כי הם לא יכולים לחיות יותר, לא רוצים לסבול מהטראומה הזאת שאנחנו חיים בו, לא רוצים להיות במצב אנוש.

מיכל רוזין: היה לכם קשר עם מי שחזר, אתה יודע מה קורה?

<ג'ייקוב בארי: כן, אנשים שחזרו כרגע עכשיו הם יוצאים למקומות אחרים, כי אי אפשר להיות שם.

<ג'ייקוב בארי: אז אתה בכלא או כאילו הורגים אותך, לכן אנחנו לא יכולים לחזור לשם בכלל.

שמעון סולומון: אותה שאלה לגבי אריתראים שחזרו לאריתריאה, אתם יודעים מה קורה איתם?

<טקלה גבריהיווט: אני לא יודע בדיוק, אבל, אני יודע מה מתרחש בין כתלי מתקן הכליאה "סהרונים" והלחץ הפסיכולוגי המופעל שם.

<טקלה גבריהיווט: אנשים אלה ידעו שאין להם אפשרות להשתחרר משם והם עתידים להישאר כלואים שם לאורך שנים, מה שגורם להם להיות מתוסכלים ועל סף הייאוש.

<טקלה גבריהיווט: אני יודע שיש אנשים שחשבו שעדיף להם המוות, אפילו אם זה על אדמת אריתריאה והם חזרו לשם.

<טקלה גבריהיווט: ממה שידוע לי, כאשר הם חזרו לשם הם נעצרו לחקירה למשך שלושה ימים אבל אני לא יודע מה קרה איתם לאחר מכן.

<טקלה גבריהיווט: גם אם נחזור לאריתריאה, עדיין שולט שם המשטר הצבאי שקובע את כל החוקים והוא יכול להראות שכביכול אין שום בעייה באריתריאה, אבל לאחר מכן הם כבר ימצאו את הדרך להחזיר אותך לצבא ולכלא.

מיכל רוזין: אנחנו נחזור לעוד סיפורים ועדויות.

מיכל רוזין: סיגל, אולי תעדכני אותנו מה קורה בשבועות האחרונים סביב השביתה, סביב המעצרים, שינוי המדיניות, אפשר לקרוא לזה ככה, של משרד הפנים מאז החוק החדש, החוק למניעת הסתננות החדש, והקמת מתקן חולות.

<סיגל רוזן: אני חושבת שאולי כדאי להתחיל במה שנראה שנשכח, וזה השביתה, שביתת הרעב של הכלואים בסהרונים.

<סיגל רוזן: המספר הגיע לכמה מאות שובתים שהתחילו את השביתה יחד עם הצעדות והשביתות שהתחילו ביום ראשון שעבר.

<סיגל רוזן: ממה שידוע לנו, מנהיגי השביתה הופרדו משאר השובתים, הועברו לבית כלא פלילי בבאר שבע, הופרדו אחד מהשני, כלואים בבידוד, אחר כך הועברו עם אסירים ישראלים פליליים, שזה בניגוד לחוק.

<סיגל רוזן: לא ניתן להם לצאת לחצר, אין להם גישה לטלפון, אחת הפעילות שלנו הצליחה לפגוש אותם רק בזכות הדיונים של בית הדין, שאז ניתן היה לפגוש אותם.

<סיגל רוזן: נכון לאתמול נותרו רק 100 שובתי רעב בסהרונים, אנשים מרגישים מיואשים, גם אין להם קשר עם השובתים האחרים אז הם לא יכולים לדעת אם בכלל יש עוד שובתים מלבדם.

<סיגל רוזן: מצבם מאוד קשה.

<סיגל רוזן: חשוב לציין שמדובר באותם אנשים שיצאו לצעדת החופש, שהם היו הראשונים שבכלל גרמו לכל גל השביתות האלה.

מיכל רוזין: לכמה זמן הם נשפטו בסהרונים, הרי הם חזרו אחרי שעצרו אותם בירושלים, נערך להם שימוע, יוסי, אולי אתה תגיד לנו.

מיכל רוזין: נערך שימוע לאותם אלה שעצרו בירושלים, לכמה זמן רובם נשפטו?

<יוסי אדלשטיין: 3 חודשים, תוך 48 שעות.

מיכל רוזין: 3 חודשים בסהרונים, וחלק הוחזרו למתקן חולות, אלה שלא היו ה-48 שעות.

<סיגל רוזן: אני רוצה להתייחס למה שקורה בימים האחרונים, אין מלה אחרת לתאר את זה, חוץ ממצוד אחרי מבקשי מקלט ברחבי הערים כולם.

<סיגל רוזן: אנשים גם בעלי אשרות תקיפות, הפקחים קורעים את האשרות שלהם, לוקחים אותם לשימוע, ומוציאים להם הזמנות, הוראות שהייה לחולות.

<סיגל רוזן: נמסר פה, וזה היה מאוד מעודד, רשות ההגירה מסרה לתקשורת עוד ב-29 לדצמבר שהם לא ייקחו אבות לילדים, מאחר והחוק החדש אינו מאפשר שהייה של נשים וילדים בחולות.

מיכל רוזין: כתוב בפירוש, משפחות נשים וילדים, ניסינו לכסות הכול ותמיד יש פרצות.

<סיגל רוזן: לצערנו, אבות רבים קיבלו הזמנות, הוראות שהייה לחולות, חלקם אמורים להיכנס כבר ב-26 לחודש.

<סיגל רוזן: המאמצים שעושים ארגוני זכויות האדם בימים האחרונים, מבטל את הוראות השהייה לאותם אבות עלו בתוהו, וזה בגלל מדיניותו של משרד הפנים שלא לתת לאבות זרים בישראל שלא לרשום את שמותיהם בתעודות הלידה של הילדים.

<סיגל רוזן: כתוצאה ממדיניות משרד הפנים, תעודות הלידה של הילדים שנולדו בישראל רק האמהות רשומות, והתוצאה היא שהיום אנחנו מגיעים מדי יום למשרד הפנים עם אבות שמחזיקים בתעודת לידה עם שם האם, ולא יכולים להוכיח על פי מסמכי מדינת ישראל שהם אבות.

<סיגל רוזן: אני רוצה לנצל את הבמה הזאת, כדי להפציר במשרד הפנים לקבל הוכחות אחרות לאבהות.

<סיגל רוזן: יש עוד דרכים, רוב האבות רובם ככולם הם נוצרים, הילדים עוברים הטבלה.

<סיגל רוזן: בתעודות ההטבלה מהכנסיות מצוין השם של האב, האם והילד.

<סיגל רוזן: הילדים שהולכים לגנים, הגננת מכירה את האב שמביא את הילד, מחזיר אותו.

<סיגל רוזן: יש עוד דרכים להתגבר על העניין הזה, ולא חייבים להיטפל דווקא לאותה תעודת לידה ששם האב לא מצוין בה בגלל שמשרד הפנים מנע כל השנים בעד האב להיות רשום בתעודת הלידה של בנו.

<סיגל רוזן: תודה רבה.

מיכל רוזין: אני רוצה לשמוע מהמעסיקים, אנחנו נגיע ליוסי, רשמתי לי רשימה ארוכה של שאלות, ואני בטוחה שליוסי יש חלק מהתשובות לפחות.

מיכל רוזין: אנחנו גם נרצה לשמוע מעורכת הדין יסמין קונפינו.

מיכל רוזין: אני רוצה לפנות אליכם המעסיקים.

מיכל רוזין: אתם ספגתם את הנזק הגדול ביותר מהשביתה הזאת, ולמרות זאת, תמכתם והבעתם תמיכה בתקשורת, בהפגנות, ובבקשתם של מבקשי המקלט, ועל כך ספגתם ביקורת נוספת ואפילו מעליבה ופוגעת, אני אשמח לשמוע אתכם.

מיכל רוזין: נתחיל איתך, שי ברמן, ספר לנו עליך.

<שי ברמן: מנכ"ל איגוד המסעדות, הברים ובתי הקפה.

<שי ברמן: משפט קצר להתייחסות לדברים של סיגל.

<שי ברמן: אני שמעתי בימים האחרונים עשרות מקרים של הורים לילדים שפנו אלי מעסיקים ורוצים לעזור להם, ושאלו אותי איך זה, איזה עורך דין, איך אפשר, אנשים ממש כואב להם לראות את המשפחה נקרעת.

<שי ברמן: אבל אני פה כדי לדבר על המצוקה שלנו.

<שי ברמן: תעשיית המסעדות היא תעשייה שמעסיקה כ-150 אלף ישראלים, מחזור מצרפי של בערך 10 מיליארד שקל בשנה.

<שי ברמן: החשיבות של התעשייה שלנו לתעשיית התיירות בכללותה היא לא מוטלת בספק.

<שי ברמן: אנחנו חלק מהחדשנות ומהראייה של המדינה שלנו כאיזושהי אטרקציה תיירותית, ונדבך מרכזי מתעשיית התיירות.

<שי ברמן: כפי שאמרתי קודם, אני נמצא פה ממניעים אגואיסטיים לגמרי.

<שי ברמן: אני לא מתיימר להיות אביר לוחם זכויות אדם וחופש של עובדים שלנו, למרות שאנחנו מעריכים אותם, ומכבדים אותם, ואנחנו חושבים שהם אנשים טובים ועובדים טובים, ועושים את עבודתם נאמנה.

<שי ברמן: אנחנו פשוט זקוקים להם, אין לנו עסקים בלעדיהם.

<שי ברמן: אנחנו מעסיקים להערכתי מעל 10 אלפים פליטים, מבקשי מקלט, מסתננים, תקראו להם איך שאתם רוצים.

<שי ברמן: אין לנו תחליף, אין מישהו אחר שיעשה את העבודה הזאת.

<שי ברמן: האמירה כאילו שהם לוקחים עבודה של ישראלים היא אמירה של אנשים שמנותקים מהמציאות.

<שי ברמן: אין פה עניין של ישראלים לא עובדים בעבודות ניקיון.

<שי ברמן: ישראלים לא עובדים בעבודות האלה, מכיוון שהתדמית שלהם היא לא טובה, ומכיוון שזה עבודה מאוד קשה, כמו שהם לא עובדים בחקלאות, והם לא עובדים בבניין, זה לא עניין של כסף.

<שי ברמן: אני הצעתי בכלי התקשורת, ופתחנו ערוץ מיוחד כדי למצוא עובדים בשכר של 8,000, ו-9,000 שקל ברוטו.

<שי ברמן: לא היו אלינו פניות, פניות ממש בודדות לעבודה לישראלים אצלנו במסעדות ובעבודות נקיון, לכן, אנחנו צריכים אותם.

<שי ברמן: התחליף היחיד שאני יכול לחשוב עליו שאנחנו כבר רואים את זה קורה, זה כניסה של מאות שב"חים לתל אביב בעיקר.

<שי ברמן: אנחנו בדיוק בימים האלה - אתמול קראתי בעיתון כתב אישום נגד אותה מסעדה בבת ים שהכניס שב"ח נגד החוק, והרצח הטרגי של החייל תומר חזן.

<שי ברמן: אני חושב שמשרד הפנים ורשות ההגירה, והמדינה עשתה את המהלך הזה בחופזה.

<שי ברמן: היא לא חשבה קדימה, היא לא חשבה על הצורך שלנו באותם עובדים.

<שי ברמן: היא לא חשבה איך פותרים את הבעיה, אם לא רוצים לתת להם לעבוד, בסדר, מי התחליף?

<שי ברמן: התחליף הוא שב"חים, שלא התבלבלו, לא אדון גדעון סער שיבוא ויגיד לנו שאנחנו בכיינים, וקוטרים, והכול טוב ויפה.

<שי ברמן: הוא לא חשב שני צעדים קדימה, הוא לא חשב מי יחליף את אותם אנשים, ואנחנו בלעדיהם אין לנו עסק.

<שי ברמן: צריך להבין את זה, אין לנו עסקים בלי אותם מבקשי מקלט.

<שי ברמן: מדובר פה ב-10 אלפים עובדים שאנחנו לא יודעים מאיפה להביא אותם, חד משמעית.

<שי ברמן: אף אחד לא יחליף אותם, לא ינחתו פה פתאום 10 אלפים עובדי נקיון, ותיכף ידבר פה יואב בכר, מהתאחדות בתי המלון, אני לא יודע, אני מעריך שמעסיק 5,000 או 4,000 עובדים, אין לו מאיפה להביא אותם, זה משהו שהמדינה לא חשבה עליו וחבל.

<שי ברמן: אנחנו מאוד מבקשים ודורשים שאותם אנשים שיש להם מקום עבודה, לאפשר להם להמשיך לעבוד.

<שי ברמן: זה לא ייתכן, אנחנו גם מכירים אותם, אנחנו יודעים שהאנשים האלה גם לא יעזבו, זו הערכה שלי.

<שי ברמן: הערכה של הרבה אנשים אצלנו בתחום, שאנחנו מדברים עם העובדים שלנו, עם חלק מאיתנו, אנחנו משוחחים איתם, אנחנו שומעים לאן הם אמורים לחזור, ואנחנו יודעים שהם לא יחזרו לשם, הם לא יחזרו כי אין להם לאן לחזור, לכן תנו להם לפחות לעבוד לאלה שיש להם עבודה.

<שי ברמן: תודה רבה.

מיכל רוזין: תודה רבה.

מיכל רוזין: יואב בכר, בבקשה.

מיכל רוזין: ספר לנו מה קורה, שמענו את הזעקה בקרב המלונאים, בעיקר מאילת.

<יואב בכר: אני מהתאחדות המלונות - מלה על הענף.

<יואב בכר: קודם כל בתיירות בארץ יש 200 אלף עובדים, בענף המלונאות נקודתית יש מעל 35 אלף.

<יואב בכר: המלונות פזורים בכל הארץ, אפשר לומר אפילו שכמעט רוב המלונות, או חלק גדול מהמלונות נמצאים בפריפריה.

<יואב בכר: רוב העובדים של המלונות הם עובדים שגרים בפריפריה, כי גם אפילו בתל אביב לפעמים חסר עובדים, ומביאים אותם בהסעות גם ממקומות של פריפריה, אנחנו מעסיקים, וכמובן רוב העובדים הם עובדים ישראלים.

<יואב בכר: פה לפעמים מתבלבלים, כי אומרים שכביכול מדברים על מספרים, ומתבלבלים, ובסך הכול רוב העובדים הם עובדים ישראלים.

<יואב בכר: רובם גרים בפריפריה, ואני אגלה לכם נתון מעניין, שרוב העובדים בענף שגרים בפריפריה, השכר הממוצע שלהם הוא מעל השכר הממוצע של אותו אזור.

<יואב בכר: זאת אומרת, התרומה לתעסוקה שלנו היא גבוהה מאוד לעובדים ישראלים, זו נקודה חשובה.

<יואב בכר: נכון, יש תפקידים, בעיקר בתחום הנקיון, כשאני אומר נקיון, אני מדבר על נקיון חדרים, נקיון שטחים ציבוריים במלון, ונקיון מטבחים.

<יואב בכר: שם, שי אמר, לא אחזור, אבל האמינו לי, זה לא רק עניין של כסף.

<יואב בכר: זאת אומרת, לשים את היד בכיס, זה הרבה פעמים אמירות מאוד פופוליסטיות.

<יואב בכר: אני כבר אומר לכם, אנחנו משלמים בתפקידים האלה יותר משכר מינימום, ולא מוצאים עובדים.

<יואב בכר: אתם יודעים שהנתון של אבטלה היום במדינת ישראל, דיברו על 5.5% אפס אבטלה, רבותיי, ובטח בתפקידים האלה.

<יואב בכר: יכול להיות שבעורכי דין וברואי חשבון יש אבטלה, אבל בתפקידי השרות ותפקידי הנקיון אין אבטלה.

<יואב בכר: שמענו גם אמירות פופוליסטיות בשבועיים האחרונים שאמרו, מה היה לפני שהיו העובדים מבקשי המקלט?

<יואב בכר: אני אומר לכם, באילת, למשל, היו לנו רשיונות לעובדים זרים.

איילת שקד: ועכשיו אין לכם רשיונות?

<יואב בכר: אין לנו אפס רשיונות.

<יואב בכר: מתי היה אפס רשיונות?

איילת שקד: מה היה ב-2007?

מיכל רוזין: חברת הכנסת איילת שקד, רק תדעי, שי ברמן מאיגוד המסעדות הבארים ובתי הקפה, דיבר על כך שמי שנכנס עכשיו זה שוהים בלתי חוקים פלסטיניים מכיוון שאין ואקום, אף פעם אין ואקום.

מיכל רוזין: כמו ששמענו מהחקלאים לפני שבוע, אין ואקום, ישראלים לא נכנסים לוואקום הזה.

איילת שקד: ברור, אבל מה היה עד 2007?

<יואב בכר: אני אומר, וחבל שהשמיצו גם אותנו באמירות של מה היה קודם?

<יואב בכר: איך הסתדרו קודם?

<יואב בכר: גם מבלבלים עם עבודה מעודפת, כל מיני אמירות שמבלבלות.

<יואב בכר: אני אדבר בקצרה.

שמעון סולומון: כשמסמנים מטרה, מוצאים את כל הדרכים, את כל המלים.

שמעון סולומון: צריך לבדוק לעומק נתונים.

<יואב בכר: המסעדנות, אני מוכרח לומר חטפו קצת אש יותר מאיתנו.

<יואב בכר: אני לא מוצא שיש מקום בענפים שתורמים לכלכלה, ושהרמה שלהם היא רמה גבוהה.

<יואב בכר: חבר'ה, קולינריה כמו שיש היום בישראל, אין בחו"ל.

<יואב בכר: אנחנו במקומות הראשונים, אז לבוא ולהשמיץ ולהגיד מי הם?

איילת שקד: מה היה עד 2007?

<יואב בכר: היה רישיונות, אישורים לעובדים זרים.

<יואב בכר: באילת היו בין 1,500, ובסוף זה ירד עד לכיוון ה-500.

<יואב בכר: אז באו ואמרו לנו, זאת נקודה שאנחנו עד היום מצטערים עליה.

<יואב בכר: אמרו לנו, תקשיבו, ב-2006, עוד מעט אנחנו הולכים להוריד גם את האישורים לבנייה ולחקלאות, אז בואו תהיו אתם ראשונים, בואו נעשה מבצע ביחד של תמריצים לעובדים ישראלים, ואמרנו להם, באמת, אם מורידים לכולם אז מה נגיד?

<יואב בכר: בלאו הכי גם יורידו לנו, אז בואו נלך לזה.

<יואב בכר: הלכנו לזה ביושר, התמריצים שהיו באותה תקופה באילת לעובדים ישראלים שיירדו, לא עשו את העבודה, לא ירדו ישראלים, אבל בשביל שלא ייראה שמישהו מסובב את המציאות, 3, 4, 5 חודשים אחרי הסיפור הזה, התחילו להגיע אותם מבקשי מקלט.

<יואב בכר: אני אספר לכם גם כאן, הראשונים שפנו זה הצבא, פנה אלינו בבקשה שנכניס אותם לעבודה.

<יואב בכר: אחר כך פנתה הממשלה, קראו לנו לישיבות במשרד הרווחה, השר הרצוג היה שר הרווחה, וביקשו מאתנו, תעזרו, תסייעו, תיקחו.

<יואב בכר: כל זה היה.

<יואב בכר: אנחנו מנסים וניסינו, אני אומר לכם, במספרים האלה, אצלנו בסדרי הגודל, זה סדר גודל של כ-3000 עובדים במקצועות הנקיון.

<יואב בכר: אני אומר בעיקר אילת וים המלח, כי אני לא בא ומבקש לתל אביב.

איילת שקד: לפני זה היה לך היתרים מאיפה?

<יואב בכר: הגיעו עובדים מגאנה, ניגריה, בשלב מסוים מהודו.

<יואב בכר: הגיעו לתקופות זמן, הגיעו בלי משפחות, עבדו מסודר, דרך אגב, כשאומרים לפעמים ירדו המספרים, אני יכול לספר לכם שאז הם עבדו במשרות כפולות, הם היו עובדים במלון מסוים בבוקר, והולכים לעבוד במקום אחר בערב, ולכן, בעצם הכפילות הזאת יצרה מצב שבפחות רשיונות היו עובדים.

איילת שקד: אין בכלל היתרים לעובדים זרים – אפס.

<יואב בכר: אפס.

<יואב בכר: זאת אפליה פעם אחת, אל מול החקלאות והבנייה.

<יואב בכר: פעם שנייה אני אומר זה צורך.

<יואב בכר: אנחנו לא באים, ותשימו לב, גם בחודש האחרון לא אמרנו מלה אחת נגד מדיניות כזאת או אחרת, יש ממשלה היא קובעת את המדיניות, אנחנו לא בעניין המדיניות.

<יואב בכר: אבל, חברים, ביקשנו עובדים זרים, ביקשנו עובדים אולי שיבואו מירדן, זו גם אפשרות, אנחנו כתבנו מכתבים לכל השרים, ואנחנו מבקשים פגישות.

<יואב בכר: אני מניח שבקרוב יהיו לנו פגישות גם עם שר הפנים, כמובן שר התיירות אתנו בעניין הזה.

איילת שקד: היום יש לכם מהגרים מאפריקה.

<יואב בכר: כמה ימים לפני השביתה התחילו ההפניות לחולות, אז חלק מהאנשים שעלו לבקש הארכת אישור של ה-ס'2א5 הפנו אותם לחולות, זה התחיל איזושהי כבר מהומה ומבוכה, ואז התחילה השביתה.

<יואב בכר: השביתה הזאת בהחלט פגעה, באילת ובים המלח זה אקוטי, רבותיי, אין למקומות האלה עורף אורבני, אין מאיפה להביא עובדים.

<יואב בכר: או חלופות, או בינתיים, כל זמן שהמתמטיקה היא בצורה כזאת, אני יודע, אומרים 54 אלף בארץ, ו-3,300 מקומות בחולות, אז למה להרחיק כאלה שעובדים?

<יואב בכר: חכו איתם, אם יהיה מענה נלך למענה, אם אין מענה, בואו נעבוד מסודר.

<יואב בכר: תודה רבה.

מיכל רוזין: אני רוצה להודות לחברת הכנסת איילת שקד שהצטרפה אלינו.

מיכל רוזין: אמרתי לפני שהגעת, שאת היית אחת מאלה מחברי הכנסת מהקואליציה, מהימין, שלא מחזיקים דעות כמו שלי, אבל בהחלט חשבת שנכון יהיה שייכנסו נציגי המחאה לכנסת, לשמוע אותם, ולדבר איתם.

מיכל רוזין: אני רוצה לנצל את ההזדמנות שאת פה, כדי לתת רשות דיבור למוסא.

מיכל רוזין: בבקשה, גם איילת שקד פה, וגם אנחנו כאן, לשמוע אותך, להקשיב לך.

מיכל רוזין: ספר לנו, תגיד לנו בעצם מה המחאה שלכם, מה הבקשה שלכם.

<מוסא עבדולאי: (אומר דברים באנגלית, להלן התרגום החופשי) תודה רבה לכם.

<מוסא עבדולאי: אני מהרפובליקה המרכז אפריקאית והגעתי משם לישראל לפני כמעט שש שנים, ביחד עם עוד מספר אנשים, בעקבות מלחמת אזרחים המתחוללת שם.

<מוסא עבדולאי: הגענו לישראל, משום שהאמנו שישראל מספיק חזקה ודמוקרטים כדי להעניק לנו מקלט זמני והגנה בתקופת שהותנו כאן.

<מוסא עבדולאי: בעקבות מלחמת האזרחים, כאשר אין לנו ממשלה ואין אף מנהיג שיעמוד בראשה, כל המערכות לא מתפקדות ויותר ממיליון אנשים נותרו ללא קורת גג ומצאו מקלט בנמל התעופה, שם חיים כולם, נשים הרות ילדים ותינוקות, בסבל גדול ובלי כל סיוע רפואי.

<מוסא עבדולאי: מעט מאוד מאזרחי מרכז אפריקה חיפשו מקלט בישראל, מאחר והאמין שהיא מדינה מספיק דמוקרטית וחזקה כדי להעניק להם מקלט זמני.

<מוסא עבדולאי: לצערנו הרב, אף אחד לא מוכן לעשות זאת, אפילו לא להקשיב להם כדי לדעת מה בדיוק גרם להם להגיע לכאן, הדבר היחיד שהם שומעים זה שכולם הגיעו לכאן רק כדי למצוא עבודה.

<מוסא עבדולאי: אתם חייבים להבין, שלא כל תושבי אפריקה הם עניים.

<מוסא עבדולאי: אם אתם רואים שבישראל נמצאים 54,000 תושבים מאפריקה, אל תחשבו שאנשים אלה היו עניים באפריקה.

<מוסא עבדולאי: האמינו לי, חלקם היו אנשים אמידים בעלי משרות טובות ובעלי עסקים, שהיו ברשותם מכוניות ובתים.

<מוסא עבדולאי: היה להם הכל, אותם הם נאלצו להימלט ולעזוב הכל מאחור, כולל את משפחותיהם.

<מוסא עבדולאי: אף אחד לא יכול להיות מאושר כשהוא נאלץ לחיות במדינה זרה במשך שש או עשר שנים, מבלי לראות את המשפחה בין אם זה ההורים, האחים, האישה או אפילו החברה, שאותם הוא נאלץ להשאיר מאחור.

<מוסא עבדולאי: אף אחד לא שמח לעשות זאת.

<מוסא עבדולאי: לכן, אם אנחנו נמצאים כאן, זה לא כי באנו לחפש כסף או מקום עבודה או מקום יותר טוב לחיות בו.

<מוסא עבדולאי: יחד עם זאת, גם אם היינו מגיעים לכאן כדי למצוא מקום יותר טוב כדי לחיות בו, אתם לא צריכים לחשוב עלינו כאנשים רעים שרק באו לכאן כדי לגזול מכם את מקומות העבודה, הרי כל מה שאנו עושים זה רק עבודות ניקיון.

<מוסא עבדולאי: אתם עם חזק עם מדינה חזקה ואתם צריכים להיות גאים על זה שאתם בונים את עצמכם ואת ארצכם ואפילו מגיעים לכאן אנשים המתחננים על נפשם כדי לקבל כאן מקלט, ועל זה אתם צריכים להיות גאים אבל זה לא בדיוק המצב כאן.

<מוסא עבדולאי: מה שאנו מבקשים מכם, מממשלת ישראל, להתייחס אלנו כבני אדם ולתת לנו את האפשרות לקבל מקלט זמני והזדמנות לקבל השכלה, כדי שכאשר נחזור לארצנו נוכל להביא לשינוי שבו אף אחד כבר לא יצטרך להימלט מהמדינה ולבקש מקלט במקום אחר.

<מוסא עבדולאי: אם הגענו לכאן, זה לא אומר שאנו ראויים להיכנס לכלא, לא ברחנו מארצנו בגלל שאנחנו עבריינים אלא בגלל מלחמת האזרחים אצלנו וכל ההשלכות שלה.

<מוסא עבדולאי: אנו ראויים לקבל יחס יותר אנושי ולא כמו אל פושעים.

<מוסא עבדולאי: ברצוני להודות לכם תושבי ישראל, על כך שאתם מארחים אותנו במדינתכם.

<מוסא עבדולאי: אנו אוהבים את מדינת ישראל ואת תושבי ישראל ואנו קוראים לכם לפתוח את לבכם, להתקרב אלינו ולהבין מי אנחנו בדיוק, שהרי כולנו בני אדם ויש לנו הרבה מן המשותף.

מיכל רוזין: תודה רבה, דברים מרגשים.

מיכל רוזין: אני רואה גם שאתה מאוד נרגש.

מיכל רוזין: חברת הכנסת איילת שקד, רצית שאלה.

איילת שקד: (אומרת דברים באנגלית, להלן התרגום החופשי) בן כמה אתה?

<מוסא עבדולאי: אני בן 30, הגעת לכאן כשהייתי בן 24.

איילת שקד: באת לכאן לבד?

איילת שקד: יש לך משפחה שנשארה שם?

<מוסא עבדולאי: באתי לבד, בני המשפחה לא ניתנים לאיתור, חלקם אולי עדיין מוחזק כבני ערובה במדינה מאחר והגבול סגור, אבל הורי חיים כעת כפליטים בקמרון.

איילת שקד: הם חיים כפליטים בקמרון ואתה בחרת להגיע לישראל?

<מוסא עבדולאי: כן, הם עברו לקמרון לאחר שהגעתי לישראל.

מיכל רוזין: יש רשימת שאלות ליוסי, אני חושבת שזה חשוב.

מיכל רוזין: מי שעוד לא דיבר מהפליטים נאפשר לו בהמשך.

שמעון סולומון: זו ועדה קצת שונה, לשמחתי הרבה, כל אחד מדבר בתורו, בלי לקטוע, אני חושב שצריך להיות שיח הוגן פה, ולכן תקפידי על זה.

שמעון סולומון: חשוב מאוד לשמור ולהגיד, לתת לאנשים לדבר.

שמעון סולומון: אנחנו פה בכנסת, אנשים מגיעים מחוץ לעיר כדי להקשיב להם, ואנחנו שוכחים את זה לפעמים, כאילו אנחנו אומרים את שלנו, ושולחים אותם.

שמעון סולומון: לכן חשוב לתת לכל אחד את הזמן שלו, להמשיך במדיניות של הוועדה הזאת.

שמעון סולומון: תודה.

שמעון סולומון: אני רוצה להגיד לכם שיש כן מי שמקשיב לכם, אנחנו רוצים להקשיב, אנחנו כן חושבים שלא משנה מה, איזה בעיות יש, כל כך הרבה דעות, כל כך הרבה אמוציות בסיפור הזה.

שמעון סולומון: מה שכן צריך להקשיב, לשמוע, כי כולנו בני אדם כמו שאמרתם, במיוחד המדינה הזאת שמורכבת כולה מפליטים, עולים חדשים, פליטים, מה זה משנה, כל כך הרבה.

שמעון סולומון: ולכן חשוב מאוד ההידברות הזאת, זה לא אומר שכל מה שתבקשו תקבלו, ולא כל מה שאנחנו נבקש נעשה, אבל ההידברות, ההקשבה היא חשובה מאוד, כי בסך הכול, בשורה התחתונה כולנו בני אדם.

שמעון סולומון: דבר נוסף אני בא להגיד לכם באופן ברור וחד משמעי, אני בא להגיד לכם, שיש אנשים שפויים גם בכנסת.

שמעון סולומון: אנשים שמתנגדים להסתות ולאמירות לא אנושיות, ולא משנה באיזה דרגה אנחנו.

שמעון סולומון: לכן, הקול השפוי הזה גם מהבית הזה צריך לצאת.

שמעון סולומון: אתם לא סרטן, אתם בני אדם, לא משנה איפה אתם נמצאים, אתם צריכים להרים את הראש ולדבר בגובה העיניים, כי כולנו בסופו של דבר בני אדם.

שמעון סולומון: אתם לא סרטן, אתם לא מחלות, לא כולם מחלות, והשיח הזה צריך להיות מרמה מסוימת.

שמעון סולומון: שתדעו, גם אם לא שמעתם אותנו אומרים בקול רם, יש פה אנשים שפויים שמנסים להחזיר את השפיות ואת האנושיות של מדינת ישראל גם.

שמעון סולומון: אני מתראיין הרבה בתקשורת הבינלאומית, אני יודע מה אומרים לי.

שמעון סולומון: מצטטים רק את אלה שאומרים דברים נוראיים, ולא את מה שאנחנו אומרים גם, מה לעשות זה תקשורת, תמיד נתפסים למלים הכי נחותות בלקסיקון של הידברות בין בני אדם.

שמעון סולומון: לכן גם בין אויבים, יש מה שנקרא כבוד, יש איזה שיח, יש רמה מסוימת שצריך לא לרדת ממנה.

שמעון סולומון: המצב הנתון בארץ הוא מצב לא נורמלי, צריך למצוא לו פתרון, הוא לא נורמלי.

שמעון סולומון: מדינת ישראל היא קטנה, יש הרבה מבקשי מקלט, כל ההגדרות שאני לא אוהב שמים וכו', צריך למצוא לזה פתרון.

שמעון סולומון: אי אפשר להשאיר את המצב כפי שהוא, כי מה שקורה היום אין מדיניות הגירה ברורה, אין בדיקות אינדיבידואליות של כל אחד, אין מדיניות ברורה שאתה מגיש בקשה, ומקבל תשובה, אין.

שמעון סולומון: אתה יכול לבקש לפעמים, אין תשובה שנה שנתיים, אם בכלל מקבלים.

שמעון סולומון: ליבי עם משרד הפנים, עם מחלקת ההגירה, עם רשות ההגירה, כי הם מבצעים.

שמעון סולומון: הם לא אלה שצריכים לתת את המדיניות.

שמעון סולומון: לכן, בימים האלה, חברתי, רות קלדרון, חברת הכנסת שנמצאת פה, אנחנו עובדים על משהו שייקח בחשבון את כל הדברים האלה, נוהל מסודר, נוהל ברור, מדיניות סוף סוף.

שמעון סולומון: שתבינו, מדינת ישראל היא בין המדינות הראשונות שדחפה וגם חתמה על אמנת הפליטים אחרי מלחמת העולם השנייה.

שמעון סולומון: מן הראוי תהיה מדיניות ברורה, ואפילו לא יודע להתגונן.

שמעון סולומון: לא נעים.

שמעון סולומון: אני כאזרח ישראלי, זה לא קשור לאנושיות לתפיסות עולם, מה עשיתי בחיים שלי, כדי לבטא ברמה מעשית לא רק כסיסמאות.

שמעון סולומון: לכן אני חושב, שגם בישראל תהיה מדיניות ברורה, שבן אדם לא יילך ברחוב ויסתכל אחורה וקדימה מתי יחזיקו אותו ואפילו לא יודע להתגונן.

שמעון סולומון: אני מסייר הרבה, זה קצת לא נעים.

שמעון סולומון: אני כאזרח ישראל, תצבעו אותי כלבן גם הייתי אומר את הדברים שאני אומר עכשיו, זה לא קשור לצבע, זה קשור לאנושיות, לתפיסות עולם.

שמעון סולומון: אם תחפשו בגוגל מה עשיתי בחיים שלי, לא בארץ, אפילו גם בחוץ לארץ, כדי לבטא את מה שאני אומר ברמה מעשית לא רק כסיסמאות.

שמעון סולומון: מה שאנחנו מדברים היום, זה בכלל כיוון כללי, מדיניות הגירה מה צריך להיות.

שמעון סולומון: הדבר הנוסף, היותר דחוף, מה עושים עם אלה שנמצאים פה.

שמעון סולומון: לכן, בימים האלה, נפגשנו עם הרבה אנשים, עם רבה גורמים, גם מהפוליטיקה, גם מהאקדמיה.

שמעון סולומון: יש לנו פגישות עם ארגונים שעוסקים בנושא הזה.

שמעון סולומון: אני גם אשמח לשבת אתכם ולשמוע, כי בסופו של דבר צריך להחליט מה שטוב למדינת ישראל, ומה שגם יכול להכיל במידה מסוימת, לקחת בחשבון את המדינות האלה שממנה הם באים.

שמעון סולומון: תודה.

מיכל רוזין: תודה רבה.

מיכל רוזין: חברת הכנסת קלדרון, לאחר מכן חברת הכנסת שקד.

מיכל רוזין: אנחנו נעבור לשאלות ליוסי, כי יש לנו הרבה מאוד שאלות.

רות קלדרון: (אומרת דברים באנגלית, להלן התרגום החופשי) שמי רות ואני חלק מהקואליציה, כמו גם חברי הכנסת איילת שקד ושמעון סולומון, וכחברי קואליציה מוטלת עלינו אחריות ואנחנו כאן כדי ללמוד ולשמוע את סיפורכם.

רות קלדרון: אנו מובילים את המאמץ לנסות ולבוא לממשלה עם דבר מוגמר ורציני, מאחר ומדובר בטיפול בבעיה או אתגר שצץ במדינה הזאת באופן די פתאומי.

רות קלדרון: אתם אומרים שישראל היא מדינה מאוד חזקה והיא יכולה לקלוט אנשים, אבל עליכם לזכור שישראל היום היא רק בת 65, כשארצות הברית היתה בת 65, עניין העבדות והעבדים היה חוקי.

רות קלדרון: הכוונה היא שישראל היא רק בת 65 ולא בת 200 כמו ארצות הברית.

רות קלדרון: מרבית חברי הממשלה מרגישים כמונו, אנחנו אזרחי ישראל אבל הורינו היו בעצמם פליטים והייתי רוצה שבמידה וההורים שלי היו מגיעים כפליטים לאפריקה או אנגליה, חברי הממשלה שם היו יושבים ומחפשים פתרון לאתגר הזה , כיצד לסייע ולקלוט את הפליטים האלה.

רות קלדרון: לפני שבוע או שבועיים, כאשר השתתפתם בהפגנה הגדולה שהתקיימה כאן בחוץ, רצינו להיפגש עמכם, אולם כאשר שאלתי מדוע אין לנו את האפשרות לפגוש אתכם, נאמר לי שרבים ממשתתפי ההפגנה, עברו על החוק.

רות קלדרון: מאחר ואנו לא רק אזרחים מהשורה אלא גם מחוקקים, אין אנו יכולים לשבת ביחד עם אנשים המפרים את החוק שאנו קבענו.

רות קלדרון: אל תחשבו שהאנשים כאן עשויים מקרח ולא אכפת להם, הרי כינסנו את הוועדה הזאת כדי לנסות ולמצוא פתרון מקצועי לכך, הן כמחוקקים והן כבני אדם.

רות קלדרון: ליבי עם האנשים המנסים לתת מענה לבעייה, מאחר וזה לא דבר פשוט.

רות קלדרון: אני לא יודעת את כל מה שהולך באפריקה, אולם, נפגשתי עם צעירים מאריתריאה, הלומדים בבי הספר בניצנה, ראיתי את הפצעים שלהם וכששומעים מהם על כל הסבל והייסורים שהם עברו וכמה שהם מתגעגעים להורים שלהם, זה קורע את הלב.

רות קלדרון: אבל, ישראל היא מדינה קטנה והיא צריכה להתמודד עם בעיית הפליטים, לא רק מאפריקה וכדי להתגבר על האתגר הזה יש לנקוט בדרך מתוחכמת ועדינה.

רות קלדרון: צריך למצוא את הדרך, כיצד להיות אנושי ובאותו זמן לפתור את בעיית הפליטים.

רות קלדרון: המילה "פליט" היא נקודה מאוד רגישה במזרח התיכון.

רות קלדרון: אנא מכם, תזכרו שעליכם לתקשר עם אנשים אחרים, אנו עושים כמיטב יכולתנו.

רות קלדרון: אני מאוד מעריכה את עבודת היו"ר מיכל רוזין המובילה את הטיפול בנושא זה.

רות קלדרון: לידיעתכם, הקואליציה והאופוזיציה איחדו כאן כוחות ופועלות ביחד כדי למצוא את הפתרון.

מיכל רוזין: תודה רבה.

מיכל רוזין: כמו שאני אומרת, נשמעות פה הרבה דעות, מגוון דעות, ואני חושבת שזה חשוב, זה הכוח של הבית הזה והדמוקרטיה שלנו.

מיכל רוזין: חברת הכנסת איילת שקד, בבקשה.

איילת שקד: מוסא, אני לא יודעת אם ידוע לך, אבל כאשר חוקקנו את החוק הזה, לפני חודש בערך, אחד הדברים הטובים שהיו בו, זה שעל פי חוק זה הממשלה צריכה לבדוק את הבקשה למקלט בתוך ששה חודשים.

איילת שקד: עד עכשיו, הוגשו בקשות על ידי אריתריאים וסודנים, שהממשלה לא בדקה אותן.

איילת שקד: בעקבות החוק החדש, הממשלה חייבת לבדוק כל בקשה בתוך ששה חודשים.

איילת שקד: אני לא בדקתי אישית את מה שקורה במרכז אפריקה, אבל, כפי שידוע לי זו מדינה שהיא ברת החזרה.

איילת שקד: ישראל היא מדינה קטנה והיא לא יכולה להיות הפתרון לכל הבעיות שיש בכל יבשת אפריקה.

איילת שקד: מרבית תושבי ישראל הינם אנשים טובים וכאן לא מדובר כלל בגזענות, אבל יש לנו בעיות מבית שעלינו לפתור ואנו לא יכולים לפתור גם את הבעיות של אפריקה.

איילת שקד: כאשר מישהו מגיע מאפריקה ומגיש בקשה, היא תיבדק תוך ששה חודשים ואם הוא לא יוגדר כפליט, היא יצטרך לחזור לאותו מקום שממנו הוא הגיע.

איילת שקד: יוסי, זו מדינה שהיא ברת החזרה?

<יוסי אדלשטיין: יש למישהו בעיה אישית, והוא העלה אותה, אז היא תיבחן.

<יוסי אדלשטיין: ברמה הכללית המדינה היא לא המדינה שיש עליה איסור החזרה.

איילת שקד: אבל מדינה שאין עליה איסור החזרה, צריך להבין שישראל היא המדינה המערבית היחידה עם גבול יבשתי לאפריקה.

מיכל רוזין: נמצאים פה גם נציגי המעסיקים, שבאמת עלבו בהם ופגעו בהם, ושלא בצדק.

מיכל רוזין: אנחנו יודעים ואנחנו דנים פה שוב ושוב גם בוועדה הזאת, וגם בכנסת.

מיכל רוזין: גם על המחסור בידיים עובדות, בכל ענפי המשק, בעיקר בחקלאות, בבניין, במסעדנות, במלונאות ובנקיון, אלה חמשת הענפים שחסרות עשרות אלפים של ידיים עובדות, גם מחסור בידיים עובדות, גם אנחנו יודעים את המצב עם הפלסטינים שאין פה עידוד להעסיק יותר פלסטינים בישראל.

איילת שקד: יש, הממשלה אישרה לפני חודשים עוד 5,000.

מיכל רוזין: כן, אבל עדיין זה לא עונה, מדובר על 10,000.

מיכל רוזין: עשינו פה ספירה, ישבו פה מכל הענפים, והיה מדובר על כמעט 60,000, 70,000 עובדים, כל אחד מהם נתן את הכמות שחסרה לו של ידיים עובדות.

איילת שקד: 60,000, 70,000 חסרים?

מיכל רוזין: לא, אם ניקח את הבניין, החקלאות, הניקיון, המסעדנות, המלונות - מדובר על עשרות אלפים, כן.

שמעון סולומון: זאת הזדמנות לקבל תמונה, תוציא את החקלאות.

שמעון סולומון: בתחומים האחרים של מסעדנות, של נקיון.

<שי ברמן: במסעדנות יש לנו 150,000 עובדים.

שמעון סולומון: בוא תן לנו תמונה בהקשר הזה שאנחנו מדברים עליו מה הנחיצות.

מיכל רוזין: איילת, אני לא סתם פונה אליך.

מיכל רוזין: משרד הכלכלה נזעק שבוע שעבר, בעיקר גם השר בנט, בהמשך לדבריו המעליבים של שר הפנים, ואמר, אין בעיה, שיעסיקו ישראלים.

מיכל רוזין: עלתה מיכל צוק ממשרד הכלכלה שהוזמנה לפה כמובן ולא הגיעה, שאמרה, אין שום בעיה, הם תופסים מקומות עבודה של ישראלים, והם פשוט מנצלים אותם, משלמים פחות וכדומה.

מיכל רוזין: לא היית כאן כאשר באמת שי תיאר כיצד הוא מציע שכר של 8,000, ו-9,000 שקלים לחודש לנקיון כלים, ולעבודה נוספת במסעדה, וישראלים לא באים לעבוד, לא מוכנים לעבוד בעבודות האלה.

מיכל רוזין: אני רוצה לשמוע ממך לאחר מכן את העניין.

איילת שקד: תגיד אתה גם מה היה אצלכם עד 2007?

מיכל רוזין: נראה לי שגם כמות המסעדות עלתה, צריך גם להתייחס לזה.

<שי ברמן: אנחנו מעסיקים היום מעל 10,000, בהערכה, זה לא מספר מדויק, אבל הערכה אני חושב שהיא קרובה לאמת, מעל 10,000 מבקשי מקלט.

<שי ברמן: הפתרון של הפלסטינים הוא פתרון לא טוב, הוא לא מתאים לעסקים שלנו.

<שי ברמן: מכיוון שגם אלה שיש להם אישורים, הם חייבים לעזוב את העבודה שלהם בסביבות השעה שלוש, שלוש וחצי, לכן הפתרון הזה הוא לא טוב לנו, הוא פתרון מאוד חלקי.

מיכל רוזין: כולנו הולכים לאכול במסעדה בשעה שמונה בערב, מישהו אחר כך צריך לרחוץ את הכלים גם.

<שי ברמן: בדיוק.

<שי ברמן: אני מסתכל על כל העניין הזה כשאלה כלכלית.

<שי ברמן: שוב, לא שמעת אותי פה, אני שם רגע בצד את העניין ההומניטרי שהוא בהחלט עניין חשוב, יש לו כמה היבטים גם מבחינת התושבים המקומיים שלפעמים אולי נגרם להם איזשהו סבל כתוצאה מהתופעה הזאת שאנחנו עדים לה עכשיו.

<שי ברמן: אנחנו אין לנו תחליף אליהם כיום.

<שי ברמן: אין למדינה תחליף, כמו שאבא שלי יש לו מטפל פיליפיני, ואם מחר הוא חלילה, חס ושלום המדינה מחליטה שלא מעסיקים מטפלים פיליפינים, אז אני ושתי האחיות שלי צריכים לא לעבוד, ללכת ולעשות משמרות כדי לעזור לו, וכדי להפעיל אותו.

<שי ברמן: אותו דבר אצלנו במסעדות, אין לנו תחליף, צריך להבין את זה.

<שי ברמן: אין לנו מישהו אחר שיבוא ויחליף אותנו.

<שי ברמן: אני יכול ללכת איתך עד תחילת שנות התשעים.

איילת שקד: לא, אני שואלת עד 2007, לפני 6 שנים.

<שי ברמן: הייתה תקופה של פיליפינים והודים, ובני מיעוטים.

<שי ברמן: לצערי, גם שב"חים, בדואים, הרבה פעמים.

איילת שקד: בדואים זה טוב.

איילת שקד: היו לכם אשרות עבודה של עובדים זרים כמו במלונות והפסיקו לכם אותם?

<שי ברמן: היו לנו אשרות עבודה, הפסיקו לנו אותם.

<שי ברמן: היום יש אשרות עבודה לעובדים מקצועיים, לצורך העניין במסעדות שמוכרות סושי, והם צריכים להביא מסעדות אתניות.

איילת שקד: זאת אומרת, עד 2007 היה לך היתרים גם לא לעובדים מיוחדים?

<שי ברמן: כן.

<יוסי אדלשטיין: לא היה, זה לא נכון.

איילת שקד: או שהעסקת בדואים ופלסטינים, כי אני חושבת שאתה צריך להעסיק בדואים ופלסטינים.

איילת שקד: אני רוצה להבין את הנקודה הזאת, אני מנסה להבין אותה כבר הרבה זמן.

מיכל רוזין: את קצת - - - מהישיבה.

איילת שקד: אני מנסה להבין את הנקודה הזאת כבר הרבה זמן, ולא מקבלת תשובה ברורה.

מיכל רוזין: את יודעת, הדברים השתנו ומציאות משתנה.

<יואב בכר: אני אסייע לדיון, ואני אומר כך.

<יואב בכר: שוב, כדאי לכם להפריד בשביל ההבנה של הצרכים בין תפקידים מגוונים של טבחים ומלצרים, פקידי קבלה, תפקידים כאלה שבהם אנחנו לא באנו אף פעם, ולא ביקשנו עובדים זרים, שם עובדים ישראלים עם כל הקשיים שיש.

<יואב בכר: כי ב-5.5% אבטלה, גם שם חסר עובדים, אבל לא זאת הסוגיה פה.

<יואב בכר: אותם עובדי ניקיון ושטיפת כלים, פה חברים, גם כשיש פחות אבטלה, ויש מקומות עבודה, גם לשם לא משיגים.

<יואב בכר: אמרתם בדואים, ובני מיעוטים, בואו ואגיד לכם ענף המלונאות, יש בו סדר גודל של כמעט 30% בני מיעוטים שאנחנו גאים על כך מאוד.

<יואב בכר: אנחנו יודעים שממשלת ישראל שמה את זה כמקום מרכזי במדיניות שלה, ואנחנו מזה שנים פועלים בעניין הזה, ואצלנו גם אין תקרת זכוכית, זאת אומרת, אנשים מתקדמים, יש לנו מנכ"לים מהמגזר, ואנחנו גאים על זה.

<יואב בכר: אבל אפרופו בים המלח, אנחנו ישבנו בישיבות עם משרד הכלכלה על פתרונות, וכו'.

<יואב בכר: אז אמרנו לנו בדואים, יש לנו שם יותר מ-700 בדואים שעובדים, ואנחנו רוצים עוד ולא משיגים.

<יואב בכר: ונשים בדואיות לא יורדות היום בחדרנות.

<יואב בכר: עובדים בני מיעוטים, חלקן לא מוכנות לבוא לעבוד בעבודות האלה, בעבר, הם באו יותר.

מיכל רוזין: שומעים את זה גם מהחקלאות לגבי נשים ערביות.

<יואב בכר: - - - שחוסמת, ואנחנו נתקלים בזה יותר ויותר.

מיכל רוזין: תודה.

מיכל רוזין: אני רוצה לשמוע את לידיה רבינוביץ, נציגת האו"ם.

מיכל רוזין: יש לנו כמה וכמה שאלות חשובות ליוסי.

מיכל רוזין: הוא לא קובע מדיניות, אני מזכירה פה, הוא רק מבצע מדיניות, ולכן אנחנו נשאל אותו שאלות לגבי יישום המדיניות.

<לידיה רבינוביץ: נציבות האו"ם לפליטים הייתה מעורבת בהליכי החקיקה של חוק למניעת הסתננות, ואנחנו חלקנו את הערותינו על טיוטות גם הממשלה וגם ועדת הפנים.

<לידיה רבינוביץ: אנחנו מקבלים בשבועות האחרונים דיווחים שחלק מהחששות שהבענו לגבי החוק מתממשים בפועל.

<לידיה רבינוביץ: אני מתייחסת לשני נושאים, פיצול משפחות, הפרדת משפחות, שמענו גם מסיגל.

<לידיה רבינוביץ: השני, נושא של חידוש הוויזות.

<לידיה רבינוביץ: אנחנו מקבלים דיווחים על תורים ארוכים, הלשכות פתוחות רק מספר שעות בודדות בשבוע, אנשים לא מספיקים לחדש את האשרות שלהם, והם בסכנה של מאסר.

<לידיה רבינוביץ: לעניין נושא הפרדת משפחות, כמו שסיגל התייחסה, זה קשור לאיזושהי בעיה עקרונית של רישום אבות חסרי מעמד בישראל.

<לידיה רבינוביץ: תלויה ועומדת עתירה בבג"צ בעניין הזה.

<לידיה רבינוביץ: אנחנו שמענו שהמדינה ביקשה זמן לחשוב על פתרון.

<לידיה רבינוביץ: פנינו גם למשרד הפנים וגם למשרד הבריאות, להציע את עזרתנו בעניין הזה, מכיוון שחלק מהמנדט של נציבות האו"ם לפליטים, מסייע למדינות לכבד את המחוייבות שלהם ברישום מיידי של ילדים, גם של האבות וגם של אמהות.

<לידיה רבינוביץ: זה נועד גם כדי למנוע מחוסרי אזרחות בעתיד, וגם כחלק מהמחויבות של המדינה על פי אמנת האו"ם לפליטים, והאמנה לזכויות הילד, אנחנו מקווים שהפניה שלנו תיענה.

מיכל רוזין: תודה רבה.

מיכל רוזין: אני רוצה לפנות אליך יוסי.

מיכל רוזין: עלו פה המון שאלות, חלקן שאלנו גם בישיבות קודמות, אבל בוא תעשה לנו סדר.

מיכל רוזין: קודם כל נאמר פה שבקשות המקלט שכן מוגשות עדיין לא סיימו את בדיקתן.

מיכל רוזין: תאמר לנו על כך, גם אלה שבסהרונים, והאם אלה שמועברים למתקן חולות כן ניתנת להם אפשרות להגיש בקשת מקלט, גם אם הם מסודן ואריתריאה שעד כה לא הגישו, והאם זה נבדק, כמה זמן וכדומה.

מיכל רוזין: תאמר לנו כן כמה מאסרים מתוכננים, או מה התכניות היישומיות.

מיכל רוזין: גם חידוש ויזות שבעצם מהווה איזשהו מנגנון שלא מצליחים לחדש את הוויזות ואז עוצרים אותם בלי ויזה.

מיכל רוזין: גם קיבלנו עדויות מאנשים שהיה להם ויזה בתוקף, אבל הם שמרו בבית את המסמך המקורי, והיה להם צילום, ולא הרשו להם, לא הסתמכו על הצילום, ולא הרשו להם להביא מהבית את המקור.

מיכל רוזין: מעצר של משפחות, בעלי משפחות, כיצד בודקים, מה מתכוונים בלפתור את זה.

מיכל רוזין: השר אמר בפירוש, שמשפחות לא יהיו שם, משפחות זה אומר שגם אב המשפחה לא יופרד מהמשפחה שלו.

מיכל רוזין: קורבנות סחר, נאמר לנו, אתן רוצות אולי להגיד על זה משפט.

מיכל רוזין: נאמר לנו שקורבנות סחר שהשתחררו אחרי השנה במקלט נעצרו ועברו למתקן חולות.

<מירב שמואלי: זה לא נכון, אני לא יודעת מי מסר לכם את המידע הזה.

<יוסי אדלשטיין: ההשמצות פה היא חסרת פרופורציה.

<יוסי אדלשטיין: אני רגיל כבר לדברים האלה.

מיכל רוזין: יוסי, אני חושבת שהדיון פה הוא הוגן, אנחנו שואלים שאלות, ונותנים לך את הבמה הארוכה, בשביל זה התפניתי עכשיו, הפסקתי כדי להקשיב לך.

<מירב שמואלי: מיד כשהתחילה האכיפה עכשיו, אנחנו רצינו לוודא שקורבנות הסחר שעוזבים את המקלטים, לא יועברו למתקן חולות.

<מירב שמואלי: הייתה שיחה ביני לבין מנחם וגשל ממשרד הרווחה, ומנכ"ל משרד המשפטים, ד"ר גיא רוטקופף, בעקבותיה גם דיברנו עם יוסי אדלשטיין, האנשים הללו אינם מועברים כרגע למתקן חולות.

<מירב שמואלי: ליתר ביטחון, כדי שהפקח בשטח יידע, כל אחד מהם מקבל פתק עם מספר הטלפון הנייד שלי ושל נציגה ממשרד הרווחה, כולל הטלפונים של המקלט, כך שאם במקרה מישהו התבלבל, אז זה פשוט לא נכון הדבר הזה.

<מירב שמואלי: אני חייבת לצאת לוועדה אחרת.

איילת שקד: יוסי, כמה הסתננו החודש?

<יוסי אדלשטיין: החודש הסתתנו 7 או 5 אני לא זוכר אם השניים הראשונים היו ב-1 לינואר, או ב-31 בדצמבר, אבל הסתתנו ועברו את הגדר, זה בדיוק מראה את מה שאנחנו אומרים וחוזרים, שהגדר לבד היא לא מהווה מכשול שימנע את ההסתננות.

מיכל רוזין: יוסי, בוא נדבר על יישום המדיניות, לא על המדיניות.

מיכל רוזין: על המדיניות, שיטרח שר הפנים ויסכים לבוא לוועדה שלי, שלצערי, כנראה הוא מחרים אותה, אז הוא יוכל לדבר על המדיניות שלו.

מיכל רוזין: בוא נדבר על יישום המדיניות.

<יוסי אדלשטיין: יישום המדיניות זה כפי שנאמר, אנחנו בודקים את בקשות המקלט שהוגשו.

מיכל רוזין: למי נותנים להגיש בקשות מקלט, זה אחד הוויכוחים הקשים.

<יוסי אדלשטיין: נותנים להגיש לסודנים ולאריתראים.

<יוסי אדלשטיין: אני חוזר ואומר, אנחנו בודקים את בקשות המקלט גם של הסודנים וגם של האריתראים שהוגשו, וגם שמוגשות כל יום.

<יוסי אדלשטיין: אנחנו מתעדפים בשלב הזה את כל הבקשות שנמצאות של מבקשי מקלט מתוך סהרונים וחולות.

<יוסי אדלשטיין: כל מי שיגיע לחולות, ישנם שם עמדות עם טפסים, עם מנשרים איך אפשר להגיש את הבקשה.

<יוסי אדלשטיין: כל מי שרוצה להגיש את הבקשה, אנחנו נעזור לו.

<יוסי אדלשטיין: אם הוא לא יודע את השפה, נעזור לו למלא את הטפסים כנדרש.

<יוסי אדלשטיין: במקביל, הם מוגשות כל יום על פי נתונים שקיבלתי אתמול בקשות בסלמה, והבקשות האלה מתקבלות, אנחנו נבדוק גם אותן.

מיכל רוזין: כמה מוגשות כל יום?

<יוסי אדלשטיין: בסביבות 50 בקשות ביום.

מיכל רוזין: מה קצב הבדיקה, היכולת לבדוק?

<יוסי אדלשטיין: אני נתתי הנחיה בשבוע האחרון להפסיק כמעט את כל הפעילות בבקשות מקלט של נתיני שאר העולם, ולהתמקד בבקשות שמוגשות לאוכלוסייה של הסודנים ואריתראים.

<יוסי אדלשטיין: אני משקיע את המשאבים שעומדים לרשותי בתוך יחידת RSD על מנת לבדוק את הבקשות של הסודנים ואריתראים.

<יוסי אדלשטיין: כרגע אנחנו נזניח את הבקשות של שאר העולם לצורך העניין.

<יוסי אדלשטיין: אני מסתייג פה מהאמירות שנאמרו פה לגבי ציד, או דברים כאלה, אלה מלים שלא מקובלות עליי בכלל שנאמרים פה בכנסת, ושאנשי הארגונים משתמשים בהם בתדירות מאוד גבוהה.

<יוסי אדלשטיין: אמר פה חבר הכנסת סלומון שצריך לכבד את כולם, וצר לי להגיד לך שפעילים מתוך הארגונים מפיצים עלי, לא יודע איך זה נקרא, בפייסבוק, אין לי דבר כזה, אבל הראו לי דברי נאצה והסתה חמורים מאוד באופן אישי כנגדי, אז אם מדברים פה על הגינות, אני חייב להעלות את הדברים האלה.

שמעון סולומון: שלא יהיה לך ספק, זה כולל, זה לא חד צדדי.

<יוסי אדלשטיין: אני אומר לך, אם תראה את מה שמפיצים עליי...

מיכל רוזין: אני בטוחה שזה לא יצא מהארגונים באופן אישי.

<יוסי אדלשטיין: יצא מתוך פעילים של הארגונים.

מיכל רוזין: פעילים זה משהו אחר, לא תמיד אפשר להשתלט.

איילת שקד: זו הסתה חמורה ביותר.

מיכל רוזין: גם ההסתה נגדי בפייסבוק אני יכולה להראות לך, ההצעות המגונות שאני מקבלת.

מיכל רוזין: אבל כמובן שאנחנו מגנים כל תופעה כזאת.

<יוסי אדלשטיין: לגופו של עניין, אנחנו לא עוצרים אף אחד שיש לו אישור בתוקף.

<יוסי אדלשטיין: אם אחד שכח את האישור בבית, אז אנחנו יודעים לבדוק במחשב אם האישור שלו בתוקף או לא בתוקף.

<יוסי אדלשטיין: זה כל מיני אמירות שאין להם יסוד.

<יוסי אדלשטיין: לגבי הארכות האשרה, אנחנו נתקלנו בקושי שהיה לאורך התקופה האחרונה, אנשים היו באים ללשכות מינהל האוכלוסין בבוקר, והיו תורים גם בבוקר, זה היה פוגע גם בהם וגם בקהל הישראלי, לכן קיבלנו החלטה לרכז טיפול פרטני במבקשי המקלט בשעות הערב משעה ארבע עד שש וחצי במספר לשכות.

<יוסי אדלשטיין: זה נכון שההתחלה הייתה מאוד עמוסה כי האנשים נבהלו ורצו, והיה עומס.

מיכל רוזין: אפשר להבין למה.

איילת שקד: שעתיים וחצי זה מספיק?

מיכל רוזין: בכמה מקומות?

<יוסי אדלשטיין: יש היום באזור המרכז, שזה האזור הדומיננטי.

<יוסי אדלשטיין: יש שלושה לשכות שמטפלות, יש לשכה בבאר שבע, לשכה בחיפה, ולשכה באילת.

<יוסי אדלשטיין: אנחנו מטפלים בכל המוקדים האלה, ביום ראשון, שלישי וחמישי.

<יוסי אדלשטיין: ישנם שם מספיק עובדים ואנחנו מטפלים בכולם.

<יוסי אדלשטיין: זה נכון, אני עוד פעם חוזר, שהימים הראשונים היו מה שנקרא התחלה, כולם רצו ונדחפו, ובתל אביב היה לי יום אחד 1,200 איש, מה שנקרא בחלוף הזמן, את רואה שהמצב נכנס לתהליך, אנשים באים, מקבלים את השרות בצורה מכובדת.

מיכל רוזין: אתה מבקר בלשכות, אתה רואה איך זה מתנהל?

מיכל רוזין: אני אשמח לבוא איתך גם.

<יוסי אדלשטיין: אני מבקר בלשכות.

<יוסי אדלשטיין: לא צריך להיות מצב שמישהו – גם אם מישהו הגיע ביום ראשון, והוא לא הצליח להתקבל, הוא מקבל הפניה עם מספר ליום שלישי.

<יוסי אדלשטיין: לכן האמירות האלה שאנשים באים ולא מתקבלים ובגלל זה עוצרים אותם היא חסרת בסיס.

<יוסי אדלשטיין: לגבי העברה לחולות, מי שבא וטוען שהוא אב למשפחה, והוא מוכיח זאת, גם אם הוא קיבל הפניה, יש לו 30 יום עד שהוא צריך להתייצב בחולות.

<יוסי אדלשטיין: במהלך התקופה הזאת הוא יכול להביא את המסמכים שמעידים.

מיכל רוזין: איזה מסמכים, כי אנחנו מבינים שבתעודת הלידה לא נתנו לרשום את שם האב.

<יוסי אדלשטיין: תעודת לידה היא לא רלבנטית.

<יוסי אדלשטיין: יש אישור לידה מבית החולים.

<יוסי אדלשטיין: בית החולים רושם את מי?

<יוסי אדלשטיין: את האב, את האם.

<סיגל רוזן: את האישור הזה אתם לוקחים אבל, משרד הפנים לוקח את המקור.

<יוסי אדלשטיין: לא מבקשים מקור.

מיכל רוזין: זה חשוב, בוא נתייחס.

מיכל רוזין: כרגע יש בעיה עם אותם אבות, אז איך פותרים את זה?

<יוסי אדלשטיין: מי שמביא אישור לידה והוא רשום, או מביא ראיות אחרות.

מיכל רוזין: כמו למשל הטבלה בכנסיה שנאמר.

<יוסי אדלשטיין: כמו הטבלה בכנסיה אני יכול אם את רוצה מחר, אני אביא לך אישור שגם אני הוטבלתי.

<יוסי אדלשטיין: אנחנו צריכים מסמכים – אישור לידה זה מסמך אחד, אם יש ראיות אחרות על הוכחת גני ילדים, שיש הוכחות מה שנקרא מבוססות, שזה האב, אנחנו נבדוק את זה ונאמת את זה.

<יוסי אדלשטיין: אישור הטבלה אנחנו לא מקבלים, אני יכול להביא לכם, מזייפים אותם במאות, לא בעשרות, ואני יכול להביא לך דוגמאות.

מיכל רוזין: אם הילד לא הגיע לגיל שלוש, אז אתה לא יכול להוכיח שזה הילד שלך, מכיוון שעד גיל שלוש הוא לא במערכת החינוך.

<יוסי אדלשטיין: שיביאו את האישור לידה.

<יוסי אדלשטיין: אני לא צריך להוכיח את זה.

<סיגל רוזן: המקור אצלכם.

<יוסי אדלשטיין: המקור נמצא אצלנו, אצל ההורה העתק מאישור לידה.

<סיגל רוזן: אתמול באנו והיו 24 אבות, אף אחד מהם לא התקבל, גם הבודדים ביניהם שהיה להם את העתק, שלא תמיד נותנים את העתק, נדרש המקור.

<סיגל רוזן: המקור נמסר למשרד הפנים, וכאשר פנינו לבית החולים, בית החולים אמר שהמקור נמצא במשרד הפנים.

<יוסי אדלשטיין: לא, המקור נמסר להורה.

<יוסי אדלשטיין: משרד הפנים מקבל מבית החולים, מה שנקרא רשומות ממוחשבות על הלידות.

מיכל רוזין: איך פותרים את העניין של המקור, אם אין מקור, הרי זה לא משנה, אם יש לך העתק זה אותו דבר כמו מקור.

<יוסי אדלשטיין: בסדר, אם יש העתק שהוא נראה סביר, ולא חושדים שהוא מזויף, אנחנו בודקים את זה.

<סיגל רוזן: ואם אבד נייר, גם זה קורה.

<יוסי אדלשטיין: שיילכו לבית חולים להביא העתק, מה את רוצה שאני אגיד לך, סיגל?

<יוסי אדלשטיין: שאני אתן לו על סמך זה שאבד לו הנייר?

<יוסי אדלשטיין: שיילכו לבית חולים לבקש העתק אישור לידה.

מיכל רוזין: אם הכול עובר אליכם ברשומות מבית החולים, אז אמור להיות לך כל הפרטים.

<יוסי אדלשטיין: הרשומות משרד הבריאות, בית החולים מעביר את הלידה, הוא לא מעביר את הפרטים, לכן מגיעים עם אישור לידה אחרי זה לסגור מעגל.

מיכל רוזין: אבל אתה אומר שבאישור שניתן להורים רשום שם האם, רשום שם האב והילד.

<יוסי אדלשטיין: באישור לידה שנמסר להורים, נכון.

מיכל רוזין: בית חולים לא מזין את זה, וזה עובר אליכם ברשומות?

<יוסי אדלשטיין: בית חולים מזין את הילוד, ומעביר אותו למשרד הפנים.

מיכל רוזין: ולא, מי האמא שלו ומי האבא שלו?

<יוסי אדלשטיין: כן.

איילת שקד: מי שהוא הורה, הוא לא נלקח לחולות?

<יוסי אדלשטיין: מי שהוא הורה, אנחנו לא מפרקים משפחות, זה החלטה שקיבלנו לא להפריד משפחות.

<יוסי אדלשטיין: ועדת הפנים אמרה לא להכניס משפחות.

מיכל רוזין: כוונת המחוקק היה שלא להפריד גם משפחה.

<יוסי אדלשטיין: נכון.

<יוסי אדלשטיין: אנחנו לא מפרידים משפחה.

מיכל רוזין: מה שאני מציעה, שתעבירו לנו את הרשימה של ה-24 ובאמת נראה אחד לאחד.

<יוסי אדלשטיין: הם פונים, המשרד שלי מוצף.

<יוסי אדלשטיין: יש לי לפעמים תחושה שיש פה יותר נשואים מאשר רווקים, אבל אנחנו נבדוק את זה.

מיכל רוזין: לכל ילד יש אבא ואמא אחד מכל סוג.

מיכל רוזין: למרות שאנחנו בעד שיהיו כמה וכמה, אתה יודע, אנחנו פה בכנסת בצד שרוצים שיהיה הרבה, משפחה גדולה, אני בעד חמולות.

מיכל רוזין: אני חושבת שזה שיטה הכי נכונה לגדל ילדים.

מיכל רוזין: יש לכל אחד אבא ואמא, או שני אבות שתי אמהות, אז אין יותר.

מיכל רוזין: לכן, אתה יודע, יכול להיות רק אחד שבא ואומר זה הילד שלי.

מיכל רוזין: אנחנו בודקים את זה, מי שבא וטוען שהוא האב זה נרשם, אנחנו מבקשים ממנו להגיד מי בת הזוג, שיביא את האישורים, אז אנחנו מאמתים, אנחנו עושים את העבודה הזאת ביום יום.

מיכל רוזין: מי שבאמת מוכיח אנחנו מוותרים לו, אנחנו מבצעים את ההפניה לחולות.

מיכל רוזין: לגבי מעצרים נוספים, לגבי המשך המדיניות יש הערכה לאיזה מספר אתם מתכוונים להגיע?

מיכל רוזין: למספר האנשים שישהו בחולות?

<יוסי אדלשטיין: אנחנו הולכים להזמין לחולות נתינים, מסתננים, כמספר המקומות שישנם בחולות.

מיכל רוזין: עד 3,300.

<יוסי אדלשטיין: כן.

<יוסי אדלשטיין: חולות זה הפניה.

מיכל רוזין: שאלה, הרי אם הם יכולים לבוא ולחדש ויזה, למי לא מחדשים ויזה היום?

<יוסי אדלשטיין: למי שהגדרנו אותו שהוא פוטנציאל לשהות בחולות.

מיכל רוזין: אתה יכול להרחיב?

מיכל רוזין: הרי 53 אלף הם פוטנציאל לשהות בחולות, אז מי מתוכם לא מחדשים לו ויזה?

<יוסי אדלשטיין: אנחנו תיעדפנו את האוכלוסייה הזאת, ועשינו מיפוי של האוכלוסייה, והגדרנו מי כרגע אנחנו חושבים.

מיכל רוזין: מי הם, מי בהגדרה הם כאלה שמועדים להיות בחולות?

<יוסי אדלשטיין: בעיקרון ברמה הגדולה הוותיקים שהגיעו למדינת ישראל.

מיכל רוזין: זאת אומרת, ראשון נכנס ראשון יוצא.

<יוסי אדלשטיין: זה העיקרון הבסיסי.

שמעון סולומון: כדאי שיהיה לנו מידע, כי אנחנו יוצאים גם בשפה לפחות שלי, להשתמש בשפה נכונה, עם נתונים נכונים, אם תוכל להגיד לנו מי אלה וכו', לנו יהיה יותר קל, אתה יודע לפעמים לא לזרוק סתם מלים אלא מתוך ידע.

שמעון סולומון: דבר נוסף, בתוך הקטגוריה הזאת, מה עם אותם תיירים ממערב של מאות אלפים, אני לא יודע כמה בדיוק, יש כאלה אומרים 200 אלף, 150 אלף שנכנסים דרך, לא מסתנני גבול, אלא מסתנני ויזה אני קורא להם, שנכנסו ונשארו פה, גם כן הם בקטגוריה הזאת, או שכרגע הם לא בסדר העדיפות?

<יוסי אדלשטיין: לא, זה רק חוק ההסתננות, אנשים שמגיעים מהמערב וגם מהמזרח וגם מאפריקה, ממדינות שהן ברות הרחקה, אני מרחיק אותם, אני לא משאיר אותם פה.

מיכל רוזין: הבעיה שלהם עם אלה שאי אפשר להפעיל נגדם את חוק הכניסה לישראל ולהוציא אותם מפה.

<יוסי אדלשטיין: אני יכול את חוק הכניסה לישראל, רק אני לא יכול להרחיק אותם.

מיכל רוזין: תוציא אותם אחרי 60 יום.

<דומוז דוויט: תודה רבה.

<דומוז דוויט: אני מאוד שמח לשמוע שיש חברי כנסת שאומרים שכן אנחנו פה מקשיבים לכם.

<דומוז דוויט: אני מקווה שאלה שלא מקשיבים שיפתחו את הראש שלהם ושיקשיבו, שיכירו אותנו מי אנחנו, אבל צריך לדבר על שני הדברים בקצרה, דבר אחד על החידוש ויזה.

<דומוז דוויט: אני מאריתריאה.

<דומוז דוויט: שמענו שבמשרד הפנים יש מספיק עובדים, הם מחדשים את הוויזות בזמן.

<דומוז דוויט: כולנו יודעים שיש 4 משרדים של משרד הפנים בכל הארץ, עובדים יומיים בשבוע, שעתיים וחצי ביום.

שמעון סולומון: הבנו 6 משרדים, 3 משרדים במרכז, 1 בחיפה, 1 בבאר שבע, 1 בירושלים.

<יוסי אדלשטיין: חיפה, באר שבע ואילת עובדים בימי ראשון שלישי וחמישי.

<דומוז דוויט: אנחנו יודעים שיש רק 4 משרדים, ועובדים יומיים בשבוע, שעתיים וחצי ביום.

<דומוז דוויט: עכשיו מחדשים להם רק לחודשיים.

<דומוז דוויט: תקשיב יש פה יותר מ-50 אלף, לעומת כמה אנשים צריכים לחדש ביום.

<סיגל רוזן: 1,600.

<סיגל רוזן: פשוט עשינו חישוב.

<דומוז דוויט: עשינו חישוב יותר מ-1600 צריכים לחדש כל יום, מחדשים לא יודע כמה 20, 30.

<דומוז דוויט: אתמול החברים שלי הלכו לחדש ויזה, ונתנו להם תור אחד ל-19, אחד ל-23 לחודש.

<דומוז דוויט: אנחנו יודעים שמשטרת הגירה מסתובבת כל ערב בדרום תל אביב אנשים נרדפים.

מיכל רוזין: כאשר יש להם תור, יש להם איזה מסמך?

<יוסי אדלשטיין: יש להם פתק.

<יארה איוב: זה פתק כמו של בית מרקחת.

מיכל רוזין: אז עוצרים אותם או לא?

<יוסי אדלשטיין: לא עוצרים אותם.

<יוסי אדלשטיין: זה בדיוק מה שאמרתי, שגם אם מישהו הגיע, ולוקח לנו לווסת גם באזור מרכז, כי כולם מגיעים למקום אחד, אנחנו מפזרים אותם.

<יוסי אדלשטיין: הלשכות שעובדות באזור המרכז, זה תל אביב, בראשון ובפתח תקווה.

<יוסי אדלשטיין: גם אם הוא הגיע, כמו שאמרתי קודם, והוא לא התקבל באותו יום, הוא מקבל זימון עם תאריך, יש לו פתק ואף אחד לא יעצור אותו.

שמעון סולומון: יש לי כנראה הבנה איטית.

שמעון סולומון: כמה מרכזים יש?

<יוסי אדלשטיין: באזור המרכז 3, בחיפה, באר שבע ואילת.

<יוסי אדלשטיין: 6 מרכזים.

<יוסי אדלשטיין: הוא לא עובד אצלי, אם היה עובד אצלי אולי הוא היה יודע טוב.

<דומוז דוויט: הנקודה השנייה, להוסיף רק על זה, יש משרד בתל אביב שעובד 24 שעות לאלה שחוזרים מרצון למדינות שלהם, ויש להם הזמנה לחולות.

<דומוז דוויט: אנחנו אומרים ל-50 אלף, בוא נגיד 6 מרכזים, יומיים בשבוע שעתיים וחצי ביום, יש משרד שעובד 24 שעות לאלה שחוזרים למדינות שלהם.

<דומוז דוויט: עבריינים מסתננים, כשנכנסתי לישראל איך לא הרגתם כמו שהמצרים הורגים אותי כאשר עברתי את הגבול שלהם.

<דומוז דוויט: איך שמתם אותי שלושה חודשים או ארבעה חודשים בבית כלא סהרונים, ונתתם לי רשיון זמני שאני אשאר.

<דומוז דוויט: איך לא אמרתם שאני עבריין ולא חוזר.

<דומוז דוויט: ממשלת ישראל יודעת שהיא לא יכולה להחזיר אותי, שיודעת את המצב הקשה במדינות שלנו.

<דומוז דוויט: אני רוצה להוסיף, שישראל לא יכולה להיות פתרון של מיליונים אפריקאים.

<דומוז דוויט: אנחנו מדברים עכשיו על אלה שנמצאים פה.

<דומוז דוויט: למה לא בודקים את בקשת המקלט שלנו?

<דומוז דוויט: שמענו שהם בודקים יותר מ-1,800 מבקשי מקלט, בדקו את בקשות המקלט שלהם, וכולם דחו אותם.

<דומוז דוויט: אני צריך לשאול את השאלה הזאת גם לנציג האו"ם, איך בדקו את זה.

<דומוז דוויט: זה אומר ש-1,800 אנשים שברחו ממדינה דיקטטורית, אריתריאה וסודן, אומר שכולם שקרנים, אז צריך לשאול באמת - - -

איילת שקד: איפה המשפחה שלך היום?

<דומוז דוויט: באריתריאה.

איילת שקד: ואתה באת לכאן לבד?

<דומוז דוויט: כן.

<דומוז דוויט: האחים שלי נמצאים שם.

<דומוז דוויט: חלק מהם באתיופיה במחנה הפליטים.

<דומוז דוויט: הגדולים יותר מגיל 18, הם ברחו לאתיופיה והם נמצאים באתיופיה במחנה פליטים.

<דומוז דוויט: אלה שמתחת לגיל 18, הם נמצאים עם אמא באריתריאה.

<מולגטה טומוזגי: תודה רבה שנתתם לנו לדבר מול חברי הכנסת.

<מולגטה טומוזגי: למה אני אומר תודה, כי אנחנו ממדינות שלא היה הזכות לדבר מה שאתה רוצה.

איילת שקד: מאיפה אתה?

<מולגטה טומוזגי: אני פליט מאריתריאה.

<מולגטה טומוזגי: אני כבר 6 שנים כאן בישראל.

<מולגטה טומוזגי: אני רוצה להסביר איך נכנסנו לכאן לישראל במשך 6 שנים.

<מולגטה טומוזגי: בהתחלה, כאשר נכנסנו לישראל, חודשיים אחרונים היה האו"ם, אנחנו היינו מתחת לאו"ם, לא יודע אולי זה סיבה, אולי זה סכסוך של הפוליטיקה, הממשלה העבירה אותנו מהאו"ם, ולקחה אותנו מתחתה, ואחרי זה הם נתנו ויזות לכל 3 חודשים.

<מולגטה טומוזגי: בדיוק אחרי 8 חודשים כתבו אסור לעבוד.

<מולגטה טומוזגי: המשפט שלי, זה לא הגיוני בכלל שאני באתי ממדינה שלא מאפשרת לי לעבוד, שלא מאפשרת לי לחיות, שלא מאפשרת לי לדבר, אז מה ההבדל בין ישראל לבין אריתריאה, כשאני הייתי בכלא, כשאני הייתי במעצר, והם רוצים שאני אהיה במעצר, אז אין שום הבדל.

<מולגטה טומוזגי: אף אחד שלא יחשוב שאנחנו באנו לקחת תעודת זהות.

<מולגטה טומוזגי: כל אחד שבא כדי לנשום את האוויר של הדמוקרטיה, אחרת אנחנו לא היינו באים לישראל.

<מולגטה טומוזגי: תודה רבה.

מיכל רוזין: אני רוצה להודות לכל מי שהגיע היום.

מיכל רוזין: אני רוצה בעיקר להודות על כך שהתקיים פה דיון ראוי.

שמעון סולומון: חייב להגיד למען ההגינות למה שיוסף אמר.

שמעון סולומון: האלימות וכל ההסתות, אני מתכוון לשני הצדדים, אין כאן כיוון מסוים, אלימות היא אלימות, בזה אני מדבר.

שמעון סולומון: למשל, אצל עובדים סוציאליים אני עובד שם הרבה, אני גיליתי שיש אלימות אינטרנטית בלתי רגילה כלפי אלה שממשפחות אומנה לעובדים סוציאליים.

שמעון סולומון: אנחנו עכשיו מקדמים חוק אלימות אינטרנטית שתהיה אלימות לכל דבר ושיהיה גם סנקציות.

שמעון סולומון: לכן אם יש דברים כאלה, רצוי לחשוף אותם כי אנחנו פה לא חד צדדי, נגד אלימות, כך שחשוב לי להבהיר את זה.

מיכל רוזין: תודה.

מיכל רוזין: תודה שהצלחנו לקיים פה דיון ראוי ושקט, ומסודר והוגן.

מיכל רוזין: אני חושבת שזו הוכחה למה שאמרנו שבוע שעבר.

מיכל רוזין: באמת, כל רצונכם הוא להשמיע את הקול שלכם, ואנחנו כמובן נגד אלימות בכל צורה ונגד כל אחד, בוודאי בכלל, אין פה הבדל בין אף אחד.

מיכל רוזין: גם אני סופגת אלימות וזה בהחלט לא נעים, זה היתרון של דמוקרטיה שאנחנו יכולים להביע את עמדתנו לחלוק זה על זו, אני חושבת שראיתם פה קואליציה, אופוזיציה ומגוון דעות שעלו כאן.

מיכל רוזין: אני רוצה גם לומר שגם האלימות של הממשלה כלפי המעסיקים באופן שבו היא נהגה בהם, מהשמצות לסתם התעלמות, ולהגיד מדברים שטויות, הם בסך הכול רוצים לנצל, הם בעצם לוקחים עבודות לישראל, כל ההתייחסות הזאת גם זאת אלימות של הממשלה כלפי המעסיקים.

מיכל רוזין: אני חושבת שזה לא ראוי ולא צודק, ואנחנו יודעים עד כמה קשה, וכמה עסקים נסגרים מדי שנה במדינת ישראל, לא נפתח את הדיון הזה, זה דיונים שמתקיימים שוב ושוב בוועדת הכלכלה של הכנסת, מדי שנה בעיקר מסעדות, בעיקר בתי קפה, נסגרים הרבה מאוד, וזה כמובן תורם לכלכלת המדינה יותר מכל העסקים הגדולים שזוכים פה למחיקת חובות ועוד ועוד.

מיכל רוזין: אני רוצה לומר עוד שתי נקודות חשובות.

מיכל רוזין: הועדה תעמוד בקשר עם רשות ההגירה לנושא המשפחות, אני חושבת שזה נושא קריטי, אני חושבת שזו הייתה כוונת המחוקק.

מיכל רוזין: נכון שלא חשבנו אולי בניסוח עד הסוף לומר שגם לא יפרידו משפחות, אבל אני שמחה שאתם עושים זאת, ואנחנו נקפיד ונעשה בדיקה על כל אחד, ונראה שבאמת מקבלים את העדות לכך שהוא הורה.

מיכל רוזין: אני מבקשת לבוא איתך או בלעדיך לבקר באחת מהלשכות, אני אשמח שאתה תבוא איתי, חבר הכנסת, באחת הלשכות, לראות כיצד זה מתנהל, והאם יש באמת יכולת לקבל את הקהל שמגיע ולתת מענה הולם.

מיכל רוזין: אנחנו כמובן נמשיך לעקוב פה אחרי הנושא הזה.

מיכל רוזין: כפי שאמרתי בתחילת הישיבה, אנחנו נבקר עוד שבועיים במתקן חולות, גם שם יש קושי רב גם אם המדינה החליטה, גם אם זה נוגד את המדיניות שלי להעביר למתקן חולות כ-3,300 למתקן חולות, אז מן הראוי שבמתקן חולות יהיו התנאים הנכונים ביותר, ההולמים ביותר, הראויים ביותר.

מיכל רוזין: כרגע נראה שזה לא מתקיים, אנחנו נדון בעניין הזה, נבחן את זה בעינינו, וגם על כך נדבר.

מיכל רוזין: אני מודה לכם.

מיכל רוזין: תודה לכם שהגעתם לכאן, ואני מאוד מעריכה את זה.

מיכל רוזין: תודה.