הוועדה לענייני ביקורת המדינה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 88, 2014-01-28 11:00

אמנון כהן: אני פותח את הדיון של הוועדה לביקורת המדינה והנושא שעל סדר היום הוא טיפולן של הרשויות המקומיות בבני נוער מנותקים ממסגרת לימודים, דוח מבקר המדינה על הביקורת בשלטון המקומי לשנת 2013, עמ' 3.

אמנון כהן: אנחנו קיבלנו את הדוח ביום רביעי בשבוע שעבר וכבר הוועדה שמה את הנושא על סדר היום של הוועדה.

אמנון כהן: אני רוצה גם לשבח את מנהלת הוועדה על כך שבהתראה קצרה הביאה לדיון הזה.

אמנון כהן: אמרתי לה שנושא של נוער ושל נוער מנותק קרוב לליבנו, לליבם של חברי הכנסת, ולכן שמנו את הנושא הזה מיד מיום רביעי להיום.

אמנון כהן: יש פה דוח רחב שאנחנו בוודאי נקיים בו דיונים.

אמנון כהן: אנחנו נשלב את הנושאים בסדר היום של הוועדה.

אמנון כהן: הנושא הזה הוא מאוד חשוב.

אמנון כהן: כרגע הזרקור הוא על אותן רשויות מקומיות שהן הגוף המבוקר, אבל אנחנו כחברי כנסת וכוועדה מסתכלים על כך שזוהי בעיה רוחבית של החברה שלנו, של המדינה שלנו, ולכן אנחנו על משרדנו ועל אגפנו צריכים לטפל בבעיה כאובה זו.

אמנון כהן: אם לא נדע לטפל בילדים האלה כשהם עוד צעירים וקטנים נצטרך להשקיע בהם במקומות אחרים ולפעמים לא נוכל לשקם אותם אפילו אם נשקיע המון כסף.

אמנון כהן: טיפלתי גם בוועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא אסירים ושיקומם ועל כך שההגעה לשם היא במדרון חלקלק.

אמנון כהן: לפעמים הממסד לא שם לב לכך שיש המון ילדים והוא לא מצליח להגיע לכל אחד כשכל אחד מהם הוא עולם ומלואו.

אמנון כהן: הדוח מצביע על כשלים ממש קשים ביותר.

אמנון כהן: מבחינתי, אין טיפול בכלל כי אין אינפורמציה, אין ידע ואין ממשק בין הגופים, ולכן הילד הולך לאיבוד גם בתוך העיר.

אמנון כהן: אם הוא לומד בבית-ספר אזורי או בבית-ספר אחר אז בכלל מאבדים אותו כי הוא רשום שם אבל הוא לא מגיע לשם, ואז הוא לא תורם את חלקו למדינה.

אמנון כהן: הוא גם לא מתגייס כי הוא נער בעייתי שלא סיים את הלימודים.

אמנון כהן: הוא הולך לפשיעה קטנה כי הוא צריך לחיות.

אמנון כהן: הוא לא נמצא באף מסגרת.

אמנון כהן: אם אין תעסוקה בגיל כזה שבו הם מאוד סקרנים מהר מאוד אורבים להם ותופסים אותם והם מדרדרים לפשע ולסמים ולדברים הכי שליליים ובוודאי אף אחד לא רוצה לראות אותם שם.

אמנון כהן: תיכף נשמע את עיקרי ממצאי הדוח.

אמנון כהן: אומנם אלו מדובר באותן עיריות ואנחנו נלמד ונראה את התגובות של אותן רשויות מקומיות.

אמנון כהן: עם זאת, אנחנו גם מסתכלים ברמה הרוחבית וממשרדי הממשלה אנחנו נצטרך לקבל תשובות גם לגבי אותן ערים, אבל אנחנו נרצה לשמוע מהם איך הם נערכים ברמה הארצית.

אמנון כהן: אם צריך, אנחנו כמובן כוועדה נרחיב דיון עם שר החינוך, עם מנכ"לית משרד החינוך.

אמנון כהן: אני רואה שכל בוקר הוא קם עם רפורמה חדשה אבל הנוער המנותק שהוא בחצר האחורית בכלל לא על בסדר-היום.

אמנון כהן: לכן, אנחנו כוועדה רוצים לפקס אותו.

אמנון כהן: כוועדה צריך להסתכל גם על אלה שהם לא בכותרות, לא בבגרויות, לא באוניברסיטאות, לא בפסיכומטרי.

אמנון כהן: הילדים האלה בכלל לא יודעים את המושגים האלה.

אמנון כהן: לכן, אנחנו צריכים לפקס ולמקד את המערכת.

אמנון כהן: אנחנו, הכנסת, גוף רגולטורי, אנחנו הריבון ולפעמים אנחנו אומרים למערכת הממשלתית: אדוני, אתה עושה דברים טובים אבל תסתכל גם פה וגם על המקום הזה שהוא לא פחות חשוב לנו.

אמנון כהן: כחברה וכחברי כנסת, ובוודאי גם לחברי הכנסת שהגיעו, חשוב לנו גם הנושא הזה.

אמנון כהן: מבחינתנו, הראייה היא ראייה רוחבית.

אמנון כהן: שמואל גולן, המשנה למנכ"ל ומנהל חטיבה, בבקשה.

<שמואל גולן: בוקר טוב, אדוני היושב-ראש, בוקר טוב לחברי הכנסת ולשאר הקהל פה.

<שמואל גולן: במסגרת העבודה הסדורה שאנחנו עושים, מפעם לפעם אנחנו חוזרים על עצמנו ובודקים את הרשויות המקומיות וכמובן את משרדי הממשלה הרלוונטיים לעניין בתחומים שהם באחריות הרשויות המקומיות, כשחלקם הם תחומים שהם מוניציפאליים, חלקם הם תחומים שהם תחומים בחינוך וברווחה.

<שמואל גולן: הפעם השכלנו להיכנס לסוגיה הזאת של נוער מנותק כאשר אני רוצה רק להעיר לתשומת לב כולם שאנחנו עסקנו כבר בסוגיה הזאת לפחות פעמיים-שלוש.

<שמואל גולן: בעבר הרחוק עסקנו במה שנקרא נשירה והנשרה מבתי-ספר.

<שמואל גולן: היתה תופעה של הנשרת תלמידים.

<שמואל גולן: כאשר היתה תחרות בין בתי-הספר על שכלול הציונים היתה תופעה שסייעו לילדים להיפלט מתוך בתי-הספר בצורה כזו או אחרת.

<יצחק קדמן: היא עדיין קיימת.

<שמואל גולן: הנשרה פחות היום.

<שמואל גולן: יש נשירה אבל פחות יש הנשרה היום, מה שנקרא מוכתבת.

<שמואל גולן: מנסים להעביר אותם לבתי-ספר אחרים אבל זה לא היה כמו בתקופה ההיא, בתקופת שרת החינוך שהיתה כשהם הוציאו הנחיות וגם הכנסת עסקה בזה בצורה מסיבית מאוד בכדי להוציא הנחיות שההנשרה הזאת תרד מהעולם והטיפול יינתן לכל ילד באשר האחריות הניתנת היום על הרשויות המקומיות לדעת איפה כל ילד נמצא.

<שמואל גולן: לכן, אנחנו באנו גם השנה והחלטנו שגם אנחנו הולכים לבדוק את הקבוצה הזאת כיצד העסק הזה מטופל.

<שמואל גולן: ואכן, כמו שאמרת אדוני, אומנם עשינו את זה בשלוש רשויות, אבל המטרה היא כמובן לשקף פה סוגיה שהיא כנראה נמצאת בהרבה מאוד רשויות.

<שמואל גולן: אנחנו לא יכולנו לפקוד את הרשויות ודגמנו את זה בשלושת המגזרים, כי היינו גם במגזר החרדי, על מנת להציף פה כמה סוגיות שראוי שהוועדה תדון בהן וכמובן תטפל בזה.

<שמואל גולן: הטיפול בנוער שלא נמצא באיזושהי מסגרת כמובן חושף אותם להתנהגות עבריינית ולהתדרדרות התנהגותית שהיא כמובן מושפעת לאחר מכן, ולכן חלה החובה על הרשות המקומית, והחובה מוטלת על הרשות המקומית, לאתר נוער כזה, לנסות להחזירם לאיזה מסגרת נורמטיבית שקיימת ולטפל בכלים שנתנו להם על מנת שהאנשים האלה יהיו מחוברים לאיזה מסגרת ולא יסתובבו.

<שמואל גולן: בהגדרה שלנו נוער מנותק הוא כמובן נוער שנשר ממערכת החינוך ולא משולב כרגע בשום מערכת אלטרנטיבית שקיימת כמו קידום נוער או מערכת אחרת שהמחוקק בנה לטובת העניין.

<שמואל גולן: מי שקרא את הדוח, לפי הנתונים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, ואני מתמקד פה לקבוצת הנוער בין 15 ל-17, היום כבר חלק מהרשויות חוק חינוך חובה גם על חל על גיל 18, אנחנו מדברים על כמעט 24,000 נערים ונערות בשנת 2009 שלא עמדו או לא היו באיזה מסגרת נורמטיבית.

<שמואל גולן: 24,000 לפי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.

חנין זועבי: כמה זה היה באחוזים?

<שמואל גולן: זה היה 7% במגזר היהודי כאשר במגזר הערבי זה היה כמעט 17% מתוך סך התלמידים.

<שמואל גולן: בסך הכול היו 24,000 שהם כמובן בכל המגזרים.

<יצחק קדמן: זה הנתון הרשמי בלבד.

<שמואל גולן: כן, כן.

<שמואל גולן: שיעור הנשירה הגדול ביותר הוא כמובן בחטיבות הביניים ובתיכונים כי בלימודי היסוד הנשירה היא נמוכה מאוד.

<שמואל גולן: לגבי משרד הרווחה שמדבר על קבוצת גיל יותר רחבה והוא מסתכל מגיל 13 עד גיל 25 כי גם שילובם בתוך מעגל התעסוקה, מבחינתם יש קבוצה גדולה יותר והיו בדרגות שונות של ניתוק.

<שמואל גולן: כמעט 40,000 צעירים בגילאים האלה של בין 13 לגיל 25 ואני מדבר על שנת 2011 שזה כבר יותר קרוב אלינו.

<שמואל גולן: כמעט 40,000 צעירים שלא היו משולבים בשום מסגרת, לא מסגרת חינוכית ולא מסגרת עבודה ולא כל מסגרת אחרת.

<שמואל גולן: זה מספר גדול מאוד.

<שמואל גולן: לפחות לפי גורמי הרווחה, הם טוענים שכל ה-40,000 האלה זה כאלה שנזקקו לטיפול של מוסדות הרווחה למיניהם.

<שמואל גולן: כמו שאמרתי, בעבר כבר עסקנו בנושא הנשירה וכרגע אני מדבר על הנושא של המנותקים.

<שמואל גולן: הבעיה המרכזית היא כמובן איך יוצרים מנגנון בכדי לאתר את האנשים האלה.

<שמואל גולן: בעבר הרחוק לא היתה אפילו מערכת ממוחשבת בעניין הזה.

<שמואל גולן: המנגנון הזה נבנה בשני אתרים: אתר אחד זה אתר הרשות המקומית ששם מחויבים לבצע מעקב אחרי כל ילד מהגיעו לגיל מסוים.

<שמואל גולן: כלומר, יש היום מערכות ממוחשבות ואין שום בעיה לבצע מעקב אחרי הילדים האלה מול מערכת של משרד החינוך שמזרימה את המידע, גם כולל מידע שמגיע מבתי-ספר כי כמו שאמר אדוני חלק מהתלמידים יוצאים מהמסגרת הרשותית והולכים ללמוד בבתי-ספר אזוריים, בבתי-ספר אחרים, ולכן צריך לבצע איזה מעקב שהוא מחוץ למסגרת הרשותית.

<שמואל גולן: בעניין הזה מצאנו ליקויים והליקויים היו בכל שיטת המעקב.

<שמואל גולן: עוד פעם, אנחנו מתמקדים במקרה ואני לא רוצה לרדת פה לפרטים לגבי שלושת הרשויות.

<שמואל גולן: צריך לבצע בדיקה.

<שמואל גולן: קודם כל, מנהלי בתי-ספר צריכים לדווח על ילדים שנעדרים או לא מגיעים.

<שמואל גולן: לאחר מכן, צריך לבצע מעקב של יומני נוכחות.

<שמואל גולן: יש שלושה מנגנונים שעוסקים בעניין הזה.

<שמואל גולן: המנגנון שאמור לעשות את זה זה הקב"סים או הקב"סיות, תלוי באיזה מקומות אנחנו מדברים.

<שמואל גולן: הם צריכים לבצע פיקוח ובקרה, לראות את יומני הנוכחות ולאתר שם ילדים שיש להם נשירה סמויה כפי שאנחנו קוראים לזה.

<שמואל גולן: כלומר, הם לא עזבו את בית-הספר, הם אומרים שהם בבית-הספר, אבל הם נעלמים מפעם לפעם וכל אחד הולך לעיסוקו הוא.

<שמואל גולן: צריך לזהות את הנערים והנערות האלה ולהתחיל לטפל בהם.

<שמואל גולן: זה הדבר הראשון שמצאנו שלפי דעתנו היה לקוי וחייב לעסוק בעניין הזה.

חנין זועבי: האם הנתונים האלה עוברים רק למשרד החינוך או שגם לרשות?

<שמואל גולן: לא, לא.

<שמואל גולן: בדקנו בשלוש רשויות מקומיות.

<שמואל גולן: בשלוש הרשויות המקומיות האלה יש לנו את הדגימה בתוך הרשויות.

<שמואל גולן: הדגימה אומרת כמה ילדים היו בכל מקום שנעדרו או שלא היתה הלימה בין ילדים שהיו רשומים או היו צריכים ללמוד או לא מצאו אותם וכד'.

<שמואל גולן: אבל עוד פעם אני אומר, שלושת הרשויות האלה במקרה נפלו במדגם.

<שמואל גולן: זה לא אומר שהתופעה הזאת לא קיימת בבתי-ספר אחרים, ואנחנו יודעים שהיא קיימת גם ברשויות אחרות וצריך להתייחס לדבר הזה.

<שמואל גולן: זאת הבעיה הראשונה של מעקב או מעקב שוטף אחרי כל התלמידים.

<שמואל גולן: לזה צריך כמובן להוסיף את מה שאמרנו קודם של לומדים שיוצאים מחוץ למסגרת הרשותית, יוצאים החוצה.

<שמואל גולן: במקרה, אם תסתכלו בדוח שם, גם באשדוד וגם בפתח-תקווה יש קבוצה גדולה מאוד של נערים ונערות שיצאו מתוך המסגרת הרשותית, למדו בבתי-ספר מחוץ למסגרת הרשותית.

<שמואל גולן: קיימת פה בעיה של העברת אינפורמציה בין בתי-הספר.

<שמואל גולן: הבעיה היא פחות פחותה.

<שמואל גולן: כמי שיודע, נער או נערה שהולכים ללמוד ברשות מקומית אחרת, הרשות ההיא מיד הולכת להתחשבן עם הרשות ששלחה את הכסף.

<שמואל גולן: הכסף הוא הדבר שמיד מקפיץ ויודע ויודעים.

<שמואל גולן: אבל אנחנו לא מצאנו שמישהו בכלל בודק את העניין הזה.

<שמואל גולן: מי שמשלם את הכסף משלם את הכסף, אבל מי שכמובן צריך לבצע מעקב ואם התלמידים האלה אכן הגיעו לשם או לא הגיעו לשם, לא בצעו בדיקה בעניין הזה.

ג'מאל זחאלקה: יש כאלה שהולכים לבתי-ספר שהם לא של משרד החינוך.

<שמואל גולן: כן.

ג'מאל זחאלקה: גם זה נופל מהסטטיסטיקה.

<שמואל גולן: תפקיד הרשות המקומית שהילד גר בה זה לעקוב אחרי הילד הזה.

<שמואל גולן: יש כאלה שאין איזון מבתי-הספר.

<שמואל גולן: אני אומר, אתה יכול לקבל פעם אחת מידע מתוך בתי-הספר, אמור לקבל מתוך בתי-הספר, אבל יחד עם זאת, מול זה צריכה להיות בדיקה של הרשות המקומית כי להם יש רשימה של כל התלמידים בגילאים כאלה וכאלה וצריך לחפש אותם.

אמנון כהן: בתי-הספר החרדיים מופיעים פה?

<שמואל גולן: כן, כן.

<שמואל גולן: עשינו גם בבתי-ספר חרדים באשדוד ועשינו את זה גם כמובן במגזר.

<שמואל גולן: אמרתי שעשינו את שלושת המגזרים ובדקנו אותם.

אורית סטרוק: מה זה שלושת המגזרים?

<שמואל גולן: המגזר החילוני, המגזר החרדי והמגזר הערבי.

אורית סטרוק: בחמ"ד, בממלכתי-דתי, בדקתם?

אמנון כהן: זה בממלכתי.

<שמואל גולן: זה היינו הך מבחינתנו.

<שמואל גולן: אנחנו מכניסים אותו למגזר אחד.

<שמואל גולן: אולי לא קוראים לזה מגזר.

אורית סטרוק: זה לא אותו דבר וזה לא אותן תופעות.

אורית סטרוק: אני אדבר על זה.

<שמואל גולן: אנחנו מצאנו ליקויים בדיווח של מנהלי בתי-הספר, מצאנו ליקויים בבדיקת יומני נוכחות, מצאנו ליקויים של קב"סים שצריכים לעשות פעילות של ביקורי בית, להתחיל לחפש את הילדים האלה ולנסות להחזיר אותם לתוך המערכת - כמות גדולה מאוד של נערים ונערות שלא ביקרו אותם.

<שמואל גולן: הדבר הזה כמובן נובע, בין היתר, מהעובדה שיש עומס גדול מאוד על הקב"סים והקב"סיות ברשויות המקומיות.

<שמואל גולן: אנחנו רואים פה קב"סים בחלק מהמקומות שמטפלים ב-2,000 - 2,500 תלמידים.

<שמואל גולן: לא כולם נעדרים כמובן, אבל רק לחפש ולעקוב אחרי זה זה כנראה עומס גדול מאוד.

<שמואל גולן: אחד התפקידים שגם מוטלים עליהם אם הם לא בבתי-ספר זה גם ללכת לסביבה הטבעית שלהם.

<שמואל גולן: קרי, למקומות שהם מסתובבים.

<שמואל גולן: פעם היה נהוג לשבת על הברזלים, היום כנראה לא יושבים על הברזלים אלא יושבים במקומות אחרים.

ג'מאל זחאלקה: ברזלים אין.

<שמואל גולן: אין ברזלים, לקחו את כל הברזלים.

<שמואל גולן: אבל יש מקומות, הם מסתובבים היום בגנים.

<שמואל גולן: יש את התופעה של השתייה שאנחנו מכירים אותה מדוחות אחרים שהצגנו אותם פה שהיא כמובן נעשית בגנים ציבוריים והקב"סים והגופים שעוסקים בעניין שתיכף אזכיר אותם צריכים לטפל בדבר הזה.

<שמואל גולן: אמרנו שישנם שלושה גופים שאמורים לטפל.

<שמואל גולן: הקבוצה הראשונית שנמצאת היא כמובן קבוצת הקב"סים שעליהם מוטל העול של הפיקוח או בקרה והאיתור של כל הילדים האלה.

<שמואל גולן: הקבוצה השנייה שנמצאת בתחום הרשות המקומית ששייכת גם כן למערכת החינוך זה קידום נוער.

<שמואל גולן: קידום נוער זאת מערכת שנוצרה לצורך טיפול בקבוצת ילדים שיוצאים מתוך מסגרת הלימודים הרגילה והיא צריכה לתת תשובה לכאלה שלא רוצים כל כך ללמוד או לפחות רוצים להיות משולבים או צריכים להיות משולבים באיזה מערכת.

<שמואל גולן: חלקם זה כאלה שגם עובדים וגם לומדים.

<שמואל גולן: לקידום הנוער הזה יש את הכלים איך לאתר אותם, להביא אותם למפגשים אחת לשבוע, פעמיים בשבוע, בכדי שיהיה מגע עם הילדים האלה וידעו בדיוק מה עושים.

<שמואל גולן: גם שם מצאנו ליקויים שהמערכת הזאת לא עובדת.

<שמואל גולן: הקבוצה השלישית היא כמובן קבוצת הרווחה, עו"ס נוער וצעירים שמתפקידו לטפל בכל הקבוצה הזו.

<שמואל גולן: בדרך כלל היא יכולה לתת תמונת מצב דרך הטיפול שעושים בתוך המשפחות בכדי לדעת איפה הנוער הזה מסתובב ולהשלים את התמונה לקב"סים ולהשלים את התמונה לקידום נוער במידה והדבר הזה לא קיים.

<שמואל גולן: הדבר השני זה כמובן אחרי שאיתרת, והיו בזה ליקויים, צריך לעשות טיפול.

<שמואל גולן: אנחנו מצאנו ליקויים בטיפול, גם איחור בתחילת הטיפול ויש דוגמאות בתוך הדוח, וגם בטיפול רציף.

<שמואל גולן: נוער כזה - אם יצרת איתו מגע ואתה כבר מביא אותו לאיזה מסגרת נורמטיבית, אבל אם אתה לא עוקב אחריו ואתה לא במגע איתו אז הוא חוזר לסורו והוא הולך לאיפה שהוא רוצה ללכת.

<שמואל גולן: אני רוצה להגיד לכם שבעניין הזה משרד מבקר המדינה בודק עכשיו תופעה שבמידה מסוימת אולי שייכת גם פה וזו התופעה של זנות של קטינים.

<שמואל גולן: הדבר הזה מזעזע.

<שמואל גולן: אנחנו מתחילים עכשיו להתעסק עם העניין הזה וכשנגמור את הדוח כמובן שאנחנו נציג אותו.

<שמואל גולן: זה רק מראה לאיפה הנערים והנערות האלה עלולים להידרדר.

<שמואל גולן: יש כמובן גם עמותות חיצוניות כמו על"ם והיל"ה שמטפלים בזה, אבל המערכת השלטונית היא זו שצריכה לטפל.

<שמואל גולן: אמרתי, טיפול רציף, איחור בתחילת הטיפול ושילוב הטיפול עם מחלקות הרווחה.

<שמואל גולן: בדרך כלל הטיפול הוא לא רק טיפול אישי בילד, בנער או בנערה, אלא גם טיפול בסביבה התומכת שלו.

<שמואל גולן: הורים לפעמים לא יודעים איפה הילדים שלהם, הורים לפעמים לא מסוגלים להשתלט על הילדים שלהם, וכמובן כל מה שמחייב אותם זה ביקורי עו"ס שצריכים להיות בבית, להביא את כל האינפורמציה הזאת.

<שמואל גולן: הבעיה העיקרית היא שתמיד אנחנו מוצאים אותה זה שיתוף הפעולה בין כל שלושת הגורמים האלה.

<שמואל גולן: אין העברת מידע בין שלושת הגורמים האלה.

<שמואל גולן: למרות שלפעמים לפחות שני גופים הם גופים של הרשות המקומית אין העברת מידע, אין שיתוף פעולה.

<שמואל גולן: אנחנו נמצאים כבר בדור של מחשבים, נמצאים בדור שיכולים כבר להעביר אינפורמציה וחלק מהדברים.

<שמואל גולן: לצערנו, מצאנו בחלק מהמקומות שאין העברת מידע והדבר הזה כמובן פוגע.

חנין זועבי: בין מי למי אין העברת מידע?

<שמואל גולן: בין הרווחה לבין החינוך לבין הקב"סים, בין מי שאמורים לטפל בסוגיה הזאת.

<שמואל גולן: לפעמים טיפול מתחיל בזה שהקב"ס מנסה להחזיר אותו לאיזה מסגרת נורמטיבית ולא מצליח, ואז זה כמובן צריך לעבור או לקידום נוער או למחלקת הרווחה או השירותים החברתיים בתוך הרשות המקומית.

<שמואל גולן: אין העברת אינפורמציה מושלמת בעניין הזה, ולכן מוצאים גם ילדים שבסופו של דבר לא מגיעים אליהם, לא מוצאים אותם.

<שמואל גולן: הדבר הזה חמור מאוד.

<שמואל גולן: הדבר הזה הוא מאוד מאוד חשוב.

<שמואל גולן: התופעה הזאת מתוך ההיכרות שלנו של השלטון המקומי היא קיימת בהרבה מאוד רשויות, בכל המגזרים, וצריך לתת את הדעת איך אנחנו יותר מהדקים את הפיקוח והבקרה והטיפול בתחום הזה.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: נציגי באקה אל גרביה הגיעו?

<מורסי אבו מוך: הגענו.

<מורסי אבו מוך: צר לנו שהגענו באיחור אבל הבנתי שהאדון שדיבר היה ממשרד מבקר המדינה.

<מורסי אבו מוך: נראה לי שעל-פי הדוח אתם צריכים מישהו שיבקר אתכם.

אמנון כהן: הבנתי.

אמנון כהן: קודם כל, למה איחרת?

אמנון כהן: אני מבקר אותך שאיחרת.

<מורסי אבו מוך: אני מתנצל על האיחור.

אמנון כהן: תודה, תיכף ניתן לכם לדבר.

<שמואל גולן: אני חייב להעיר פה, אם כבר העירו, גם במגזר החרדי וגם במגזר הלא יהודי יש בעיה שצריך לתת את הדעת בעניין הזה שברוב המקומות האלה מצאנו קב"סיות והקב"סיות - חלק מהתפקידים המוטלים עליהן זה בין היתר לעשות סיור בשטח וביקורי בית ובחלק מהמקומות התרבות אינה מאפשרת לעשות את הדבר הזה.

<שמואל גולן: אי-אפשר להגיד לקב"סים בבאקה אל גרביה לצאת בשעה שמונה-עשר בלילה ולחפש את הנערים האלה שמסתובבים באיזשהו מקום, וצריך לתת את הדעת איך עושים את זה.

אמנון כהן: גם עו"סים.

<שמואל גולן: עו"סים, סליחה.

באסל גטאס: אתם מבדילים בין ילדים נושרים לילדים מנותקים?

<שמואל גולן: זה היינו-הך.

<שמואל גולן: ילד שנושר צריך לטפל בו.

באסל גטאס: יש הפרדה ברורה.

באסל גטאס: לא בהכרח הילד הוא מנותק, הוא הולך לעבוד.

באסל גטאס: מה אחוז המנותקים מסך הכול הנושרים?

<שמואל גולן: אנחנו נתנו פה נתונים רק של מנותקים.

<שמואל גולן: כלומר שלא נמצאים בשום מסגרת.

באסל גטאס: אלה לא עובדים ולא לומדים.

<שמואל גולן: כן, בדיוק - שאין מידע.

<שמואל גולן: יכול להיות שהם עובדים בלי שאף אחד ידע איפה הם.

<שמואל גולן: לא יודעים עליהם.

אמנון כהן: הם עובדים לא מוסדר, בלי תלושים.

אמנון כהן: לא רשומים באף מקום.

אמנון כהן: הם עובדים במוסך או בשוק שם.

<יצחק קדמן: הסיפור הזה עם עבודה נגמר מזמן.

<יצחק קדמן: יש חוק חינוך חובה עד כיתה י"ב.

<יצחק קדמן: אין עובדים.

<יצחק קדמן: מה זה הדברים האלה?

<יצחק קדמן: אסור להם לעבוד, הם צריכים להיות בבית-ספר.

באסל גטאס: הקב"סים אחראים על עניין ההיעדרות או הנשירה.

באסל גטאס: העניין הוא עם האחרים, עם עובדים סוציאליים.

אמנון כהן: יש קידום נוער, עירייה.

אמנון כהן: כמובן שמשרד החינוך ומשרד הרווחה יענו רוחבית לדברים ויתייחסו ספציפית לאותן רשויות.

אמנון כהן: אנחנו רוצים לראות את הממשק, את החיבור, את האיתור.

<עירית ורונין: אדוני, גם מרכז השלטון המקומי נמצא כאן ואנחנו נשמח.

אמנון כהן: כן, אתם תעדכנו את הוועדה מה קורה בערים השונות.

אמנון כהן: חשוב לנו לדעת כי החיבור הוא מאוד מאוד קריטי בממשק הזה.

אמנון כהן: בעידן של טכנולוגיה ומחשבים אנחנו יכולים באמת לעשות עבודה טובה.

אמנון כהן: תיכף נשמע אתכם.

אמנון כהן: חברת הכנסת אורית סטרוק, בבקשה.

אורית סטרוק: תודה, אדוני היושב-ראש, אדוני המבקר, אני מבקשת להרחיב הרבה את היריעה מעבר למה שהדוח סקר כי אני חושבת שהדוח עלה על קצה קרחון של בעיה עצומה שיש לנו במדינת ישראל של נוער נושר ונוער שמתנתק.

אורית סטרוק: אדוני המבקר, אם דיברת כאן על עניין ההנשרה אני מכירה תופעה הפוכה שמאוד הייתי מבקשת שתבחנו אותה ותבדקו אותה.

אורית סטרוק: אני מכירה תופעה של נשירה סמויה.

אורית סטרוק: כלומר, של הרבה מאוד בני נוער שלא לומדים ומכל מיני סיבות מתנתקים מהמערכת הבית-ספרית, אבל לא מדווחים על זה.

אורית סטרוק: אתה יודע למה לא מדווחים על זה?

אורית סטרוק: כסף, פשוט מאוד כסף.

אורית סטרוק: כמה הכסף הזה שווה?

אורית סטרוק: אם תיקח את כמות בני הנוער של הנשירה, ולא רק הנשירה המדווחת אלא הנשירה גם הסמויה, תכפיל אותה בכסף שמגיע לכל תלמיד, שאנחנו, מדינת ישראל, החלטנו לתת לתלמיד הזה אתה תגיע למאות מיליוני שקלים בשנה.

אורית סטרוק: מאות מיליוני שקלים בשנה האלה - אם היו עושים בהם את השימוש המושכל הם היו צריכים להשתמש בהם כדי לעזור לילדים האלה.

אורית סטרוק: הרי אם הילדים האלה נושרים ומתנתקים זה בגלל שיש להם בעיה.

אורית סטרוק: לפעמים יש להם בעיה של טראומה שהם חוו, יש להם לפעמים בעיה נפשית כזו או אחרת, לפעמים יש להם בעיה של קשיי למידה כאלו ואחרים, או משפחתית, או כל דבר אחר והמערכת לא נותנת לזה מענה.

אורית סטרוק: היא לוקחת את הכסף של הילד הזה והיא מזרימה אותו לתוך המערכת הבית-ספרית הכללית ושם עושים עם זה מה שהם רוצים והילד לא מקבל את המענה שלו.

אורית סטרוק: אם להורים יש אפשרות וההורים רואים את הילד במצוקתו הם בעצמם יוציאו את הכסף הזה ונקלעים למצבים שהורים לא יכולים לעמוד בהם מבחינת היקף ההוצאות.

אורית סטרוק: ואם להורים אין אז הילד באמת זרוק לגמרי.

אורית סטרוק: אגב, גם אם יש להם הוא זרוק כי האם ההורים הם אנשי מקצוע, האם הם יודעים איך לטפל בילד במצבים כאלה?

אורית סטרוק: הדבר הזה הוא צריך לבוא על תיקונו.

אורית סטרוק: לא יעלה על הדעת שמדינת ישראל חוקקה חוק חינוך חובה והשקיעה כספים בכל העניין הזה ובסופו של יום הילדים מדרדרים לפשע, לסמים, למצבים נפשיים קשים ואין מענה.

אורית סטרוק: לכן, אני חושבת שמה שאנחנו צריכים לחתור אליו זה - ראשית, דוח יותר מקיף.

אורית סטרוק: אני יכולה להגיד מהמערכת שאני מכירה, אולי לא יאהבו לשמוע את זה מתוך המערכת של החינוך הממלכתי דתי, אני מניחה שזה חובק עולם.

אורית סטרוק: אני מכירה את הדבר הזה.

אורית סטרוק: בחינוך הממלכתי-דתי, אני חושבת שגם בחרדי, ילד בכלל לא צריך להיות במצב של טראומה קשה ולא במצב משפחתי קשה ולא במצב לימודי בעייתי.

אורית סטרוק: מספיק, אדוני היושב-ראש, ואתה מכיר את זה כמוני, שהוא יחליט למשל שהוא לא שם ציצית, שהוא מדליק את האור בשבת, וכבר אין לו מקום בבית-הספר.

אורית סטרוק: יפרישו אותו החוצה כי הוא מקלקל את כולם.

אורית סטרוק: מה קרה?

אורית סטרוק: אז הוא החליט לא לשים ציצית, אז מה?

אורית סטרוק: אז לא מגיע לו טיפול?

אורית סטרוק: ה- 10,000 שקל שמדינת ישראל החליטה להשקיע בילד הזה הם כבר לא?

אורית סטרוק: אני אומרת פה דברים קשים שאולי לא יאהבו לשמוע במערכת שלי, אבל אני רוצה שגם על המערכת שלנו יעשו את הביקורת הזו כי אלו דברים איומים ונוראים.

אורית סטרוק: ילדים נפלטים החוצה בגלל שיש להם שאלות על אמונה והם מוצאים את עצמם בחוץ ברחוב.

אורית סטרוק: בחינוך החרדי זה פי כמה וכמה, אדוני היושב-ראש.

אמנון כהן: גם לשם ניכנס.

<שמואל גולן: אנחנו נכנסנו.

אורית סטרוק: אני לא יודעת מה קורה במקומות אחרים, אבל כל הילדים חשובים.

אמנון כהן: אין בעיה.

אמנון כהן: אנחנו נשמור על הילדים שלנו, על דור העתיד של עם ישראל.

אמנון כהן: אנחנו נטפל בו.

אורית סטרוק: אנחנו צריכים לבקש ממשרד החינוך להציג לנו תוכניות איך הם משתמשים בדיוק בתקציבים האלה - ואם הם רוצים, שיוסיפו.

אורית סטרוק: אנחנו נשמח שיוסיפו, אבל לפחות במאות מיליונים האלה משתמשים - כדי קודם כל למנוע את הנשירה בתוך בית-הספר.

אורית סטרוק: אם אפשר לתת לבית-הספר את הכלים המקצועיים לטפל בילדים כאלה.

אורית סטרוק: בשביל זה לא מספיק מורה, גם לפעמים לא יועץ.

אורית סטרוק: אולי צריכים אנשי מקצוע באיכות אחרת.

אורית סטרוק: אם אי-אפשר בתוך בית-הספר אז במסגרת צמודה לבית-הספר שמשקמת ומחזירה בסופו של יום לבית-הספר.

אורית סטרוק: אבל שלא יבואו אחר כך ויגידו לנו שקמות כל מיני מסגרות שיקומיות, באים ואומרים שאין תקציב או נותנים להם ברוב טובם כמה מיליוני שקלים בודדים כאשר כל מאות המיליונים האלה נשפכים סתם לתוך בתי-הספר והילדים מוזנחים.

אורית סטרוק: זה מה שהייתי רוצה לבקש - שנרחיב פה את היריעה בעניין הזה.

אמנון כהן: תודה, בעזרת השם.

אמנון כהן: נשמע את הדיון ולפי זה נדע איך להתקדם.

אמנון כהן: אדוני, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהנושא מאוד חשוב והשלכותיו אינן מתמצות באותם 7% של נערים שלא עבדו ולא למדו ומשפחותיהם ובסביבתם הקרובה באוכלוסייה היהודית, ולא רק ב-17% בציבור הערבי בגילאים שלך 15 עד 17.

ג'מאל זחאלקה: 17% זה מספר נוראי והוא לא נתפס.

אמנון כהן: זה מה שיודעים, בלי סמוי.

ג'מאל זחאלקה: אני לא יודע אם סמוי או לא.

ג'מאל זחאלקה: אני מתאר לעצמי שהמספרים לא רחוקים מהמציאות בהגדרה הזאת.

ג'מאל זחאלקה: יש כאלה שהולכים ללמוד ולא לומדים, יש כאלה שרשומים בעבודה ולא עובדים.

ג'מאל זחאלקה: ילד בגיל זה שהולך לעבוד זה בעיה קשה, זה לא הישג עצום.

ג'מאל זחאלקה: יש בעיות גם אצל העובדים וגם אצל הלומדים.

ג'מאל זחאלקה: 17% - אלה מספרים מאוד גדולים והשפעתם היא על כל החברה.

ג'מאל זחאלקה: מתוך ראייה אפילו פנים מול פנים עם אותן קבוצות נוער אני יכול להעיד שיש בעיה שמהנוער הזה בקבוצה הזו דווקא מתחילה העבריינות כאשר המאפיה והפשע המאורגן.

ג'מאל זחאלקה: יש פשע מאורגן בכל הארץ.

ג'מאל זחאלקה: יש חדשות, יש ארגוני פשע מסודרים מאוד.

ג'מאל זחאלקה: פעם הם היו צדים אותם ועכשיו הם עומדים בתור להצטרף.

ג'מאל זחאלקה: יש מבחני קבלה לארגוני הפשע ועכשיו צריך לקבל החלטה או שבונים בתי-סוהר ומשקיעים כפי שבאו הצעות בכנסת להשקיע עוד ועוד כסף בבתי-סוהר או שמטפלים בנוער הזה.

ג'מאל זחאלקה: כל גרוש שמושקע בנוער הזה יחסוך מיליונים אם עושים את החשבון הכלכלי של ההשקעה.

ג'מאל זחאלקה: חבל מאוד שזה החשבון במשרד האוצר.

ג'מאל זחאלקה: אפילו מבחינה כלכלית, לא מבחינה אנושית, אתה משקיע כאן בהצלת הנוער הזה מהדרדרות לעבריינות וסמים וכו' ואתה פשוט חוסך המון.

ג'מאל זחאלקה: אתה מקטין מאוד את הנזק לחברה.

ג'מאל זחאלקה: תאר לעצמך יישוב שבו יש 17% מהנוער הזה מה הם יעשו בחברה?

ג'מאל זחאלקה: רובם יגדלו להיות טובים, אבל חלקם יקלקלו את כל החברה.

ג'מאל זחאלקה: לכן, מדובר בבעיה שהיא לא בשוליים, לא מנותקת.

ג'מאל זחאלקה: הם מנותקים אבל הבעיה היא לא מנותקת מהחברה.

ג'מאל זחאלקה: לכן, ההשלכות הן אדירות בעניין הזה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שטוב שמבקר המדינה ביקר.

ג'מאל זחאלקה: זה לא עניין בכלל של באקה אל גרביה, אשדוד ואשקלון, זו בעיה ארצית.

ג'מאל זחאלקה: הדיוק הקטן מה עשו פה ושם הוא לא חשוב, זה גובל אפילו מבחינתי ברכילות.

ג'מאל זחאלקה: זה לא הבעיה, הבעיה היא שיש כאן בעיה מערכתית וצריך טיפול מערכתי.

ג'מאל זחאלקה: מתברר שיש חוסר כאן.

ג'מאל זחאלקה: הרשות צריכה לחשוב כיצד לפתור את הבעיות שהמבקר הצביע עליהן, זה העניין.

ג'מאל זחאלקה: זה תפקידה של הוועדה – תן לי פתרון לתיאום כי יש בעיה קשה מאוד של תיאום, וגם תקציב.

ג'מאל זחאלקה: לאן הולך הכסף של נוער בסיכון?

ג'מאל זחאלקה: אני לא יודע מה החפיפה כאן בעניין הזה.

אמנון כהן: תיכף נשמע את משרדי הממשלה.

אמנון כהן: מר קדמן, בבקשה.

<יצחק קדמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

<יצחק קדמן: קודם כל, אני באמת רוצה להודות לך שרק יצא הדוח וכבר עשיתם ישיבה בנושא הזה.

אמנון כהן: בהוראתי.

<יצחק קדמן: זה ראוי לכל שבח כי בדרך כלל הנושאים האלה נדחקים לשוליים ולא ממהרים לעסוק בהם.

<יצחק קדמן: אני גם משבח מאוד את משרד מבקר המדינה שבשנים האחרונות, ואני יודע מניסיוני, שם דגש מאוד מאוד מסיבי על בעיות חברתיות ועל בעיות של ילדים ונוער.

<יצחק קדמן: אין כמעט דוח של מבקר המדינה בשנים האחרונות שלא עוסק בנושאים האלה, ועל כך באמת הם ראויים לכל שבח.

<יצחק קדמן: אני רוצה לומר כמה דברים.

<יצחק קדמן: קודם כל, בל נשגה באשליות שמדובר בשלוש רשויות מקומיות בעייתיות.

<יצחק קדמן: זה מייצג בהחלט את מה שקורה גם במקומות אחרים.

<יצחק קדמן: שנית, המספרים שאנחנו כבר שנים שומעים אותם - יש כבר כמה שנים שזה כל הזמן 24,000 נושרים, לא זז לא ימינה לא שמאלה.

<יצחק קדמן: אחד לא נוסף, אחד לא יורד.

<יצחק קדמן: כל הזמן תשמעו בשנים האחרונות שיש 24,000 נושרים - איזה מספר מיתולוגי.

<יצחק קדמן: למספר הזה אין שום קשר למציאות.

<יצחק קדמן: המספרים האלה בדרך כלל מושגים מהשוואת קבצים, נרשמו, לא נרשמו.

<יצחק קדמן: אין להם שום קשר למה שקורה בשטח.

<יצחק קדמן: אני כבר ביקשתי ממשרד החינוך.

<יצחק קדמן: אגב, אני מכיר את חיים ואת אילן ואת האנשים הטובים מאוד שיושבים שם.

<יצחק קדמן: לא יכול קב"ס לטפל ב-2,000 ילדים, גם לא ב-200 ילדים.

<יצחק קדמן: מי שמספר סיפור כזה לא יודע מהי עבודת הקב"ס והוא לא מבין שזה בלתי אפשרי.

<יצחק קדמן: מה שצריך היה לעשות זה מספר פעמים בשנה באמצעות מערכת סוקרים להיכנס פיזית לבתי-הספר ולהגיד: בבקשה, אני רוצה לראות יומן נוכחות.

אורית סטרוק: לא להשאיר את זה למנהלים שהם אינטרסנטים.

<יצחק קדמן: בדוח שלכם יש בתי-ספר שאין יומני נוכחות בכלל אז איך אתה יכול לדעת כמה נושרים יש לו.

<יצחק קדמן: אני לא יודע כמה אנשים נכחו.

<יצחק קדמן: מוכרחים להיכנס בשטח כמדגם.

<יצחק קדמן: לא לכל הארץ, תעשו מדגם מייצג של הרבה יותר משלוש רשויות.

<יצחק קדמן: בואו ניכנס לשטח ונראה.

<יצחק קדמן: את חטאיי אני מזכיר היום.

<יצחק קדמן: אני את הקריירה שלי התחלתי בעבודה סוציאלית.

<יצחק קדמן: לפני הרבה שנים הייתי עובד סוציאלי בבית-ספר.

<קריאות: את זה צריך להחזיר, זה חובה להחזיר.

אורית סטרוק: בדיוק זה מה שצריך להחזיר וגם לא לתת למנהלים - - -

<יצחק קדמן: זה היה בית-ספר במועצה אזורית ובמועצה האזורית היה נוף יפה והיה יער ליד בית-ספר.

<יצחק קדמן: אמרו לי: יש קבוצה של תלמידים שבאים בבוקר ואחר כך הולכים ליער.

<יצחק קדמן: יש לנו הסכם ג'נטלמני איתם: אנחנו לא מפריעים להם, הם לא מפריעים לנו, ואתה אל תתערב.

<יצחק קדמן: אל תהיה לי פה עובד סוציאלי ותתחיל לדחוף את האף שלך.

<יצחק קדמן: אמרה חברת הכנסת סטרוק באופן אמיץ ונכון, חלק מזה זה עניין כספי וחלק מזה זה גם לא עניין כספי.

<יצחק קדמן: רוב הילדים שנושרים הם ילדים שלא נכנסים למשבצת בדיוק והם לא מרובעים.

<יצחק קדמן: אלו יכולים להיות ילדים עניים מאוד, אלו יכולים להיות ילדים עם בעיות התנהגות, ילדים עם הישגים לימודים נמוכים.

<יצחק קדמן: לא רוצים אותם שם, אל תבואו לקלקל את המיצ"ב ואת הסטטיסטיקה של בית-הספר.

<יצחק קדמן: לא רוצים אותם.

<יצחק קדמן: בשנה האחרונה לפי דיווחים של משרד החינוך הקב"סים טיפלו למעלה מ-86,000 ילדים.

<יצחק קדמן: איך המספר הזה מסתדר עם 24,000 נושרים?

<יצחק קדמן: הרי זה הבלוף כאן.

<יצחק קדמן: אז נכון, יגידו לי: זה גם כאלה שעל סף נשירה.

<יצחק קדמן: אבל אנחנו יודעים שזה גם כאלה על סף נשירה.

<יצחק קדמן: בדוח עצמו, אדוני, מופיע שדיווחו על ילד חסר בבית-ספר והפגישה הראשונה עם הילד או הילדה היתה אחרי חצי שנה.

<יצחק קדמן: אבוד, אין דבר כזה.

<יצחק קדמן: לא יכול להיות שחצי שנה ילד מנותק ונמצא בחוץ ואתה תתחיל להחזיר אותו לבית-הספר אחרי חצי שנה - אבוד.

<יצחק קדמן: גם בתוך הנשירה יש דרגות.

<יצחק קדמן: יש נשירה ראשונית, יש נשירה עמוקה.

<יצחק קדמן: אי-אפשר לטפל בילד אחרי חצי שנה שהוא נשר מבית-ספר.

<יצחק קדמן: אגב, אני רוצה להסב לתשומת ליבכם, וכתבתי על כך גם למשרד החינוך וגם למשרד הרווחה כבר לפני ארבע שנים, חלק מהילדים הנושרים הם ילדים קורבנות התעללות שמפסיקים להגיע לבית-הספר בגלל מה שעובר עליהם.

<יצחק קדמן: אני מודיע לכם שהיה מקרה באזור נתניה של ילדים שהיו קורבן להתעללות של כת מסוימת.

<יצחק קדמן: למעלה מחצי שנה הילדים לא ביקרו בבית-ספר ואף אחד לא בא לשאול אותם מה קורה.

<יצחק קדמן: פונים אלינו כל הזמן הורים לילדים עם בעיות ומה שמרגיז אותם זה לא שלא מצאו לילד בית-ספר.

<יצחק קדמן: הם אומרים: הילד שלנו כבר חצי שנה לא הולך לבית-הספר, ואולי גם ההורה אשם, אבל אף אחד לא בא לשאול.

<יצחק קדמן: אף אחד לא הרים טלפון איפה הילד נעלם.

<יצחק קדמן: יש ילדים נעלמים במערכת.

<יצחק קדמן: אגב, הם נעלמים גם למערכת הרווחה.

<יצחק קדמן: חלק מהם אומרים: ברוך השם, הוא כבר לא גר פה, עושים וי וסוגרים את התיק.

<יצחק קדמן: הילד נעלם.

<יצחק קדמן: אנחנו מדינה קטנה אבל יש אצלנו שנעלמו מהרדאר של רשויות הרווחה ורשויות החינוך גם יחד.

<יצחק קדמן: אני רוצה לומר מילה אחרונה למרות שזה ברור לגמרי.

<יצחק קדמן: הילדים שנושרים מבית-ספר לא הולכים למכללות ולא הולכים להתנדב בתנועות נוער ולא תמצאו אותם במד"א או בכל מקום אחר.

<יצחק קדמן: הילדים הנושרים נושרים אל הרחוב ואחר כך הם מעורבים בעבריינות.

<יצחק קדמן: הם מעורבים לפי המחקרים של פרופ' יוסי הראל פי כמה בעישון סיגריות, בעישון סמים, בשתיית אלכוהול, בהתנהגות עבריינית פי כמה מאשר ילדים אחרים.

<יצחק קדמן: ברגע שאנחנו מוותרים על ילד כזה אנחנו לא מוותרים עליו לטובת איזושהי אלטרנטיבה חיובית, אנחנו מוותרים עליו לטובת עולם פשע, עבריינות, נחשלות, חוסר יכולת להשתלב בחברה.

אורית סטרוק: הם גם קורבנות נוחים.

<יצחק קדמן: הם גם קורבנות נוחים והוזכר פה יותר מאשר ברמז גם על הפגיעות המיניות.

<יצחק קדמן: אנחנו צריכים להילחם בשיניים.

<יצחק קדמן: אני אסיים בדוגמה שטיפלנו בה בימים האחרונים, הדוח מזכיר גם את העניין הזה.

<יצחק קדמן: יש לי ילדים ששולחים אותם מכל מיני סיבות ללמוד בעיר אחר.

<יצחק קדמן: אגב, יש רשויות מקומיות שלא רוצות אצלן בתי-ספר לחינוך מיוחד ולא רוצות אצלן תלמידים בעייתיים ושהם ילכו ללמוד במקום אחר ולא יקלקלו לנו את הסטטיסטיקה.

<יצחק קדמן: קבוצה של כ-30 תלמידים מעיר לא פשוטה במרחב הגדול של ירושלים נשלחה ללמוד בבית-ספר שהיה מוכן לקלוט אותם בירושלים.

<יצחק קדמן: בשלב מסוים הרשות המקומית החליטה שהיא לא רוצה לשלם להם הוצאות נסיעה.

<יצחק קדמן: כולם היו ילדים ממצב סוציו-אקונומי גרוע ביותר.

<יצחק קדמן: הפסיקו לשלם להם את הוצאות הנסיעה, הילדים הפסיקו ללכת לבית-ספר.

<יצחק קדמן: קיבלנו טלפון מעובדת סוציאלית אכפתית שקשורה לאותו בית-ספר שאמרה: חבל על הילדים האלה.

<יצחק קדמן: מדובר על 250 שקל לחודש.

<יצחק קדמן: אחר כך הם ינשרו, ואדוני אמר מאוד נכון, יתחילו להפעיל תוכנית היל"ה ויתחילו להכין כל מיני תוכניות שיקום כשכל ילד יעלה במקרה הטוב 2,500 שקל.

<יצחק קדמן: חסכנו 250, הוצאנו 2,500 עם תוצאות פחות טובות.

אורית סטרוק: בבתי-הספר הפנימייתיים הבעיה קשה פי כמה כי שם הרשות המקומית בכלל נעדרת מהסיפור.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: בשלב זה נעבור למשרד החינוך ומשם נראה איך הם מתמודדים בתופעה ברמה הארצית.

אמנון כהן: עירית, סגנית מנהלת המינהל, בבקשה.

אמנון כהן: עירית, את גם אגף השח"ר?

<עירית בירן: אני כרגע ממלא מקום של מנהל אגף שח"ר וגם סגנית מנהלת המינהל הפדגוגי.

<עירית בירן: אני רוצה להתחיל בזה שכל הדברים שעלו בדוח המבקר במידה כזו או אחרת ידועים.

<עירית בירן: חלק מהקשיים הם קשיים שאנחנו מתמודדים איתם ומנסים למצוא פתרונות.

<עירית בירן: המהלך הראשון שאנחנו כרגע מנסים ובונים אותו בתהליך הוא חיבור של קידום נוער וביקור סדיר - שתי יחידות, מחלקה ואגף, והופכים אותם לאגף אחד.

<עירית בירן: כדי שלא יהיה צורך לדבר בין גורמים שונים זה יהיה יחידה אחת.

<עירית בירן: התכנון העתידי מדבר על זה שליחידה יהיה ציר אחד שהוא בקרה, מעקב, ואולי נצליח לקבל ולטפל בכל הנתונים בצורה יותר מקצועית.

אמנון כהן: מי יטפל באיתור?

<עירית בירן: האיתור, בהחלט.

<עירית בירן: אנחנו כל הזמן מטפלים באיתור, תיכף אסביר.

<עירית בירן: הזרוע השנייה תטפל יותר לעומק בנושא של מהלכים טיפוליים או כלים שיחזקו את הילדים ויחזירו אותם לתוך המערכות הנורמטיביות, ומי שלא יוכל לתוך מסגרות אלטרנטיבות.

<עירית בירן: גם בנושא הזה נפתחו השנה עוד מספר בתי-ספר תיכוניים במיוחד לאוכלוסיות כמו המגזר החרדי והמגזר הערבי, מה שאנחנו קוראים מח"טים - מרכזי חינוך טכנולוגיים - שהם בתי-ספר יותר קטנים עם יותר משאבים כדי לתת טיפול וליווי יותר עמוק לילדים.

אמנון כהן: מה המיזוג קורה?

<עירית בירן: המיזוג כרגע בימים אלה.

<עירית בירן: ההחלטה היתה עם כניסתה של המנכ"לית החדשה מיכל כהן ואנחנו בימים אלה עובדים ועוסקים בעניין של המיזוג.

<עירית בירן: אני מאמינה שנוכל תוך החודשים הקרובים גם לבוא ולהגיד שיש אגף חדש משותף שמטפל ברצף מלא בתוך המשרד.

<עירית בירן: גם עבודה מול משרד הרווחה.

<עירית בירן: אנחנו בנינו איזשהו מערך של ועדת תיאום בין הצוות של משרד החינוך והמינהל הפדגוגי שאוסף את כל הנתונים של משרד החינוך מול כל היחידות של משרד הרווחה כדי להדק את הקשר בין שני המשרדים במטה.

<עירית בירן: כרגע בהחלטה של שני המנכ"לים אנחנו יורדים לעבודה במחוזות - לבנות צוות תיאום שמנהלי המחוזות אחראים עליו.

<עירית בירן: גם אם יש ילד בודד, אם יש 30 ילדים או אם יש 100 ילדים שצריך לעשות תיאומים בין משרדי ממשלה צריך שהעבודה תהיה מסודרת ובצורה אחראית.

אמנון כהן: למה עד היום זה לא נעשה?

אמנון כהן: למה צריך לחכות לדוח?

<עירית בירן: התהליך התחיל עוד לפני.

<עירית בירן: זה עבודה של שנה, אבל הדוח עוזר לנו.

אמנון כהן: לפני שנה הכול היה דבש?

אמנון כהן: הכול היה בסדר?

<עירית בירן: לא, יש המון בעיות.

<עירית בירן: כל דוח של המבקר הוא רק עוזר ואני מקווה שמה שאנחנו נעשה בשנים הקרובות יהיה יותר טוב ממה שעשינו עד עכשיו.

אמנון כהן: איך השלטון המקומי מתחבר לתמונה?

<עירית בירן: הם שותפים בתהליכים, לפחות ברמת הדיונים של איך לבנות את זה ומה יקרה שם.

<עירית בירן: יהיה מהלך.

אמנון כהן: הרי בסוף זה פר מנהל בית-ספר, פר מנהל אגף החינוך באותה עירייה, פר מחוז, ורווחה וחינוך.

אמנון כהן: הממשקים חייבים לעבוד, אנחנו נמצאים היום בעידן טכנולוגי.

אמנון כהן: איפה החיבור הזה?

אמנון כהן: השלטון המקומי, אתם מחוברים לדיונים האלה?

<עירית ורונין: כן, בהחלט - שולחן עגול

<עירית בירן: הם מחוברים.

אמנון כהן: נראה לי השולחן העגול נהיה כבר - - -

<עירית בירן: במקביל אנחנו עוסקים בריענון חוזר המנכ"ל.

<עירית בירן: אנחנו כותבים חוזר מנכ"ל חדש.

<עירית בירן: חוזר המנכ"ל של הביקור הסדיר הוא ישן מאוד והגיע הזמן שהוא גם יתחדש כי החוק הרחיב את חוק לימוד חובה עד גיל 18 וגם כי שיטות העבודה וכן הלאה השתנו.

<עירית בירן: אני מקווה שנוכל לבוא ולהצהיר בפני הוועדה שיש כבר חוזר מנכ"ל חדש.

אמנון כהן: מתי יהיה חוזר מנכ"ל?

<עירית בירן: הוא עכשיו מול משרד המשפטים להערות ועוד הערות בתוך הלשכה המשפטית ומשרד המשפטים.

<עירית בירן: יש בו היבטים שצריך גם התייחסות של משרד המשפטים והערות של יחידות נוספות.

אמנון כהן: מה יגיד חוזר המנכ"ל החדש?

<עירית בירן: זה מה שאני מנסה להגיע אליו.

<עירית בירן: לתוך חוזר המנכ"ל הכנסנו שני כלים שהיו אבל היו יותר ברמה של המלצה ולא חיוב וזה נושא של ועדות ההתמדה.

<עירית בירן: ועדות ההתמדה מחייבות את הרשות המקומית לקיים מספר פעמים בשנה דיון שבו כל האנשים שנוגעים באוכלוסייה בסיכון שותפים לשולחן אחד.

<עירית בירן: לשולחן הזה מגיעים גם מנהלי בת-ספר, גם עובדים סוציאליים, גם צוות קידום נוער, קב"סים, ומעלים את אותם ילדים שכרגע הם או בסכנת נשירה או נושרים בפועל וכן נמצאה להם או לא נמצאה להם מסגרת, ומלווים את זה לאורך השנים.

אמנון כהן: איך אתם מסתכלים על מה שהציע ד"ר קדמן לגבי מערכת סוקרים בשביל לוודא, עירית?

אמנון כהן: את אומרת שישבו לשולחן עגול והכול בסדר, אבל יש פה עניין של כסף.

אמנון כהן: מנהל בית-ספר לא ימהר לדווח שיש לו נשירה של אחד או של מאה.

אמנון כהן: כל אחד זה כסף, זה אגרה, אפילו אם הילד מבחוץ, וגם שעות לימוד.

אמנון כהן: מבחינתו, הוא והמדינה מתקצבים את המורה.

אמנון כהן: פחות מעניין אם יש עכשיו 24 תלמידים בכיתה או 30 או יותר.

אמנון כהן: הוא אומר: מה אכפת לי אם הוא נשר?

אמנון כהן: אני משלם למורה.

אמנון כהן: פה אני צריך להסתכל איך אתם בודקים שהכסף שהוא מקבל לא הולך סתם לבית-הספר.

יוני שטבון: זה התפקיד של יחידת הקב"סים.

יוני שטבון: יש יחידה שלימה שזה התפקיד שלה.

יוני שטבון: זה לא עובד, היא לא עושה את תפקידה.

יוני שטבון: הם אמורים להגיע.

אמנון כהן: אבל זה לא עובד כרגע.

אמנון כהן: אני שואל בשביל לראות אם אנחנו קולעים לאותו שולחן עגול.

אמנון כהן: בסוף נעשה עוד ארבעה שולחנות עגולים ולא נגיע למטרה.

<עירית בירן: המטרה היא לראות את 100% הילדים.

אמנון כהן: עירית, אני יודע שאתם יודעים הכול ואי-אפשר לחדש לכם כלום.

אמנון כהן: אבל אני צריך להיות פה סנקציה כלכלית.

אמנון כהן: אם תפסתי מנהל בית-ספר שלא דיווח על ילד נושר אז הוא יקבל פחות והוא יצטרך ללכת ולהביא תרומות.

אמנון כהן: אם לא תהיה סנקציה כלכלית זו או אחרת לא תשיגו שום דבר גם אם תשימו מאה קב"סיות.

אמנון כהן: בכל מיני תרגילים הם יגידו: הם בכיתה, הם יצאו בדיוק.

אמנון כהן: הוא יבוא בבוקר ויצביע על נוכחות והוא ילך לפארק או לים.

אמנון כהן: הוא נוכח, הוא בסדר.

אמנון כהן: בשיעור הראשון הוא היה ואחר כך הוא הלך.

אמנון כהן: לכן, צריך לחשוב גם על סנקציות.

אמנון כהן: כולם אינטליגנטיים, כולם עם תואר רביעי ודוקטורים שם.

אמנון כהן: אני כחבר כנסת דואג שאתם תקבלו כסף ומאשר אותו בוועדת הכספים, אבל הכסף לא הולך ליעדו והחוטא זה הקב"ס שלא נתנו לו את הכלים המתאימים ולכן הוא לא עושה את עבודתו.

אמנון כהן: קשה לו.

אמנון כהן: יש עיר שיש בה 2,000 תלמידים נושרים עם שני תקנים, ובאזורים ערביים העובדת הסוציאלית לא יכולה להיכנס בכלל.

אמנון כהן: לא פתרתם את הבעיות האלה.

אמנון כהן: להגיד שיושבים בשולחן עגול במשרדים בכנפי נשרים - זה הכול בסדר, הכול נראה יפה.

אמנון כהן: אבל צריך פה לשתף את השטח.

אמנון כהן: צריך לקחת שני מנהלי בתי-ספר ולראות את המצוקה שלהם, לראות איך הם מתמודדים עם זה.

אמנון כהן: לא הכול אצלכם במשרדים.

אמנון כהן: האם הם יושבים בוועדת היגוי?

אמנון כהן: מנהל בית-ספר שפרש והוא עתיר ניסיון והוא בא ממגזר מסוים ועוד מנהל בית ספר כזה ממגזר אחר יכולים לתת לכם טיפים לבנות את זה נכון ולהסתכל על התמונה הכוללת - שלא יחשבו שהכול אתם יודעים ושכבר חיברתם והכול הולך כמו שצריך אבל הדוח הבא מצביע על דברים אחרים בכלל.

אמנון כהן: האם יש לכם מנהלי בתי-ספר שאתם יושבים איתם.

<עירית בירן: ועדת ההתמדה מתחילה לעבוד בתוך בית-ספר.

אמנון כהן: מה זה ועדת התמדה?

<עירית בירן: זה מה שאני מנסה להסביר.

<עירית בירן: ועדת התמדה אומרת שנציגי הרשות יחד עם נציגי בית-ספר מסתכלים על מאה אחוז הילדים שצריכים ללמוד בבית-ספר מסוים בשכונה מסוימת או ביישוב מסוים.

<עירית בירן: הם צריכים לראות מי נמצא, מי איננו, בוועדת ההתמדה, איזה טיפול הוא מקבל, מה חסר.

<עירית בירן: החסרים או הקשיים עוברים לוועדה יישובית.

<עירית בירן: ראש הרשות הוא הרשם הראשי של כל התלמידים ביישוב מגיל 3 ועד גיל 18.

<עירית בירן: הוא ממנה בדרך כלל את מנהל אגף החינוך או מינהל החינוך והם יושבים בראש ועדת ההתמדה.

<עירית בירן: אליהם מצטרפים אנשים של היישוב וגם של המחוז כדי למצוא את המשאבים לטפל באותם ילדים.

<עירית בירן: מנהל בית-ספר מחויב בדיווח יומי ושעתי במה שנקרא מנב"סנט - יומן דיגיטאלי.

<עירית בירן: ברוב בתי-הספר יש יומנים.

<עירית בירן: אני יודעת שיש בתי-ספר קטנים שעדיין לא מפעילים את זה, אבל הם מחויבים כרגע בהוראות של מנכ"ל להפעיל את המערכות הממוחשבות האלה.

<רעיה צ'מפרליק: החרדים לא משתמשים בשום דבר.

<עירית בירן: תיכף אגיע למגזר החרדי, אני כרגע מדברת על המגזר הממלכתי והממלכתי-דתי.

<עירית בירן: יש הוראות שמחייבות את מנהל בית-הספר.

<עירית בירן: אנחנו חידשנו את הדרישה מהקב"סים השנה כבר בתשע"ד לעשות בדיקת יומנים.

<עירית בירן: זאת אומרת, להיכנס לתוך המערכת הממוחשבת, להוציא את הדוחות.

<שמואל גולן: ראית שלא בדקו את זה.

אמנון כהן: אבל יש מערכות שאין יומנים בכלל.

אמנון כהן: מה יקרה לבית-ספר או לכיתה שלא מציגה יומנים.

אמנון כהן: מורה נכנס לכיתה ויש שני תלמידים ולכן לא כדאי לא לרשום יומן.

אמנון כהן: האם הוא יגיד שהיו שני תלמידים?

אמנון כהן: אין יומן.

אמנון כהן: איך את בודקת שאכן היו תלמידים?

אמנון כהן: מה המחויבות של בית-הספר?

אמנון כהן: ברגע שהוא לא יציג יומן את אומרת: לא מקבל תקציב.

אמנון כהן: אם תגידי דבר כזה מחר יהיו כל היומנים.

אמנון כהן: האם את יכולה להגיד דבר כזה?

<עירית בירן: אני לא יכולה להגיד בצורה סוחפת, אבל כן עשינו.

<עירית בירן: קיזזנו ממנהלים את שכר הלימוד שהם צריכים לקבל תמורת ילדים שלא היו מדיווחים שהיו לנו.

<עירית בירן: זאת אומרת, אני יכולה להגיד לך שהשנה היו ילדים שבפועל למדו במסגרת אחרות ואנחנו קיזזנו בסביבות 400 ילדים את שכר הלימוד מבתי-הספר האלה.

אמנון כהן: עירית, אבל אין יומן בכלל.

<עירית בירן: כשיש לנו אינפורמציה.

<עירית בירן: כשאין אינפורמציה שלא קב"ס הגיע לבית-ספר ומפקח הגיע לבית-הספר ולא מצא יומן, עד שמקימים את היומנים, אנחנו מקימים למגזר החרדי מערך היום של פיקוח ויהיו לבתי-הספר מפקחים כוללים מעבר לכמות הקב"סים שכמו שאתם יודעים לא מספקת.

<עירית בירן: אם היה לנו יותר כוח-אדם שהיה יכול להגיע היינו יכולים לתת תשובה.

אמנון כהן: ביקשתם כוח-אדם?

אמנון כהן: ממי ביקשתם?

<עירית בירן: אנחנו כל הזמן מבקשים תוספות מהאוצר וממשרד החינוך.

אמנון כהן: מנכ"לית המשרד יודעת שחסר לכם כוח-אדם?

<עירית בירן: מנכ"לית משרד החינוך יודעת שחסר כוח-אדם בנושא של קב"סים.

אורית סטרוק: כשאת אומרת שקיזזתם, מה שקיזזתם זה הסכום שהמנהל היה צריך לקבל עבור הילד הזה והוא לא מקבל.

אורית סטרוק: את יודעת מה אתם עושים?

אורית סטרוק: קוראים לזה בעברית "שיטת מצליח".

אורית סטרוק: המנהל אומר: אני אדווח שהוא נמצא, יצליח - יצליח.

אורית סטרוק: לא יצליח - לא יצליח.

אורית סטרוק: הלך על הכסף.

אורית סטרוק: אבל אין סנקציה.

באסל גטאס: גברתי, האם שקלתם יומנים טכנולוגיים?

באסל גטאס: אנחנו בשנת 2014 היום.

באסל גטאס: להסתמך על זה שקצין הביקור בעצמו יגיע ויבדוק את היומנים רק בכדי לדעת מי מהתלמידים הגיע לבית-הספר, זה נשמע משהו שמתאים למה שהיה לפני מאות שנים.

באסל גטאס: אני יודע על חברות ועל יוזמות ואני מקווה שיש כבר בתי-ספר בארץ שברגע שהתלמיד נכנס בשערי בית-הספר הוא נרשם שהוא אכן הגיע.

באסל גטאס: יש משהו משוכלל ואפשר לעשות דיווח בכמה רמות כשהכול אלקטרוני דרך כרטיס התלמיד שלו.

באסל גטאס: זה הרבה יותר זול.

<עירית בירן: תודה רבה על ההמלצה, אנחנו נעביר אותה למשרד החינוך.

<עירית בירן: צריך לבחון גם את העניין של כרטיס חכם כמו במפעל שכל אחד יעביר.

<עירית בירן: אנחנו נעביר את ההמלצה.

באסל גטאס: הוא לא צריך להעביר.

באסל גטאס: הוא רק ייכנס וזה נקלט.

<עירית בירן: במגזר הממלכתי כל בתי-הספר מפעילים יומנים אלקטרונים וזה נמצא.

<עירית בירן: בבית-ספר שלא, מנהל בית-ספר מטופל בעניין.

<עירית בירן: הבעיה שלנו הוא המגזר החרדי.

<עירית בירן: אני עוד פעם אומרת, אנחנו בתהליך.

<עירית בירן: אני מקווה שאנחנו הולכים בכיוון הנכון.

<עירית בירן: אני רוצה להתייחס לנושא של נשירה במגזר הערבי באופן ספציפי.

<עירית בירן: מנכ"לית המשרד ביקשה להקים ועדה לתכנון אסטרטגי.

<עירית בירן: כמו שאתם יודעים, המנכ"לית היא חדשה.

<עירית בירן: היא אמרה שהנושא הזה הוא נושא בוער.

<עירית בירן: אנחנו יושבים בימים אלה, ואני מובילה ועדה שבוחנת את הנשירה במגזר הערבי מדוברי השפה הערבית, ואנחנו מנסים לבנות המלצות.

<עירית בירן: חלק מההמלצות יש גם עבודה קהילתית, חלק מההמלצות הן עבודה תוך בית-ספרית.

<עירית בירן: זה תהליך שאנחנו בונים אותו ואני מקווה שההמלצות שלנו יתקבלו ואנחנו נוכל לצאת לדרך חדשה.

חנין זועבי: האם אפשר לדעת מי נמצא שם בוועדה?

<עירית בירן: בוועדה נמצאים שני מנהלי אגפי חינוך, שלושה קב"סים, מפקח כולל אחד.

חנין זועבי: לא, ממשרד החינוך.

אמנון כהן: מי נמצא מהמגזר?

<עירית בירן: אני מדברת רק על המגזר.

<עירית בירן: שתי בנות שהן לא מהמגזר זה אני ומדריכה שעובדת במחוז צפון במגזר הערבי.

<עירית בירן: אנחנו היחידות שלא דוברות את השפה הערבית במקור.

אמנון כהן: מה את ממליצה?

אמנון כהן: מנהל בית-ספר מסוים אולי?

<עירית בירן: יש מנהל בית-ספר בצוות, מנהל בית-ספר תיכון של ג'סר א-זרקא הוא נציג המנהלים בוועדה במיוחד כי זה יישוב של נושרים גדול.

חנין זועבי: כאשר אנחנו מצביעים על בעיה שהיא בעיה בסיסית ועקרונית אנחנו לא רק מציעים כלים טכניים אלא גם יעד אסטרטגי.

חנין זועבי: עד עכשיו דיברת על כלים טכניים.

חנין זועבי: השאלה שלי, האם יש יעד בתוך משרד החינוך למשל: מול הסטטיסטיקה הזאת אנחנו מתחייבים.

חנין זועבי: התוכנית שלנו היא עוד שנה נגיע ל-10%.

חנין זועבי: צריכים את היעד כי היעד הוא גם המצפן שלפיו את בונה את התוכנית.

אמנון כהן: היא רצתה להגיד את זה בסוף.

<עירית בירן: תוכנית אסטרטגית במשרד החינוך מלווה דרך צוות של יועצים ארגוניים והם מחייבים אותנו לשים גם יעדים מדידים, גם איכותניים, וגם כמותיים.

<עירית בירן: ברגע שהכנת התוכנית תפורסם אז זה יהיה שקוף לכל משתמש.

חנין זועבי: אז עד עכשיו אין.

<עירית בירן: אנחנו יושבים בימים אלה.

אמנון כהן: הם יושבים כרגע לשולחן עגול.

<עירית בירן: הוא לא עגול בכלל, הוא ארוך.

<עירית בירן: אנחנו יושבים חודש, במרץ אנחנו אמורים להגיע ל- - -

אמנון כהן: לקראת שנת הלימודים שתהיו כבר מוכנים.

<עירית בירן: כן.

<עירית בירן: במרץ אנחנו אמורים להגיש למנכ"לית המשרד את המלצות הוועדה.

<עירית בירן: ד"ר קדמן, אני לא רוצה לדבר על הנתונים בינינו לבין הלמ"ס.

<עירית בירן: אתה יודע שיש תמיד שאלות בין המדידה שלנו בתוך המשרד ואני לא אכנס לזה.

<עירית בירן: מה שאני כן רוצה להגיד זה שבתהליך אנחנו עושים, הרחבת חוק לימוד חובה עד גיל 18, עד עכשיו נכנסו 176 יישובים ואנחנו מקפידים שכל שנה לפחות אלף תלמידים יוחזרו לתוך המערכות.

<עירית בירן: יש מקום שהוא מקום יותר קשה ויש מקום שהוא יותר קל.

<עירית בירן: אני רוצה לפרוס.

<עירית בירן: אנחנו לקחנו גורם חיצוני, חברה שהיא לא סוקרת אבל שהיא יכולה להיכנס לתוך המגזר החרדי כי לא הצלחנו לקבל אינפורמציה של איפה הילדים נמצאים, כמויות מאוד גדולות גם בעיר ירושלים, גם בערים אחרות חרדיות.

<עירית בירן: קיבלנו נתונים שדי הדהימו אותנו.

<עירית בירן: אנחנו חשבנו שיש כמות נשירה הרבה יותר גדולה.

<עירית בירן: מסתבר שהרבה מאוד מהילדים שלא היו רשומים, חסרי סטטוס מבחינת משרד החינוך או לא למדו מעולם או למדו שנתיים-שלוש באיזה חדר שכן היה עם סמל, מצאנו 8,800 ילדים ורובם הגדול לומדים בפועל במסגרות, רובן לא מפוקחות או לא - - -

אמנון כהן: זה אלה שהגיעו עם דרכונים מחוץ-לארץ?

<עירית בירן: לא, הילדים האלה הם ילדים עם רישום ישראלי.

<עירית בירן: הם נולדו והם מקבלים ביטוח לאומי.

<עירית בירן: הם תושבי מדינת ישראל מסודרים.

<עירית בירן: מה שאני מנסה להגיד הוא שהשתמשנו בגורם חיצוני במקומות שראינו שזה מה שנקרא חור שחור.

<עירית בירן: אנחנו לא ידענו מה קורה שם ואמרנו שנשלח לעשות בקרה.

<עירית בירן: ניסינו לעשות מהלך דומה גם בפזורה הבדואית.

<עירית בירן: שם אנחנו קצת מתקשים אבל אנחנו מתקדמים.

<עירית בירן: גם דיווחתי בוועדת החינוך כשהיית נוכח שאנחנו איתרנו חלק מהילדים ואנחנו בתהליך איתור של כל הילדים גם שם.

אמנון כהן: עירית, מתי קולטים את מנהל אגף שח"ר חדש?

אמנון כהן: יש תאריך?

<עירית בירן: הבחינה היא ב-23 לפברואר, אם אני לא טועה.

<עירית בירן: אני מקווה שבקרוב יהיה לנו מנהל.

אמנון כהן: את בינתיים מחליפה וממלאת מקום.

אמנון כהן: אחרי הדיון אני רוצה להתייעץ איתך לגבי איזשהו נושא, בסדר?

אמנון כהן: תישארי כאן.

<עירית בירן: יעד ההחלה - המשרד החליט לפני שנתיים להיכנס ליעד ההחלה, לעבוד עם צוותי בתי-ספר ומנהלים על לקיחת אחריות על מאה אחוז התלמידים הנמצאים גם בגנים, גם בבתי-הספר היסודיים, גם חטיבות הביניים וגם בתיכונים.

אמנון כהן: מה זה אומר?

<עירית בירן: זה אומר שבתוך בתי-הספר אנחנו עושים עבודה של הכשרה בתהליך של כלים מה לעשות עם אוכלוסייה שבית-הספר לא יודע מה לעשות איתה, אוכלוסייה מקשה יותר או מאתגרת יותר.

<עירית בירן: בשיתוף אשלים ובשיתוף משרד רווחה עם ילד ונוער אנחנו מנסים לבנות מודלים שונים שייתנו תשובה יחד עם התוכנית הלאומית לילדים ולנוער בסיכון, ביחד לבנות איזשהו מארג שיעזור לבית-הספר לקבל כלים לטפל באותה אוכלוסייה מאתגרת.

אורית סטרוק: על איזה כלים את מדברת?

אורית סטרוק: את מדברת על זה שלמורים ולמנהל ולצוות הקיים תהיה הכשרה נוספת או שאת מדברת על להכניס לתוך בתי-הספר גורמים טיפוליים נוספים כמו עובדים סוציאליים, פסיכולוג וכד'?

<עירית בירן: קודם כל, לתת כלים לבית-הספר פדגוגיים וטיפוליים, ללמד אותם לעשות אחרת, ללמד אותם לאסוף וגם להכניס שילוב תוכניות דרך מה שנקרא חיבור בין משרדי הממשלה יחד , לתת רשת ביטחון יותר טובה לאותה אוכלוסייה בסיכון גבוה, אוכלוסייה ענייה, או משפחות במשבר ובסיכון גבוה.

אורית סטרוק: לא הבנתי.

אורית סטרוק: כן יכניסו גורמים טיפולים בתוך בית-ספר?

אורית סטרוק: באיזה טווח של זמן?

<עירית בירן: גם וגם.

<עירית בירן: זה תהליך וזה לפי צרכים.

<עירית בירן: יש מקום שצריך יותר ולפי תוכניות.

<קריאה: תלוי תוכניות.

<קריאה: יש תוכניות שזה כבר קיים.

<עירית בירן: יש יישובים ותוכניות שכבר קיים ואיגום משאבים.

<עירית בירן: יש כסף לאותם יישובים שנכנסו לתוכנית הלאומית לילדים ונוער ויש תקציבים נוספים שיעד ההחלה הביא לתוך בתי-הספר, כולל הדרכה וכולל מה שנקרא שעות למורים פרא-רפואיים לטפל בילדים בסיכון.

אמנון כהן: רחמים יוסף, אתה ממחוז דרום.

אמנון כהן: מה יש לך להגיד לגבי ביקור סדיר?

אמנון כהן: תתייחס לדוח בבקשה לגבי המחוז שלך.

<רחמים יוסף: הדוח מטפל בעיר אשדוד שהיא חלק ממחוז דרום, הקדקוד הצפוני שלנו.

<רחמים יוסף: אני רוצה לעשות אבחנה בין הילדים שלומדים במערכת היישובית לבין הילדים לומדי החוץ.

<רחמים יוסף: בערים הגדולות שלנו, עוד הרבה לפני שהוחלט במשרד על חיבור בין ביקור סדיר וקידום נוער, אנחנו כבר עשינו את החיבורים האלה בערים הגדולות.

<רחמים יוסף: דהיינו, אשדוד, באר-שבע, אשקלון.

<רחמים יוסף: עכשיו אנחנו בונים את החיבור בעיר רהט.

<רחמים יוסף: עשינו זאת משום שרצינו לראות את הרצף הטיפולי מרגע שהילד בנשירה סמויה עד הרגע שהוא התנתק מהמערכת ומה עושים איתו.

<רחמים יוסף: זה פתר גם לי באופן אישי בעיה לשלוט בתנועת התלמידים בתוך העיר.

<רחמים יוסף: בזמנו בתי-הספר עשו החלפות של תלמידים בעייתיים.

אמנון כהן: הדוח אומר שהקב"סים והקב"סיות שלך עד שהם מגיעים לילד עוברים בין שלושה לשבעה חודשים.

אמנון כהן: היא דיברה כללי ואתה ממוקד.

אמנון כהן: אני רוצה תשובות ממוקדות על העיר אשדוד.

אמנון כהן: הדוח מציין: הטיפול בילדים האלה לא היה רצוף וחלו בו הפסקות שנעו בין שלושה לשבעה חודשים.

אמנון כהן: אנחנו יודעים שכמה שהזמן מתרחק הטיפול הוא יותר קשה, קשה לקלוט אותו חזרה.

אמנון כהן: למה?

אמנון כהן: זה לא בבית-ספר אחד, ב-14 בתי-ספר.

<רחמים יוסף: קודם כל, רוב הדוח, אף על-פי שזה לא נזכר במפורש, מתייחס למגזר החרדי.

<רחמים יוסף: יש לנו קושי עצום.

אמנון כהן: מה זה משנה?

אמנון כהן: אתה לא אחראי בביקור סדיר על המגזר הזה?

<רחמים יוסף: אני אחראי.

<רחמים יוסף: אנחנו לא מצליחים לגייס קב"סים למגזר החרדי משני טעמים: ראשית, משום שלא כולם עומדים בתנאי הסף, אלה שבאים.

<רחמים יוסף: שנית, רמת השכר כל כך נמוכה שהגברים בוודאי לא באים כי הם מפרנסים עיקריים וגם הנשים בקושי מגיעות.

אורית סטרוק: מה השכר של קב"ס?

<רחמים יוסף: היום להיות מורה עם תוכנית "אופק חדש", השכר הוא פי 2 יותר גבוה מאשר שכר של קב"ס וכמות השעות של קב"ס שצריך לתת היא כמות - - -

אמנון כהן: אז צריך לסגור את המחלקה, לפטר את האנשים האלה כי לא עושים את העבודה.

אמנון כהן: לא צריך סתם לתת כסף.

אמנון כהן: אם אתה אומר שהוא לא עושה את העבודה והילד נושר, אין טיפול בין שלושה לשבעה חודשים, בשביל מה אתה מחזיק בן-אדם?

<רחמים יוסף: אין בן-אדם, זה מה שאני רוצה להגיד.

<רחמים יוסף: אין קב"סים.

אמנון כהן: אז אפשר לצאת עם הכרזה לסגור את הקב"סים בכל מדינת ישראל?

<רחמים יוסף: לא אמרתי את זה, אמרתי שאין.

<רחמים יוסף: המכרז השלישי שעיריית אשדוד פרסמה עומד להיפתח עכשיו בימים הקרובים.

<רחמים יוסף: בשני מכרזים קודמים לא היו אנשים שעמדו בתנאי המכרז או אלה שהתחילו כבר תוך ימים ספורים עזבו.

<רחמים יוסף: זה קושי.

אמנון כהן: עירית, לקחת את זה בחשבון בשכלול?

אמנון כהן: אם לא רוצים להגיע למקצוע והמקצוע כנראה דורש מאוד מאוד טיפול אינטנסיבי וריצה מבית לבית של הילדים וממשק בין הרווחה וקידום נוער, זה מצריך תקציב, אחזקת רכב בוודאי.

אמנון כהן: אולי זה לא בנוי נכון.

אמנון כהן: עירית, את בוחנת את זה בשולחן העגול?

אמנון כהן: אנחנו מטפלים ועושים את המאמץ, ועדת התמדה וסיפורים, ובסוף אין טיפול כי קב"סים לא באים בסוף.

<עירית בירן: בימים אלה אנחנו מקיימים ועדה יחד עם האוצר.

אמנון כהן: עוד ועדה?

<עירית בירן: כי זה תחום שצריך לעבוד מול האוצר לאישור שינוי דירוג השכר של הקב"סים.

<עירית בירן: זה לא משהו פשוט ואנחנו בתהליך כדי לשפר את שכר הקב"סים, ואני מקווה שגם להגדיל את מספר התקנים.

אמנון כהן: לפני הדוח לא ידעתם שיש בעיה עם קב"סיות?

<רחמים יוסף: כל הזמן יודעים אבל מישהו צריך לשלם את זה.

אמנון כהן: אתה יודע כמה כסף משלמת המדינה לנושא החינוך?

<רחמים יוסף: אבל לא אנחנו יכולים להחליט כמה לשלם לקב"סים.

אמנון כהן: מתי לוח הזמנים בנושא של הקב"סים?

<עירית בירן: את התשובה הזו צריך לקבל ממשרד האוצר כי אנחנו עוד לא קיבלנו מהם את התשובה.

<רמי הופנברג: אני רמי הופנברג, סמנכ"ל לחינוך של עיריית פתח-תקווה, אבל אני גם סגן יושב-ראש האיגוד הארצי של מנהלי מחלקות החינוך.

<רמי הופנברג: הנושא הזה הוא נושא שאנחנו גם עוסקים בו.

<רמי הופנברג: פנינו למשרד האוצר, למשרד החינוך.

<רמי הופנברג: אני אשאיר לך גם את המסמכים בעניין הזה.

אמנון כהן: לא, אני לא צריך מסמכים.

אמנון כהן: אני צריך שמשרד החינוך יעבוד ושלא ילך לי רק לבגרויות וסיפורים, שיטפל גם בקב"סיות ושייתן להם שכר שיטפלו בילדים.

<רמי הופנברג: הנושא הזה קשור גם למשרד האוצר.

אמנון כהן: כמה עולה קב"ס?

אורית סטרוק: מה המשכורת של קב"ס?

<רעיה צ'מפרליק: 3,000 שקל משרה מלאה.

אמנון כהן: מה התואר הנדרש?

<קריאות: תואר ראשון, חמש שנות ניסיון.

<רעיה צ'מפרליק: - - -תואר ראשון, מורה עם תעודת הוראה.

אמנון כהן: למה שהוא יבוא לשם?

אמנון כהן: כמה זמן אתה יושב בתפקיד שלך?

<רחמים יוסף: 15 שנה בתפקיד הנוכחי.

<רחמים יוסף: לפני כן ניהלתי בתי-ספר ואז עברתי.

<רמי הופנברג: ברשותך, אסביר את זה.

<רמי הופנברג: "אופק חדש" גרם לבעיה הזו.

אמנון כהן: הבנתי הכול, אני לא צריך הסברים - אופק חדש, אופק ישן.

אמנון כהן: עירית, תשובה לגבי שיפור התנאים של קב"סיות.

אמנון כהן: עם 3,000 שקל אף אחד לא יבוא, בטח אם יש לו תואר ראשון אלא אם כן הוא רוצה לעשות את זה כשליחות.

אמנון כהן: אבל עם שליחות הוא לא הולך למכולת והוא לא ישלם את המשכנתא.

אמנון כהן: צריך פה אחזקת רכב.

אמנון כהן: האם לקחת את זה בחשבון?

<עירית בירן: אנחנו את כל הנושאים האלה לקחנו.

<עירית בירן: גם ועד הקב"סים יושבים איתנו, השלטון המקומי יושבים איתנו.

<עירית בירן: אני מקווה שנצליח עם האוצר לפרוץ את המחסום הזה.

אמנון כהן: חיים, מה קורה עם קידום נוער?

אמנון כהן: איפה הממשק ואיפה הטיפול?

<חיים להב: קודם כל, הפתיח של עירית נותן איזשהו יחידת שינוי שאנחנו כרגע נמצאים בה וזה באמת שינוי.

אמנון כהן: כמה עובדים יש בקידום נוער בארץ?

<חיים להב: יש לנו כ-800 עובדי קידום נוער, 700 ומשהו.

אמנון כהן: השכר שלהם הולם?

<חיים להב: השכר הוא אף פעם לא מספיק.

אמנון כהן: אבל זה לא מצב של קב"סיות.

אמנון כהן: כמה קב"סיות יש לך לא במחוז, אני צריך ארצי?

<חיים להב: 580.

אמנון כהן: ואתה 800.

<חיים להב: קרוב ל-800.

<חיים להב: השכר בנוי אחרת.

אמנון כהן: למה אין עבודה?

אמנון כהן: למה יש נשירה ענקית כזו?

אמנון כהן: פה צריך חיבור מול שלטון מקומי, ממשק מול רווחה ומול זה?

אמנון כהן: מה קורה?

אמנון כהן: מה קורה?

<חיים להב: אני אספר מה קורה.

<חיים להב: משרד החינוך בנה או ייצר את המנגנון הזה של קידום נוער כרשת נוספת לאסוף ולאתר ולהגיע לאותם ילדים שלא מצאו את עצמם במסגרות הרגילות.

אמנון כהן: אבל לא עושים את העבודה.

<חיים להב: בוא אני אספר לך מה עושים ואחר כך תגיד אם לא עושים.

אמנון כהן: לא.

אמנון כהן: עושים לא מספיק.

אמנון כהן: מה עושים אני כבר יודע, מה לא עושים?

אמנון כהן: למה לא עושים?

חנין זועבי: תגיד מה לא עושים.

חנין זועבי: תמיד אומרים מה עושים ואז מתחילים את החלק החסר.

חנין זועבי: מה לא עושים?

חנין זועבי: שם הבעיה, לא במה עושים.

<חיים להב: אוקיי.

<חיים להב: קודם כל, בדוח המבקר מבחינת הסוגיות שעלו כאן וגם היו בשולחן הזה היה את סוגיית האיתור, היתה סוגיית התכנון של תוכנית ההתערבות לגבי כל ילד, היתה סוגיה של כניסה או כמה זמן לוקח לשלב ילדים.

<חיים להב: הסוגיה האחרונה נושא של תיאום בין המשרדים, בעיקר עם הרווחה כמובן שהם תחנה נוספת בהקשר של העבודה.

אמנון כהן: תיכף נגיע אליהם.

<חיים להב: מבחינת האיתור שזו הסוגיה המרכזית שעלתה כאן וגם המבקר דיבר עליה, המערכת שלנו פועלת עם מערכת ממוחשבת שמתחזקת את מאה אחוז הילדים כל הזמן.

אמנון כהן: צריך קודם כל לאתר אותו.

אמנון כהן: מי מאתר?

<חיים להב: יפה.

<חיים להב: יש לנו חמש שיטות איתור.

אמנון כהן: בלי קב"סיות, תעזוב את הקב"סיות בצד.

אמנון כהן: אין קשר, כן?

<חיים להב: יש קשר, חייב להיות קשר.

אמנון כהן: קב"סיות אין עכשיו, חסר לו במחוז איזה עשרים וגם במחוזות אחרים חסר כי לא באים כי המשכורת נמוכה.

אמנון כהן: אתה צריך למלא שתי פונקציות כרגע.

אמנון כהן: אם אין איתור אז יכול להיות שיש עוד הרבה ילדים שאתה בכלל לא יודע עליהם.

<חיים להב: תן לי רגע לנסות להגיד.

<חיים להב: קודם כל, יש לנו מחשבת ממוחשבת שיש לה את מאה אחוז הילדים באותו יישוב ויש לנו את מאה אחוז הילדים שנמצאים רשומים בתוך מערכות החינוך, כולל בתי-הספר החיצוניים מהיישוב, כך שאנחנו רואים את התמונה הארצית.

<חיים להב: המינוס של מספר תושבי היישוב פחות התלמידים נותן לך את המספר הפוטנציאלי, מי אתה מחפש.

<חיים להב: זה קודם כל נותן לך איזשהו בסיס של איתור וחיפוש.

<חיים להב: שיטות האיתור היציאה לאיתור מעבר למיחשוב - פעם אחת יש הפניה באמת של הקב"סים וברוב המקומות זה קיים.

<חיים להב: יש הפניה של בתי-ספר.

<חיים להב: פעם שנייה - יש פנייה אישית של הורים ומשפחות.

<חיים להב: פעם שלישית - יש מה שנקרא יזום של יציאה במסגרת - - -

אמנון כהן: מנהל בית-ספר פונה לפעמים?

<חיים להב: בוודאי.

<חיים להב: התפקיד שלו זה להביא אותו במסגרת ועדת ההתמדה שעירית דיברה עליו ליישוב ולהגיד: הילד הזה לא אצלי ובוא נמצא לו אלטרנטיבה בתוך היישוב.

<חיים להב: אם אין ביישוב, צריכים לחפש אלטרנטיבה בתוך החיפוש.

<חיים להב: זה בדיוק הציר שהמנהל משולב.

אמנון כהן: הוא פוחד שאת הכסף הזה הוא לא יקבל.

<חיים להב: כשהוא פונה והוא משדר מצוקה אז פעם אחת הוא - - -

אמנון כהן: הוא לא משדר כלום, הוא מעדיף לטאטא את זה ושהוא לא יפריע לו.

<חיים להב: אני לא הייתי הולך ל- - -

אמנון כהן: יש כאלה.

אמנון כהן: אני הולך, אני דווקא הולך לשם.

אמנון כהן: חיים, אלה שדיווחו לך ואמרו לך, זה הכול בסדר.

אמנון כהן: אני חרד לכך שיש הרבה ילדים שבאים כאילו בבוקר ואחר כך הולכים לנוף, לים, ולכולם זה נוח.

אמנון כהן: זה נוח לבית-הספר כי הוא כאילו בבית-הספר, הוא מקבל את התקציב.

אמנון כהן: נוח לך כי אתה לא מטפל בו כי הוא לא במאגר שלך.

אמנון כהן: אבל המדינה פה שילמה הרבה כסף והילד הזה בסוף הוא שלילי למערכת.

אמנון כהן: איך אתה מאתר אותו?

<חיים להב: המנגנון הרביעי שאנחנו מתעסקים איתו זה יזום או יישוג של הילד שלו בבית או ברחוב.

<חיים להב: יש לנו מערכת שלימה עובדי רחוב שנמצאים בדיוק באזורים שבהם הילד יכול להסתובב, אם זה בחופים, בפארקים, באזורי העבודה.

<חיים להב: לשם אנחנו מגיעים.

<חיים להב: זה קידום נוער.

<חיים להב: המערכת הזאת בכל מקרה אמורה להצטלב באיזושהי נקודה עם המערכת הממוחשבת וזה מה שאנחנו עושים.

<חיים להב: המנגנון האחרון שאני רוצה להזכיר - ביישובי החוק, ביישובים שסומנו באישור ועדת החינוך של הכנסת כיישובי חוק, שם אנחנו מקבלים רשימות מסודרות שאנחנו הולכים אל הילד ומחפשים אותו.

<חיים להב: יש X ילדים מיישוב שלא שובצו באותה נקודת זמן באף מקום, באף מסגרת, אותם אנחנו מחפשים.

<חיים להב: אליהם אנחנו מגיעים, לילד עצמו אם הוא בבית או בעבודה כדי לנסות לחבר אותו מחדש.

<חיים להב: זה מנגנון האיתור.

<חיים להב: להגיד שאין פה נקודות שאפשר לשפר?

<חיים להב: בוודאי שלא.

אמנון כהן: יש פה מושג של לתת לכל ילד מנהל טיפול.

<חיים להב: זה משהו אחר.

אמנון כהן: הפרויקט הזה עובד, רחמים?

<רחמים יוסף: זה לא פרויקט.

אמנון כהן: אמרו שנמצא מנגנון שיהיה מנהל טיפול לילד כזה.

<רחמים יוסף: הקב"ס הוא אחראי.

אמנון כהן: אבל אין קב"ס.

<רחמים יוסף: איפה שאין קב"ס אז אין מי שיעשה את העבודה, אין מה לעשות.

אורית סטרוק: אולי נעבוד עם מתנדבים.

אורית סטרוק: זה יותר טוב ממישהו שמקבל 3,000 שקל לחודש.

אורית סטרוק: זה לא רציני.

<חיים להב: השינוי שכרגע מדובר בו, אחד המרכיבים שלו מעבר לחוזר המנכ"ל שהוזכר, זה מערכת ממוחשבת שתדבר בין כל היחידות, קודם כל במשרד.

<חיים להב: אני מאוד מקווה שתהיה לנו גם אפשרות למנגנון של תיאום עם הרווחה.

<חיים להב: יש לנו הרבה מאוד שיתופי פעולה עם הרווחה, ובטח זה יוזכר בהמשך.

<חיים להב: פעם אחת, מול ילדים ספציפיים, מה שאתה קורא ניהול מקרה או טיפול במקרה.

<חיים להב: יש מנגנון של שיתוף פעולה ותיאום על מקרים שדורשים התערבות גם של החינוך וגם של הרווחה ומחליטים מי המנהל או מי מה שנקרא ה-case manager של אותו ילד בתיאום של שני המשרדים ואנחנו נמצאים שם.

<חיים להב: זו התחלה של עבודה מאוד מסודרת בעניין הזה גם בגלל שזה תיאום בין-משרדי וגם שהתוכנית הלאומית מפעילה מנגנונים בדיוק בהקשר הזה.

באסל גטאס: מה המגמה?

באסל גטאס: עלייה או ירידה?

אמנון כהן: שלא יהיו נושרים.

<חיים להב: של הנשירה יש ירידה כל הזמן, בנשירה הגלויה.

<חיים להב: הנשירה הסמויה זה סיפור אחר שעלה פה ואני חושב שזה שווה דיון נפרד.

באסל גטאס: מה קורה במגזר הערבי?

אמנון כהן: איך אתם מטפלים בו?

<חיים להב: גם במגזר הערבי יש ירידה.

באסל גטאס: 17% זה אחרי ירידה?

<חיים להב: יש ירידה כל הזמן.

<חיים להב: מה שהיושב ראש שואל, עדיין במה שיש האם יש טיפול?

<חיים להב: האם יש סנכרון ותיאום?

<חיים להב: מה שאנחנו מנסים להגיד, אכן יש שיפור לאורך כל הדרך והמשרד כרגע במהלכים ה- - -

אמנון כהן: תיכף נחזור אליך.

חנין זועבי: לשאלה של באסל גטאס - אני חושבת שיש טעות באינפורמציה שהוא נתן.

אמנון כהן: על מה את מדברת?

חנין זועבי: על אחוז או מגמה של ירידה או עלייה באחוז המנותקים.

חנין זועבי: הוא אמר שיש מגמה של ירידה.

חנין זועבי: אני אומרת שבסטטיסטיקה של 2006 האחוז היה פחות מ-17%, נכון?

<חיים להב: אני יכול לבדוק את זה.

חנין זועבי: אני אומרת לך.

חנין זועבי: המגמה במגזר הערבי עולה, לא יורדת.

חנין זועבי: את הטעית עכשיו.

חנין זועבי: אתה אמרת שהיא יורדת, לא נכון.

אמנון כהן: זה מ-2010 כנראה יש ירידה.

אמנון כהן: אני מבקש שתבדקו את זה ותתנו לנו תשובה.

אמנון כהן: אייל, מה זה מנהל תחום מידע?

אמנון כהן: איזה מידע?

אמנון כהן: מה תפקידך בכוח?

<אייל גבאי: אני אסביר.

<אייל גבאי: לכל קב"ס יש מערכת ממוחשבת.

אמנון כהן: הוא יודע להפעיל אותה?

<אייל גבאי: כן, כמובן.

<אייל גבאי: הוא יודע טוב מאוד להפעיל אותה.

אמנון כהן: לא, אני שואל.

אמנון כהן: ב-3,000 שקל משכורת שהוא מרוויח עוד להתעסק עם מחשב?

<אייל גבאי: מה לעשות?

<אייל גבאי: גם עם מעט הכסף עדיין יש קב"סים שרואים בתפקיד שליחות.

<אייל גבאי: אני אחראי על כל הבנייה של מסד הנתונים שיש גם ברשות המקומית וגם במשרד.

אמנון כהן: אבל הדוח מצביע על זה שזה לא טוב.

אמנון כהן: אין ממשק, אין קשר.

<אייל גבאי: אני אסביר.

<אייל גבאי: מה שנבדק - ראיתי את הנתונים, אני מכיר אותם.

<אייל גבאי: בחלקם לוקחים שני מקרי קיצון ומנסים לייצג את התהליך המרכזי וזה לא כך.

<אייל גבאי: יש לנו במשרד נתונים מאוד מסודרים, ואם כבודו ירצה לראות אותם אני אציג אותם, של הלמ"ס, לא של המשרד.

<אייל גבאי: אם אנחנו מדברים על הסתכלות של חמש שנים של נתוני הלמ"ס, אני מקבל כל שנה דוח שלהם בהתמקדות באוכלוסיות.

<אייל גבאי: אנחנו מפרידים את זה באוכלוסיות של א', ו', ז, ט', י', י"ב.

<אייל גבאי: יש בפניי דוח של השנה האחרונה.

באסל גטאס: אבל הם מקבלים את זה מהחינוך.

<אייל גבאי: לא, לא - שנייה.

באסל גטאס: איפה - - - עם הנתונים?

באסל גטאס: אתה ממחזר אותם אליך בחזרה?

<אייל גבאי: לא, אני אסביר.

<יצחק קדמן: זה השוואת קבצים.

<יצחק קדמן: לא רואים שם ילדים.

<יצחק קדמן: יש קובץ א', קובץ ב'.

<אייל גבאי: יש קובץ מול קובץ.

<יצחק קדמן: אוספים את הקבצים.

<יצחק קדמן: זה לא אומר שהילד בכלל נמצא בבית-הספר, העיקר שהוא רשום בקובץ.

<אייל גבאי: נכון.

<אייל גבאי: לגבי השיטה - כן.

<יצחק קדמן: כל דבר נותנים תשובה: המחשב יסדר.

אמנון כהן: איפה הילדים שלא נמצאים שם?

אמנון כהן: הקב"סית לא מצאה אותו.

אמנון כהן: דבר איתי על ילדים שהקב"סית לא מאתרת.

אמנון כהן: בכמה תלמידים צריכה לטפל כל קב"סית באשדוד?

<אייל גבאי: מאה תלמידים כאשר הם מחולקים: 30 תלמידים טיפול אינטנסיבי ו-70 במעקב.

<אייל גבאי: כל אלה שהם במעקב אלה תלמידים שנמצאים בתוך המסגרות.

אמנון כהן: היא צריכה לטפל במאה.

אמנון כהן: בפועל כמה היא מטפלת?

<אייל גבאי: יותר.

<אייל גבאי: מר קדמן פה ואני מעביר לכבודו את הנתונים.

<אייל גבאי: אנחנו מדברים על כמעט 90,000 תלמידים והדוח האחרון כרגע עומד על 100,000 תלמידים.

<אייל גבאי: אם מחלקים 100,000 תלמידים ל-500 ומשהו קב"סים אז ברור שהמספרים הרבה מעבר למספר שהוא אמור לטפל.

אמנון כהן: לא כולם בעייתיים, לא כולם זקוקים לקב"סית.

<אייל גבאי: לא.

<אייל גבאי: כבודו, אין תלמיד שמגיע לקב"ס שאין לו אחד מחמישה מהמאפיינים כפי שאנחנו יודעים לאפיין אותם.

<אייל גבאי: הטריגר הראשון שילד מגיע לקב"ס זה ביקור לא סדיר בבית-ספר.

אמנון כהן: אם המנהל לא מדווח עליו איך היא יודעת?

<אייל גבאי: קודם כל, אם מנהל לא מדווח אז איך יכול להיות שהילד מגיע בעצמו?

אמנון כהן: הוא לא מגיע בחיים לקב"סית.

<אייל גבאי: כבודו, יש שכנים, יש בית-ספר.

<אייל גבאי: גם התלמיד בעצמו מגיע.

<אייל גבאי: אני יכול להציג תמונה.

<אייל גבאי: כלומר, הילדים כן מגיעים, השכנים כן אומרים.

<אייל גבאי: הקב"סים כן מעורים בצורה זו או אחרת.

<אייל גבאי: יש לנו שני חורים: זה החלק של החינוך החרדי בגלל ריבוי ההוצאה של הילדים החוצה.

<אייל גבאי: בשביל לסבר את האוזן, אתמול בדקתי, 1,687 תלמידים מאשדוד לומדים ב-30 בתי-ספר מחוץ לאשדוד.

<אייל גבאי: כבודו יגיד לי איך אפשר עם מה שאין לי להסתכל.

אמנון כהן: במחשב צ'יק צ'אק אתה יודע.

<אייל גבאי: זה לא מספיק.

<שמואל גולן: אני לא יודע מה ראית אתמול.

<שמואל גולן: אנחנו בדוח כתבנו על 6,000 ילדים באשדוד שנמצאים מחוץ לאשדוד.

<אייל גבאי: אני מדבר על השנה.

אמנון כהן: אתה מדאיג אותי אם זה ירד כל כך הרבה.

אמנון כהן: איפה הלכו ללמוד?

אמנון כהן: מ-6,000 ל-1,300?

<אייל גבאי: לא, יש שלומדים בתוך הרשות.

<אייל גבאי: מה שנבדק אז נבדק.

אמנון כהן: באשדוד הוא גילה 6,000.

אמנון כהן: תקן אותי, אני מתחיל להיות מודאג.

<אייל גבאי: לגבי השנה הזו, תשע"ד, אתמול בדקתי.

<אייל גבאי: יש לנו במערכת של המשרד מודל שמאפשר לי לבחון שליחה של ילדים.

<שמואל גולן: אתה רוצה להגיד לי שבין שנת תשע"ג עד תשע"ד ירדנו ב-5,000 תלמידים?

<אייל גבאי: לא אמרתי.

<אייל גבאי: ילדים לומדים בתוך הרשות יותר.

<שמואל גולן: לפי הנתונים שלכם היו 6,000 תלמידים שלומדים באלף בתי-ספר חיצוניים.

<שמואל גולן: אז איפה הולכים?

<שמואל גולן: הולכים לראות למי מעבירים כסף.

<שמואל גולן: אני לא יודע איפה בדקת.

<אייל גבאי: אני מדבר פה על המגזר החרדי בלבד בתוך אשדוד.

<שמואל גולן: אני מדבר על כולם, לא רק חרדים.

אמנון כהן: הבנתי.

אמנון כהן: המערכת המיחשובית טובה או שצריך לקבל שיפור?

<אייל גבאי: תמיד מערכת צריכה שיפור.

<אייל גבאי: אנחנו בנויים שחלק מהדיווחים על מנהלי בתי-הספר.

<אייל גבאי: כמו שכולם יודעים, יש כל מיני עניינים שזה לא - - -

אמנון כהן: תודה, אייל.

אמנון כהן: אהרון ממשרד הרווחה, איפה אתה בממשק?

אמנון כהן: אתה תתייחס למה שעלה פה ותתייחס גם למה במגזר אנחנו לא רואים עובדים ועובדות סוציאליים, גם נושא של קב"סים וקב"סיות, אבל אולי הם מטפלים בזה.

אמנון כהן: אבל למה חסרים עובדים סוציאליים במגזר?

אמנון כהן: כנראה שצריך גברים וכנראה שיש קצת בעיה.

אמנון כהן: איפה זה עומד, אדוני?

אמנון כהן: אנחנו רוצים לדעת את זה ואנחנו רוצים לדעת גם לגבי הממשקים.

אמנון כהן: מתי קב"סים מעדכנים את הרווחה, מתי קידום נוער?

אמנון כהן: איפה אתם מסתכלים על היבטים נוספים?

אמנון כהן: למשל, תלמיד נשר אולי בגלל מצב כלכלי כזה או אחר או שיש לו אח בפיגור כזה או אחר ולכן הוא צריך לעזור לאחיו.

אמנון כהן: איך מתחבר ההיבט הזה שלכם של הרווחה לתמונה?

<אהרון שבי: קודם כל, נתחיל בנתונים וקצת לגבי העשייה ואז אני אתייחס לתשובות.

<אהרון שבי: קודם כל לגבי הנתונים הכללים גם שצוינו בדוח מבקר המדינה - לא מדובר על 40,000 מנותקים.

<אהרון שבי: מדובר על 40,000 בני נוער וצעירים שהם בסיכון, במצוקה, 4,000 מהם ללא מסגרת בכלל.

<אהרון שבי: זה הדיווח שאנחנו נתנו בזמנו, ולכן אני לא יודע לגבי ה-24,000 שצוינו כאן מהיכן המספרים האלה.

<אהרון שבי: אבל זה הנתונים שקיימים אצלנו.

<שמואל גולן: זה המספרים שאתם מטפלים בהם.

<אהרון שבי: 40,000 של משרד הרווחה.

<שמואל גולן: לא כל המנותקים זה מטופלי רווחה.

<אהרון שבי: אוקיי.

<אהרון שבי: בהקשר הזה אני מתייחס למה שהצגנו גם בפני הדוח.

<אהרון שבי: לגבי הנושא של יישוג והפעילות בהקשר הזה של איתור האוכלוסייה - בשנה האחרונה אנחנו איתרנו 6,400 נערות ונערים, מתוכם 4,200 בנים.

<אהרון שבי: זאת אומרת, יש כאן דגש לעשייה בתחום הזה.

<אהרון שבי: העשייה הזאת נעשית על-ידי צוותים של עובדים סוציאליים ומדריכי איתור כפי שהם קיימים אצלנו.

<אהרון שבי: המערכת בנויה על 300 עובדים ועוד כמאה מדריכי איתור שהעבודה המשולבת שלהם היא בעצם לעבוד ברחוב בשעות הערב, לעשות פעולה של ייעוץ, ליווי.

אמנון כהן: הדוח אומר לי לגבי מדריכים מאתרים שתפקידם לאתר בני נוער בסביבתם הטבעית - זאת אומרת, בכל מיני מקומות - ובעיריית באקה אל גרביה ובפתח-תקווה עסקו המדריכים המאתרים רק בריכוז עבודתו של מועדון הטיפולי ולא עסקו באיתור בני נוער וצעירים מנותקים בניגוד להנחיות שלכם.

<אהרון שבי: לא.

<אהרון שבי: זה לא בניגוד להנחיות שלנו וזו תשובה גם שנתתי בזמנו למבקר המדינה.

<אהרון שבי: בעיקרו של דבר, צורת העבודה אצלנו היא צורה של עבודה הן ברחוב אל מול מסגרת טיפולית, אל מול מרכז טיפולי או מועדון.

<אהרון שבי: בהקשר הזה כאשר אותרה האוכלוסייה הזו נעשית עבודה משלימה איתה על-ידי העובד הסוציאלי והמדריך בתוך המועדון.

<אהרון שבי: זאת אומרת, יש כאן איזשהו תהליך גם - - -

אמנון כהן: הם באו למועדון נוער.

אמנון כהן: הם מאותרים, הם שם.

אמנון כהן: במקום להסתובב ברחוב, לאתר את הנוער הזה.

אמנון כהן: ללכת לפאבים, למקומות כאלה.

אמנון כהן: יש חופים וגנים שבהם יושבים בערב נערים ושותים שיכר והם מפריעים לשכנים ואז המשטרה מתערבת.

אמנון כהן: אנחנו ראינו כמה מקרים שהנערים האלה עשו יותר מדי רעש ושכנים ירדו וביקשו מהם להפסיק את הרעש ודקרו אותו כי הם כבר היו שתויים והם לא שלטו בעצמם.

אמנון כהן: לכן אני אומר שהמדריך צריך להיות בשטח.

אמנון כהן: הדוח מציין שהוא לא בשטח.

אמנון כהן: אולי אתה לא משלם לו מספיק טוב כדי שהוא יסתובב בשטח.

אמנון כהן: מי בודק אותו אם הוא בשטח?

אמנון כהן: האם יש דוח שהוא כותב שאת זה וזה איתרתי בשטח ואת ההוא במועדון?

<אהרון שבי: ההקשר הזה של מועדון ושל עבודה בשטח היא קיימת גם בפני עצמה, אבל אנחנו מדברים על איזשהו תהליך שנעשה גם בשטח, גם במקומות שונים ומגוונים שצוינו.

<אהרון שבי: אגב, בהקשר הזה שלנו המעורבות של עבודת שטח היא לא רק על-ידי העובדים האלה.

<אהרון שבי: גם ניידות רחוב, למשל, שהוזכרו כאן נעשות על-ידי משרד הרווחה בשיתוף על"ם והדגשים של כל מערך המועדונים ומרכזי הטיפול הם עבודה גם בחוץ וגם בפנים.

<אהרון שבי: יש אוכלוסייה של עובדים שהיא ייעודית לעבודה במקומות כאלה.

אמנון כהן: כמה מדריכים מאתרים יש?

<אהרון שבי: בעיקרו של דבר, אנחנו מדברים על מאה מאתרים שיש לנו בחלקיות משרה.

<אהרון שבי: אין ספק שזה לא משהו שהוא שלם ומספק, אבל בעיקרו של עניין הם עושים עבודה משותפת.

אמנון כהן: איזה דוח הם נותנים לכם על העבודה?

<אהרון שבי: בעיקרו של דבר, הם מסכמים את העבודה במסגרת הטיפול הכולל שנעשה באוכלוסיית בני הנוער.

<אהרון שבי: הטיפול הזה נכתב במסגרת תיקי טיפול ושם יש את הדיווח הבסיסי לגבי נער פרטנית מה צורת העבודה שנעשתה איתו, מה קרה איתו, מה התרחש.

<אהרון שבי: צריך לציין שיש איזשהו מעבר בין העשייה של המדריך לבין העשייה של העובד הסוציאלי כי הוא מהווה את השלב המשלים בטיפול יותר מסודר.

<אהרון שבי: בדוח עלתה השאלה של סוגיית ביקורי בית.

<אהרון שבי: בעיקרו של דבר, ביקורי בית לא נעשים בשלב ראשון.

<אהרון שבי: הם נעשים בשלב המשכי ששם נעשה מאמץ לחבר בין אוכלוסיית הנערים שלפעמים מתנגדת לקשר עם בני המשפחה, נעשית עבודה כזו בשלב משלים, ומהבחינה הזו משם מתחיל איזשהו תהליך או התערבות משפחתית או התערבות משותפת.

<אהרון שבי: לגבי המגזר הערבי - כידוע מרב העובדים הם עובדות סוציאליות ויש קושי אכן תרבותי בעבודה של עובדות מול בנים, לפחות בהקשר הזה של המגזר.

<אהרון שבי: אנחנו עשינו איזושהי פעולה שבצד כל עובדת סוציאלית - - -

חנין זועבי: כמה עובדים יש לך שם?

<אהרון שבי: בתוך המגזר הערבי יש לנו כשמונים עובדים ועוד מערכת משלימה של עובדים מדריכים ומדריכות.

חנין זועבי: לא משרות מלאות.

<אהרון שבי: לא, לא.

<אהרון שבי: לצערנו, לא משרות מלאות, משרות חלקיות בהרבה מאוד מהיישובים.

חנין זועבי: זה פחות מ-30 משרה, נכון?

<אהרון שבי: אנחנו יכולים לדבר על 60 משרות מלאות או 50 משרות.

<אהרון שבי: זה תלוי.

<אהרון שבי: יש לנו דגשים כאלה ואחרים.

<אהרון שבי: בכל אופן, הפעילות מול המגזר הערבי הוא לנסות לשלב בין כוח-אדם של מדריכים לבין כוח-אדם של - - -

אמנון כהן: מה זה "לנסות"?

אמנון כהן: זה לא משולב.

<אהרון שבי: זה הדגש.

<אהרון שבי: הנושא הזה של מדריכים מאתרים אצלנו הוא לא תקינה, הוא מה שקרוי אצלנו תקציבי פעולה ואנחנו מצמידים לכל יישוב את הקטע הזה של מדריך שעושה באמת את העבודה.

אמנון כהן: אבל הוא לא עושה.

<אהרון שבי: בעיקרו של דבר, הוא עושה וזה אחד מתפקידו.

<אהרון שבי: מה קורה כאשר המערכת של המסגרת הממוסדת של מועדון כוללת כבר אוכלוסייה מלאה?

<אהרון שבי: אז יש קטע שיכול להיות שהמאמצים נעשים מול האוכלוסייה הזאת, אבל עדיין לאורך כל הדרך גם במסגרת המועדונים הם מה שנקרא in door – out door.

<אהרון שבי: הם יוצאים החוצה ועושים את הפעילות בחוץ, חוזרים.

אמנון כהן: תראה מה כותב הדוח: עובדים סוציאליים נוער וצעירים בשלוש העיריות שבדקו לא פעלו על-פי ההנחיות של משרד הרווחה המופיעות בתקנון העבודה הסוציאלית, בתע"ס.

אמנון כהן: לא נעשו פעולות לייזום קשר עם בני נוער מנותקים.

אמנון כהן: הקשר עם המטופלים נוצר בדרך כלל בעקבות הפניות של עובדים סוציאליים ממשפחה, קב"סיות, או עובדי חינוך, והטיפול בהם לא היה רציף.

אמנון כהן: זאת אומרת, הוא לא יוזם כלום.

אמנון כהן: רק אם הגיעה איזושהי פנייה אז הוא אומר: אוקיי.

<אהרון שבי: שני דברים: ראשית, בהחלט יש יוזמה.

אמנון כהן: כתוב אין יוזמה, למה אתה אומר לי יש יוזמה?

אמנון כהן: אתה לא עומד במכוונות שלך.

אמנון כהן: אתה מנחה אותו והוא לא עושה, זה מה שאני אומר.

אמנון כהן: אתה משוכנע שהוא עושה, הוא לא עושה.

<אהרון שבי: יש דגשים שקשורים גם לגבי כמות כוח-האדם שנמצאת אל פר-אוכלוסייה.

אמנון כהן: אמרת מאה אנשים.

אמנון כהן: מאה האנשים האלה לא עושים, אומר הדוח.

אמנון כהן: אם זה שלושה מקומות אז כל המקומות כך.

אמנון כהן: אל תגיד לי סיפורים.

אמנון כהן: עכשיו תגיד לי שכר לא טוב וזה לא טוב.

אמנון כהן: קח את הכסף, אל תעשה כלום, נדע לטפל בדרך אחרת.

אמנון כהן: כאילו אתה עושה.

<אהרון שבי: בשאלה שנוגעת לגבי היכולת של כמות עובדים שעובדים בחלקיות משרה - - -

אמנון כהן: איך אתה בוחן אם המדריך שלך עשה יוזמה או קיבל איזושהי פנייה מגורם אחר?

אמנון כהן: אתה יכול לבחון את זה?

<אהרון שבי: אני יכול לבחון את זה על-ידי כך שהפרטים האלה רשומים בתוך תיקי הטיפול של הנער או הנערה המאותרת ושם מודגש האם נעשתה פנייה של יועצת בית-ספר או מסגרת אחרת או נעשה איתור יזום.

אמנון כהן: בשלוש הערים האלה הוא אומר שהוא בדק ופעולה אחת לא היתה יזומה.

<אהרון שבי: אנחנו ניתן למערכות המקומיות להגיב, אבל בהחלט פעולה יזומה היא חלק מהעניין.

<אהרון שבי: מי שמכיר את העבודה עם נוער בסיכון, נוער בסיכון לא מגיע לבד.

אמנון כהן: אני מכיר את העבודה עם נוער בסיכון, התעסקתי בזה.

אמנון כהן: לכן אני שואל, איך אתה יכול לאבחן בין המדריך הזה שהוא עשה פעולה יזומה או קיבל אינפורמציה מקב"סית, מנהל בית-ספר, שכן או ממישהו או שהוא ישן בבית כל היום?

<אהרון שבי: גם כאשר הוא מקבל אינפורמציה או שמגיעה פנייה בעיקרו של דבר זה איזושהי הגעה - - -

אמנון כהן: לא, אני רוצה יזום.

<אהרון שבי: רוב העבודה היא עבודה יזומה משום שהאוכלוסייה לא נשארת.

<אהרון שבי: גם אם היא תגיע לפרק זמן קצר ו- - -

אמנון כהן: אני מבקש, תרשום לך עכשיו לוועדה לביקורת המדינה ולמבקר המדינה פילוח ארצי של העבודה של המדריכים האלה כאשר אתה מאבחן את הפעילות הזו באופן כזה: כמה קיבלו דיווחים מגורמי מקצוע כאלה ואחרים וכמה מהם היתה פעילות יזומה של אותו מדריך באזור, במחוז.

אמנון כהן: שבוע ימים מספיק לך לאתר לנו את הדוח הזה?

<אהרון שבי: נעשה את המאמץ, כן.

אמנון כהן: תוך שבוע גם למשרד המבקר וגם אלינו כדי שנוכל לעקוב.

אמנון כהן: אני כותב לי פה את ההערה שאני צריך לקבל ממך את הדיווח הזה.

<אהרון שבי: הערה אחרונה - בהקשר למסקנות הדוח אנחנו גם עושים שינויים בתע"ס השירות, במה שנקרא תקנות העבודה הסוציאלית כלפי הרשויות וגם לנסות לאכוף את זה.

אמנון כהן: אתה יכולים מאה שינויים אבל צריך לאכוף את זה.

אמנון כהן: אנחנו צריכים להתאים את התע"ס למערכת של היום ולאופי העבודה.

אמנון כהן: התע"ס הוא ישן, אבל הוא מכובד וטוב.

אמנון כהן: השלטון המקומי, חשוב לנו מאוד החיבור באגפי החינוך של העיריות.

אמנון כהן: איזה קושי יש לכם?

אמנון כהן: אנחנו גם רוצים לדעת את הקושי.

אמנון כהן: גברתי, בבקשה.

<עירית ורונין: קודם כל, אני רוצה לברך את היושב-ראש על היוזמה של כינוס הוועדה תוך פרק זמן קצר מפרסום הדוח.

<עירית ורונין: אנחנו עשינו ישיבת מרכז השלטון המקומי.

<עירית ורונין: סקרנו את הדוח ואני אשמח להתייחס פה לכמה סוגיות.

<עירית ורונין: הסוגיה הראשונה זה סוגיה של נושא של ביקור סדיר וכל הנושא הקשור במערך הרשותי בו.

<עירית ורונין: הנושא הזה נדון עם המטה של משרד החינוך הרבה מאוד שנים, ולאחרונה עכשיו כשהוא מובא למנכ"לית החדשה אנחנו מקווים שגם בעזרתה של הוועדה נוכל לקדם את הנושא הזה.

<עירית ורונין: יש נקודות מסוימות שאנחנו סבורים שיש לתת עליהן את הדעת וזה בנושא הקב"סים, נושא של הגדרת התפקיד של קצין ביקור סדיר אינה עומדת בהלימה אחת לצורכי המערכת בעת הזו.

אמנון כהן: הם כבר בוחנים את זה.

אמנון כהן: מבחינתי החשיבות של השלטון המקומי היא באינפורמציה של הרישום של התלמידים בבתי-הספר, מי במערכת, מי נשר, מי סמוי, מי לא סמוי.

אמנון כהן: אני חייב פה את השלטון המקומי מבחינה זו כי גם לראש עיר, גם למנהלי בתי-ספר יש אילוצים תקציביים.

אמנון כהן: אני לא יכול להגיד שלראש העיר לא אכפת לו מהילדים של העיר שלו, בוודאי שכן.

אמנון כהן: אבל המנגנון המקצועי הממוחשב או החיבור הזה לא עובד טוב.

אמנון כהן: לכן, בשולחן העגול הזה אתם לא רק תקבלו תכתיבים, אלא גם תגידו את היוזמות שלכם על מנת שנראה באמת בסופו של תהליך שנושא הקב"סים ונושא קידום נוער מתחבר בשני האגפים.

אמנון כהן: אתם גם צריכים להיות מסונכרנים שם.

אמנון כהן: אנחנו רוצים לראות את כל המערכת עובדת כך שברגע שיש לנו נורה אדומה על איזשהו ילד או ילדה בעייתיים שהמערכת תדע לתפעל ולראות.

אמנון כהן: אנחנו צריכים לדעת אז מתי המדריך של הרווחה נכנס, ומתי מישהו אחר נכנס.

אמנון כהן: האם אתם מהרווחה שם בשולחן העגול?

<אהרון שבי: כן, בטח.

אמנון כהן: אם יש לכם קושי גם מבחינת המדריכים האלה, אם אתה חושב שהם לא עושים עבודה מספיק טובה ואפקטיבית, אולי את התקנים האלה ניתן לקידום נוער או לעו"סים או לקב"סיות - יכול להיות, אם אין לו יוזמות משלו.

אמנון כהן: גם כך הוא מקבל את האינפורמציה מההוא אז בשביל מה אני צריך עוד מישהו שיקבל עוד משהו?

אמנון כהן: אנחנו צריכים שהכסף ילך בסוף לטיפול בילד.

<אהרון שבי: המערכת שלנו היא מערכת של טיפול סוציאלי שמשלבת בתוכה מדריכים.

<אהרון שבי: אנחנו לא בהעברה של כוח-אדם לכאן, לשם.

<אהרון שבי: יש להם יעד מאוד מרכזי בהקשר הזה.

<אהרון שבי: אני גם לא רוצה שתשומת הלב כולה תהיה על המדריכים כי בעיקרו של דבר אנחנו מדברים כאן על מערכת משולבת של עובדים סוציאליים שגם נמצאים ברחוב והמדריכים שנמצאים יחד איתם.

<אהרון שבי: הגורם המחליט או הגורם המרכזי הוא העובד הסוציאלי, לא המדריכים.

אמנון כהן: אני יודע כי הוא מטפל במשפחה.

אמנון כהן: הוא מגלה את הילד הזה בתוך המשפחה ואז הוא מחבר אותו למדריך.

<אהרון שבי: מחבר למדריך או עושה את העבודה בעצמו בהקשר הזה.

<אהרון שבי: אני לא רוצה שתהיה תשומת לב רבה מדי לנושא המדריכים במערכת שלנו.

<רעיה צ'מפרליק: המדריך לא עושה טיפול.

<אהרון שבי: נכון, יש לו יעד מאוד מסוים.

אמנון כהן: עירית, מה שחשוב לנו הוא שאתם מבחינת הראייה של השלטון המקומי צריכים להתחבר בפאזל הזה, לראות את הצרכים שלכם.

אמנון כהן: המטרה שלנו בסוף הם הילדים ושאנחנו כמדינה נדאג לטפל בהם ושלא יהיה מצב שאיזשהו גוף קיבל עליו את התשלום אבל התשלום הולך למערכת מבלי שהוא מטפל בהם.

אמנון כהן: צריך שהתשלום ילך לילדים האלה כך שהם לא ינשרו, ובמידה והם נשרו כבר אז שהם יקבלו טיפול אינדיבידואלי במסגרת אחרת קטנה יותר שבה הם יקבלו תשומת לב רבה יותר, יותר חום ואהבה וחיבוק שאולי בבית הם לא מקבלים.

אמנון כהן: אולי הם עברו כל מיני תהליכים שהם לא בסדר.

אמנון כהן: למשל, אולי פגעו בנפשם ואף אחד לא יודע מזה.

אמנון כהן: לכן, אני חייב פה את הממשק של העובדת הסוציאלית, של הפסיכולוג, שישבו וידברו איתו ואתכם.

אמנון כהן: המטרה שלנו היא שהילד בסוף יקבל את הטיפול שהוא צריך.

אמנון כהן: הפונקציה שלכם היא מאוד חשובה בממשק הזה.

אמנון כהן: לא לקבל תכתיבים ממשרד החינוך או ממשרד הרווחה.

אמנון כהן: הבקשה שלנו לשלב את השלטון המקומי בתוך השולחן העגול.

<עירית ורונין: אני כן רוצה להציע איזושהי יוזמה פה בהקשר לנושא הזה אחרי ששמעתי פה את כל הצדדים.

<עירית ורונין: בכל רשות קיימת ועדה לזכויות הילד ברשות המקומית.

<עירית ורונין: זו ועדה שנועדה גם ליזום וגם לתכנן את הפעילות של מעמד הילד ולהבטיח את הזכויות שלו ובכוחה גם לקדם את תכנון הפעולה ומערך השירותים מתואם בין כל הגופים.

<עירית ורונין: מה שאנחנו מציעים בנושא הזה זה לקיים מפגש מקצועי של יושבי-ראש הוועדות במטרה גם לחדד גם את התפקיד גם את האחריות של הוועדה, גם את הסמכויות שלה, ולהעצים את הוועדה.

<עירית ורונין: כמרכז שלטון מקומי אנחנו מציעים לערוך ימי עיון בנושא הזה, מפגשים ותכנים, ואנחנו מוכנים להירתם לנושא הזה.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: עיריית אשדוד, בבקשה לגבי הדוח.

אמנון כהן: מי מציג לנו?

אמנון כהן: ראש מינהל החינוך אריה, פה?

<דניאל קליין: אנחנו שני נציגים פה.

<דניאל קליין: מינהל החינוך לא פה.

אמנון כהן: למה הוא לא בא?

אמנון כהן: לא מעניין אותו ילדים נושרים בעירו?

אמנון כהן: מי נמצא פה?

<דניאל קליין: מנהל האגף החינוך העל-יסודי פה ויש כאן גם רווחה.

<דניאל קליין: נמצאים פה דני קליין, רימה גלקין, שוש מזרחי ומרב.

אמנון כהן: מרב, אותך אני צריך בעיקרון.

אמנון כהן: אבל גם אתכם, בוא נשמע לגבי הדוח.

אמנון כהן: מרב, רצית לדבר וזו הבמה שלך.

אמנון כהן: מה עם הנוער?

<מירב אבירם: הדוח בטח לא התייחס למה יש, ויש הרבה.

אמנון כהן: אני מתעכב על מה שאין.

אמנון כהן: מה שיש - שאפו לאשדוד ולכל הערים ולכל שלטון המקומי.

אמנון כהן: אתם עושים עבודה מצוינת.

אמנון כהן: אנחנו פה מסתכלים על מה לא טוב ועל מה אנחנו צריכים לתקן.

אמנון כהן: אנחנו לא הולכים לערוף ראשים, אנחנו רוצים לטפל בילדים האלה שאף אחד לא מסתכל עליהם.

אמנון כהן: כולם מסתכלים על הדרגות, כמה מיצ"ב, כמה בגרויות.

אמנון כהן: אנחנו מסתכלים על אלה שלא יודעים מה זה בכלל ולא מגיעים לשם.

אמנון כהן: מרב, אני מראש אומר שאתם עושים עבודה מצוינת, אבל עדיין יש ילדים בעיר שלכם שלא מקבלים מענה וטיפול והם נופלים בין הכיסאות במערכות האלה: חינוך, רווחה, עירייה, שלטון מקומי.

אמנון כהן: בסוף הילדים האלה יהיו נזק חברתי.

אמנון כהן: אנחנו לא רוצים להגיע לשם כי אחר כך כמדינה אני אשקיע המון משאבים בשביל לשקם אותם ולא תמיד אני אוכל לעשות זאת.

אמנון כהן: זה תלוי בשאלה באיזה שלב מצאתי אותם.

אמנון כהן: אם מצאתי את אותו ילד בתחילת הדרך ועוד לפני שהוא סוטה מהדרך אז זה השלב הקריטי מאוד.

אמנון כהן: ככל שהוא מתרחק יותר מהמערכת זה אומר שאני צריך להשקיע בו יותר מבחינה כספית ולא תמיד אוכל לטפל בו.

אמנון כהן: מרב, אתם עושים דברים מצוינים.

אמנון כהן: אני מתמקד בדוח, מה לא טוב.

<מירב אבירם: אני מסכימה עם הדברים, אני מסכימה עם הדוח, אני מסכימה עם כל התהליכים שמתרחשים שם בתוך העיר שלי.

<מירב אבירם: אני מודעת לנוער בסיכון.

<מירב אבירם: יש נוער בסיכון שהייתי מעדיפה לראות אותו הרבה יותר מוקדם.

<מירב אבירם: המציאות היא, ועליה אני רוצה לדבר ובדוח לא התייחסו אליה, שיש לי 13 עובדים סוציאליים שאמונים על הטיפול בנוער, מתוכם ארבעה וחצי תקנים של עובדים סוציאליים שמטפלים במרכזי ההורים ובבתים חמים, והעובדים הישירים שנשארים כדי לעשות עבודה ישירה של טיפול נשיר זה שמונה עובדים סוציאליים על 300,000 תושבים.

<מירב אבירם: אנחנו מדברים על פילוח של נוער בסיכון שנמצא ביותר מ-10,000 נוער בסיכון.

<מירב אבירם: אנחנו מדברים שאנחנו מטפלים באלף בני נוער.

<מירב אבירם: אני יודעת שאילו היה לי את המשאב האנושי של עובדים סוציאליים הייתי מטפלת בהרבה יותר.

באסל גטאס: אלף ילד בסיכון לעובד?

<מירב אבירם: ממוצע של שמונים לעובד.

<מירב אבירם: שמונים בני נוער בסיכון - תבין את המשמעות של יחידות הזמן שאנחנו צריכים להשקיע בנער.

אמנון כהן: העובד הוא עובד סוציאלי או קידום נוער?

<מירב אבירם: עובד סוציאלי שאמון על טיפול בנער או נערה.

אמנון כהן: יש כאלה שאתם לא מאתרים גם?

אמנון כהן: האם הכול רשום ביומנים והכול בסדר או שיש עדיין בתי-ספר?

<מירב אבירם: יש דברים.

<מירב אבירם: אנחנו מקבלים עלינו את הביקורת, אנחנו לומדים.

<מירב אבירם: אנחנו גם כל הזמן מבקרים את עצמנו.

<מירב אבירם: מבחינתי, אנחנו כן צריכים לעצור ולהגיד: סליחה, מבחינת תקינה שנים רבות המחלקה הזו לא גדלה.

<מירב אבירם: העיר אשדוד גדלה בעשר השנים האחרונות וזה לא הולם את האנשים שאמונים על הטיפול.

<מירב אבירם: אנחנו רוצים לטפל, אנחנו יודעים לעשות עבודה, אנחנו יודעים מה הצרכים שלנו, אנחנו מדברים על הצרכים שלנו ומציפים אותם.

<מירב אבירם: כשאין הלימה של כוח-אדם אתם ודאי יכולים להבין שאם אנחנו מדברים בשמונים בני נוער - - -

אמנון כהן: אנחנו מדברים על אשדוד ודובר הוועדה מוסר לנו שבן 17 נדקר בחניון תיכון באשדוד ומצבו קשה.

<דניאל קליין: כן, נכון.

<דניאל קליין: עכשיו, אני קיבלתי את זה בביפר.

<דניאל קליין: אגב, תיכון נורמטיבי לחלוטין מהטובים שבעיר, אבל זה קורה אצל כולם.

אמנון כהן: אולי הוא היה שם תלמיד נושר בתיכון.

<דניאל קליין: ממש לא.

אמנון כהן: לא מי שנדקר, אני מדבר על מי שדקר.

<דניאל קליין: לא.

אמנון כהן: מרב, את אומרת שאתם לומדים את הדוח.

אמנון כהן: אתם בממשק עם משרד החינוך?

<מירב אבירם: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מצוין.

<מירב אבירם: דיברה כאן עירית קודם על איזשהו מודל.

<מירב אבירם: בעיר אשדוד המודל קיים ועדות ההתמדה - כשמדברים על נער שנמצא בסיכון לנשירה מבית-ספר יושבת שם גם עובדת סוציאלית.

אמנון כהן: כתוב פה שהקב"סיות בעיריית אשדוד לא בדקו את יומני ההנחיות, הנוכחות.

אמנון כהן: מי נותן לנו תשובה על הקב"סיות שם?

אמנון כהן: ד"ר רימה גלקין, כתוב פה שהקב"סיות שלך לא בדקו את יומני הנוכחות שבתי-הספר חייבים לנהל וממילא לא עשו שימוש בכלי חיוני זה כדי לאתר תלמידים שנשרו.

אמנון כהן: זאת אומרת, אם אין יומן לא יודעים מי נושר, מי לא נושר, מי לומד, מי לא לומד.

אמנון כהן: מה את אומרת?

<רימה גלקין: חשוב לציין שבבתי-ספר אין היום יומנים ידניים, יש יומנים ממוחשבים.

אמנון כהן: עוד יותר טוב.

<רימה גלקין: על-פי חוזר מנכ"ל שיצא לפני כשנה וחצי בית-ספר שמאתר ילד שיש לו בעיית ביקור סדיר, בית-ספר מביא לקב"ס ריכוז נתונים לגבי אותו תלמיד.

<רימה גלקין: לכן, קב"סים פעלו - - -

אמנון כהן: שנייה.

אמנון כהן: אבל כתוב פה שהקב"סיות שלך לא בדקו את יומני הנוכחות האלקטרונים.

<רימה גלקין: אני מסבירה שוב.

<רימה גלקין: על-פי חוזר מנכ"ל לא מדובר בבדיקת יומנים, מדובר בקבלת נתונים בצורה מרוכזת וזה מה שנעשה.

<רימה גלקין: לאור הביקורת בימים אלה כל הקב"סים מקבלים הרשאה בכל בתי-הספר להיכנס לסמארט-סקול, ליומן ממוחשב און-ליין, ולקבל נתונים על כלל ילדי אשדוד שלומדים בתוך העיר.

אמנון כהן: עירית, למה שזה לא ילך לכל המדינה כהנחיה?

אמנון כהן: למה שזה יהיה רק באשדוד ביוזמתה הברוכה?

<עירית בירן: ההוראה היא לכל המדינה.

<עירית בירן: אנחנו הוצאנו מכתב לפני שלושה חודשים לכל יחידות ביקור הסדיר בארץ וביקשנו לערוך את הדבר הזה, לערוך בדיקת יומנים.

<עירית בירן: אנחנו בודקים גם יומנים.

באסל גטאס: סמארט-סקול זה בכל העיר?

<רימה גלקין: או סמארט-סקול או משוב, יש שתי תוכנות.

<רימה גלקין: אני אשמח להתייחס לכל הליקויים.

<דניאל קליין: בגדול זאת תוכנה אלקטרונית.

אמנון כהן: ד"ר רימה, אני אתן לך את הליקויים.

אמנון כהן: הקב"סיות שלך בעיריית אשדוד לא ערכו ביקורי בית בבתי התלמידים שעל-פי רישומי משרד החינוך לא היו רשומים בבתי-ספר כלשהם ולא אותרו.

אמנון כהן: היו ילדים שכאלה לא אותרו.

אמנון כהן: נתנו לכם ואתם לא עשיתם ביקורי בית.

<רימה גלקין: חשוב לומר שהדוח לא עושה הפרדה בין טיפול בנוער במגזר החרדי לבין טיפול בנוער במגזר הכללי ואני חושבת שזה דבר מאוד משמעותי.

<רימה גלקין: רוב הביקורת מתייחסת לטיפול בילדים במגזר החרדי.

אמנון כהן: הם נושרים?

<רימה גלקין: יש פה נתונים, ואתייחס אליהם בהמשך, וחבל לי גם שהביקורת לא התייחסה להערות שלנו שהועברו לביקורת.

<רימה גלקין: אני רוצה לענות לשאלתך.

אמנון כהן: אני אתן לך, אני רק ממקד אותך.

אמנון כהן: תלמידים של עיריית אשדוד ולא משנה איפה הם לומדים, בבית-ספר ערבי, יהודי, חרדי - לא משנה.

אמנון כהן: שנית, גם לא משנה אם הם לומדים בבית-ספר אזורים.

אמנון כהן: הדוח מציין וזה לא משנה.

אמנון כהן: את לא יכולה להגיד שאם זה חרדי זה לא קשור אלייך.

אמנון כהן: זה גם קשור אלייך.

<רימה גלקין: לא, לא.

אמנון כהן: מעניין אותי שהילדים האלה לא ינשרו.

אמנון כהן: אם הילדים האלה לא רשומים באף מקום והם לא מקבלים טיפול ויכול להיות שהם בבית מהבוקר עד הערב, אז בסוף הם גם יהיו שליליים לחברה ולעיר.

אמנון כהן: מה יש להם לעשות?

אמנון כהן: הם לא למדו מתמטיקה וחשבון.

אמנון כהן: אני שואל פה, לא היו ביקורי בית.

אמנון כהן: כתוב בדוח שלא ערכו ביקורי בית בבתי התלמידים שעל-פי רישומי משרד החינוך.

אמנון כהן: תענו לי האם היו ביקורים או לא היו ביקורים.

<רימה גלקין: היו ביקור בית אצל רוב הילדים, למעט מספר ילדים מהמגזר החרדי כי באותה תקופה לא היו קב"סים חרדים.

אמנון כהן: עכשיו יש?

<רימה גלקין: גם היום אין למרות שעיריית אשדוד הוסיפה עוד תקן מהתקציב שלה ופורסמו שלושה מכרזים.

<רימה גלקין: חלק מהאנשים שזכו במכרז, אחרי ששמעו את השכר ביטלו, ושני קב"סים שהצלחנו לגייס עזבו את עבודתם לטובת בית-ספר.

אמנון כהן: בגלל המשכורת.

אמנון כהן: עירית, את חייבת לתקן את זה.

<רימה גלקין: נכון להיום, בעיריית אשדוד יש שניים וחצי תקנים לקב"סים חרדים.

<רימה גלקין: רק חצי תקן מאויש בגלל השכר.

<רימה גלקין: שני תקנים כרגע לא מאוישים.

באסל גטאס: למה חרדים לא מסכימים לעבוד במשכורת הזו בעוד דווקא לא חרדים כן מסכימים?

<רימה גלקין: לא חרדים גם מסתכלים החוצה.

<דניאל קליין: זו שאלה שצריך לשאול אותם, לא אותנו.

<דניאל קליין: צריך להבין שלמגזר הזה יש צרכים.

באסל גטאס: זה לא עושה היגיון.

באסל גטאס: הכי קל להגיד: הסתכלו על המשכורת והלכו.

באסל גטאס: עובדה שאנשים אחרים כן הסתכלו על המשכורת ועובדים.

<רימה גלקין: גם הולכים.

<קריאה: כרבע מהתקנים חסרים.

<קריאה: כרבע מהתקנים בארץ לא מאוישים.

<רעיה צ'מפרליק: זה לא שייך לחרדים.

<רימה גלקין: קודם כל, עוד מילה לגבי המגזר החרדי.

<רימה גלקין: המגזר החרדי והטיפול בילדים במגזר החרדי התנהל כאיזשהו אגף נפרד ורק לפני כשנה וחצי לפי הוראה של ראש מינהל החינוך קב"סים חרדים שאינם כרגע הועברו תחת אחריותי.

<שמואל גולן: קב"ס רגיל לא יכול להיכנס למגזר החרדי?

<דניאל קליין: ממש לא משום שזה מגזר מיוחד.

<דניאל קליין: אני לא יודע אם אתם יודעים אבל אשדוד היא העיר השלישית בגודלה באוכלוסייה חרדית.

<דניאל קליין: זה מסות אדירות

<שמואל גולן: אנחנו יודעים, לא סתם הגענו לאשדוד.

<דניאל קליין: יש מנהלי מחלקות חרדיים, אבל הם אומרים לנו בפה מלא, וגם לרווחה הם אומרים אותו הדבר: יש לנו צרכים מיוחדים.

<דניאל קליין: לא כל קב"ס יכול להיכנס לבית חרדי.

<רימה גלקין: אני הולכת לפי סעיפי הביקורת.

<רימה גלקין: לגבי תלמידי חוץ - מתוך 6,500 ילדים שרשומים בביקורת שלומדים מחוץ לעיר, חשוב לציין שמתוכם רק 412 ילדים מהמגזר הכללי: הממלכתי והממלכתי-דתי.

<רימה גלקין: זה אמר שבמהלך שנתיים-שלוש אנחנו צמצמנו במאה אחוז מספר הילדים שלומדים בבתי-ספר מחוץ לעיר כי העיר אשדוד השכילה לתת מענה ליותר ילדים.

<רימה גלקין: מתוך 412 ילדים, כ-112 ילדים לומדים במסגרות שהם בפיקוח שלנו ויש לי שם קב"ס שעושה מעקב כמו: נווה הרצוג, נווה גלים, אורט ימי.

<רימה גלקין: עוד 200 ילדים לומדים במסגרות שיש לנו קשר און-ליין עם אותם בתי-ספר.

<רימה גלקין: אנחנו פונים אליהם, אנחנו מקבלים דיווחים.

<רימה גלקין: זה אומר שרוב הילדים במגזר הממלכתי, הממלכתי-דתי, יש לנו מעקב לפחות שלוש פעם בשנה.

אמנון כהן: לא, כתוב פה אחרת.

אמנון כהן: כתוב פה שבעירייה שלכם עובדי קידום נוער ועובדים סוציאליים נוער, צעירים שנבדקו לא ביצעו סיורים בסביבה הטבעית של בני נוער נושרים, מנותקים, לשם איתורם.

<רימה גלקין: זה סעיף נוסף.

<רימה גלקין: אני כרגע דיברתי על תלמידי חוץ.

<רימה גלקין: לגבי הסביבה הטבעית - חשוב לציין שבחוזר מנכ"ל מ-94' עוד כתוב שעל קציני ביקור סדיר יש לערוך סיור בסביבה הטבעית של ילדים והוגדר שם בדיוק למה מתכוון המשורר.

<רימה גלקין: מדובר בשטח של בית-הספר ופארקים הקרובים לבתי-הספר.

<רימה גלקין: זה מה שכתוב בחוזר מנכ"ל וכל קב"ס היום בעיריית אשדוד כחלק בלתי נפרד מעבודתו לפני שהוא - - -

אמנון כהן: אבל יש שם גם חוף ים קרוב ומדהים.

אמנון כהן: ילד שלא רוצה ללמוד ושהוא משתעמם בבית-הספר ולא טוב לו אז הסביבה הטבעית שלו זה חוף הים.

אמנון כהן: עירית, מה את אומרת?

<עירית בירן: לחוזר המנכ"ל החדש הכנסנו גם שווקים וקניונים וגם חופים כי ברור לנו ש- - -

אמנון כהן: מתי זה יגיע אליהם?

<עירית בירן: ברגע שאנחנו נגמור לקבל אישורים מכל הגורמים.

אמנון כהן: במרץ, בעזרת השם?

<עירית בירן: אני מקווה.

<רימה גלקין: אנחנו לא מחכים לחוזר מנכ"ל.

<רימה גלקין: בין חמש לשש פעמים בשנה אנחנו יוצאים באופן מרוכז כל הצוות לחוף הים, שווקים, שטיפת מכוניות, קניונים.

<רימה גלקין: אנחנו גם הצגנו לוועדת הביקורת דוחות סיורים.

<רימה גלקין: בנושא של ביקורי בית - שוב אני אומרת שהיה צריך לעשות הפרדה בין אותם ילדים.

<רימה גלקין: אנחנו בצענו בתשע"ג 305 ביקורי בית כשבכל ביקור בית 300 ילדים טופלו באופן אינטנסיבי.

<רימה גלקין: 300 ילדים, יש 304 ביקורי בית זה אומר שמספר ילדים ביקרו בבית מספר פעמים.

<רימה גלקין: זה מגובה בדוח ביקור בית ממוחשב שגם משרד החינוך רואה און-ליין.

אמנון כהן: בסדר.

אמנון כהן: בשלב זה מספיק.

אמנון כהן: עיריית פתח-תקווה, מי נמצא איתנו?

<רמי הופנברג: נמצאים איתנו גם איציק ישראל שהוא סגן ראש העיר וראש מינהל החינוך, אחראי מחזיק תיק החינוך.

<רמי הופנברג: אני רמי הופנברג סמנכ"ל לחינוך וקהילה.

<רמי הופנברג: נמצאת גם נורית טיבי שהיא מנהלת האגף לקידום בפרט וקידום נוער וגם רעיה צ'מפרליק שהיא מנהלת המחלקה לביקור סדיר.

<רמי הופנברג: אני יכול להראות לכם פה תמונות שאנחנו עושים קורס גלישה בגלים לנוער מנותק.

<רמי הופנברג: אם דובר על שפת הים אז התחברנו לזה.

<רמי הופנברג: קודם כל, אני רוצה לפתוח ולומר שאנחנו בפתח-תקווה שמחים ומודים למבקר על הביקורת אצלנו ועל זה שנבחרנו ברמה הארצית מעין דגם כזה, אבל המטרה היתה גם לראות את התמונה.

<רמי הופנברג: יכולים להיות חילוקי דעות פה ושם, אבל בסופו של דבר הביקורת ודאי עזרה לנו לשפר ולהשתפר בתחום הביקורת, וישר כוח.

<רמי הופנברג: אנחנו ברמה האסטרטגית קיבלנו מאוד את ההערות עוד לפני שהביקורת אפילו יצאה.

<רמי הופנברג: עוד לפני הטיוטה אפילו אנחנו כבר היינו בעיצומו של מהלך שניזום במקביל לחבר את כל התיאום בין הגורמים השונים תחת שולחן אחד.

<רמי הופנברג: לפי הדברים שאמר גם היושב-ראש, לא הסתפקנו בשולחן עגול, כי זה גם חשוב וגם את זה עושים, אלא ממש פעלנו.

<רמי הופנברג: מה שמשרד החינוך עושה עכשיו, הקדמנו אותו.

<רמי הופנברג: הקמנו אגף ואנחנו מתחברים לאגף לטיפול בפרט ומחברים באותו אגף את הביקור הסדיר ואת קידום נוער ומערכות נוספות כדי שיהיה באמת חיבור מינהלי אמיתי ולא רק שולחן עגול שנפגשים שזה חשוב, אבל זה לא מספיק להבנתנו.

<רמי הופנברג: אנחנו גם ניסינו להתמודד עם כמה בעיות אחרות שהוזכרו פה ברמה העירונית.

אמנון כהן: דבר איתי על יומני נוכחות.

<רמי הופנברג: בנושא יומני נוכחות, אני חושב שהתשובה של אשדוד חידדה את העניין.

<רמי הופנברג: הביקורת פה קצת פספסה את הנקודה.

<רמי הופנברג: היומנים הרגילים היום לא רלוונטיים, רלוונטי יומן ממוחשב.

<רמי הופנברג: השיטה שבית-הספר לוקח את האחריות כי רק לו יש את הגישה ליומן הממוחשב, הוא מעביר דוח לביקור הסדיר ומשרד החינוך לשמחת כולנו - - -

אמנון כהן: ואם הוא לא רוצה להעביר חלק מהדוח?

<רמי הופנברג: אז אנחנו מבקרים אותו בעניין.

<רמי הופנברג: אני מבקר אותו ביכולת שלי לראות מה קורה, איפה זה עומד, הביקור הסדיר עומד איתו בקשר.

<רמי הופנברג: כמו שנאמר קודם, הבעיה כמעט לא קיימת במגזר הממלכתי, הממלכתי-דתי.

<רמי הופנברג: היא קיימת בהיקף מאוד משמעותי במגזר החרדי שגם בפתח-תקווה הוא מגזר מאוד מאוד גדול.

<רמי הופנברג: התיקון של משרד החינוך העביר הוא תיקון מצוין שקצין הביקור הסדיר אנחנו רוצים שיהיה לו גם אחריות אישית בעניין הזה.

<רמי הופנברג: הוא יוכל להיכנס ליומני בתי-הספר ולבדוק את בית-הספר באופן יזום מצדו.

<יצחק קדמן: זה מקובל על מנהלי בתי-הספר?

<רמי הופנברג: ודאי, אין להם שום בעיה.

<רמי הופנברג: הביקור הסדיר זה חלק מהעבודה.

<רמי הופנברג: מנהלי בתי-הספר - אני מדבר על המגזר הממלכתי, ממלכתי-דתי.

<רמי הופנברג: המגזר החרדי - יש צורך לעבוד גם עם מנהלי בתי-הספר ושם גם בדרך כלל היומנים לא ממוחשבים כל כך.

<רמי הופנברג: אני חושב שלמעגל המיחשוב חשוב להכניס בדרך כזו או אחרת גם את משרד הפנים.

<רמי הופנברג: יש תופעה, בעיקר בערים גדולות, של אוכלוסייה שגם עוברת דירה למקום אחר.

<רמי הופנברג: לפעמים מעבירים כתובת, כן עוברים, לא עוברים.

<רמי הופנברג: יש כל מיני סיבוכים בתחום, אתה ודאי מכיר את זה.

<רמי הופנברג: צריך שתהיה גם יכולת לביקור הסדיר באופן מסודר ורשמי להתחבר, לבדוק אם אותו ילד שנעלם, המשפחה שלו לא זזה למקום אחר.

<רמי הופנברג: לדעתי, צריכים להיות גם נהלים להעביר את הטיפול לאותו מקום שהילד עבר אליו.

אמנון כהן: משרד החינוך, אם הילד עבר כתובת והוא היה מטופל אצל קב"סית או קידום נוער זו או אחרת, הטיפול עובר לעיר אחרת?

<אייל גבאי: כיום יש לנו מערכת אינטרנטית שמאפשרת לכל קב"ס מכל מקום לראות נתונים של ילד שעבר ולאן עבר, גם דמוגרפי.

<רעיה צ'מפרליק: לא אצל כולם, סליחה.

<רמי הופנברג: זה בדיוק העניין, שזה צריך להגיע לכל מקום.

אמנון כהן: מה לגבי הסביבה הטבעית?

<רמי הופנברג: לגבי סוגיית הסביבה הטבעית - צריך להפריד פה בין הסוגיה שעלתה לגבי הנושא של העובדים הסוציאליים.

<רמי הופנברג: לגבי העובדים הסוציאליים - יש פה ויכוח באמת ויכוח עקרוני.

<רמי הופנברג: זאת אומרת, האמירה אצלנו של האחראים על העובדים הסוציאליים זה שההנחיה כרגע של העובדים הסוציאליים שהם פחות יוצאים בפועל לשטח, לרחובות וכו'.

<רמי הופנברג: אצלנו יש גם עובדים סוציאליים שהם אחראים גם לטיפול בנוער ממש, לצערנו אין מספיק תקינה מבחינה זו שאין תקינה של כמה בני נוער על כמה עובד סוציאלי.

<רמי הופנברג: הממוצע הארצי הוא אולי 30, אצלנו ההערכה היא שזה לפחות 50.

<רמי הופנברג: העירייה עצמה מפעילה מערכות אחרות שמגיעות לשטח.

<רמי הופנברג: יש לנו מדריכי נוער שאנחנו מפעילים במסגרת המערכות האחרות.

<רמי הופנברג: אנחנו ממש בתוך יחידת קידום נוער מפעילים על חשבון העירייה מדריכים שמגיעים לשטח.

אמנון כהן: מי מנחה אותם מקצועית?

<רמי הופנברג: מנחה אותם מקצועית מנהלת היחידה לקידום נוער.

<רמי הופנברג: מדובר באנשים שהם מוכשרים מקצועית.

אמנון כהן: למה לא לחבר כוח-אדם ביחד?

<רמי הופנברג: ודאי, אנחנו מחברים אותם.

<רמי הופנברג: אבל אני אומר שהעובדים הסוציאליים טוענים אצלנו שבהיקף כוח-האדם הקיים ובהנחיות הקיימות הם לא רצים לחפש את הילדים בגינות.

אמנון כהן: צריך לחדד את ההנחיות בהוראות תע"ס.

<אהרון שבי: אני לא יודע מה נאמר פנימית בפתח-תקווה.

<אהרון שבי: יש הוראות תע"ס ברורות לגבי היציאה וביצוע עבודה טיפולית ברחוב, בשטח, גם על-ידי העובדים הסוציאליים.

אמנון כהן: לא מחודד מספיק.

<אהרון שבי: לא, מחודד.

<אהרון שבי: הבעיה היא אחרת.

<אהרון שבי: היא מתחברת לכך שכוח-האדם המסוים שכאשר הוא מתחיל עבודה עם חלק מבני הנוער, הוא בעצם מטפל בהם, מנסה להשלים את העבודה הטיפולית, ומהבחינה הזאת יחידות זמן מועטות יותר נעשות בכל מה שקשור לעבודת שטח חוזרת.

<אהרון שבי: אבל זה כן משהו שמוגדר.

<נורית טיבי: היתה גם טענה שמדובר בסביבת סיכון שמסכנת את העובדות הסוציאליות.

<אהרון שבי: לגבי הטענה הזו - אנחנו בנינו את אותו מערך משולב של עובד סוציאלי יחד עם מדריך.

<אהרון שבי: זה משהו שהוא מתפתח.

<אהרון שבי: כמו שציינתי, יש לנו כבר כמאה מדריכים שעושים את זה.

<אהרון שבי: האמירות האלה שיש בהן סוג של היגיון עדיין הן לא אמורות להוריד את סביבת העבודה.

אמנון כהן: אולי צריך לתקן את הנחיות תע"ס לגבי סמכויות, מה מותר, מה אסור, איפה להיכנס.

<אהרון שבי: תע"ס חדש נמצא עכשיו באישור, הוא מגדיר בצורה מפורשת.

אמנון כהן: מתי האישור ייגמר סוף סוף?

<אהרון שבי: האישור ייגמר סוף סוף, אני מקווה, בתוך תהליך של שלושה חודשים מבחינת - - -

אמנון כהן: כמה?

אמנון כהן: צריך לפני שנת הלימודים, במרץ.

אמנון כהן: צריך להיערך כמו החינוך.

<אהרון שבי: כיוון שאנחנו עשינו והשלמנו את אותו תע"ס, כולל העברה למערכת שלנו, זה נמצא בתוך המערכת של אישור ועדת השלטון המקומי ועוד מסגרות.

<אהרון שבי: מבחינת השירות הזה אנחנו עשינו את מה שצריך לעשות.

<אהרון שבי: ההנחיות שלנו הן ברורות כן לבצע את זה.

<אהרון שבי: שוב, הכול קשור לאותה - - -

<רמי הופנברג: ברשותך, אני רוצה להעיר פה הערה בזווית הארצית.

<רמי הופנברג: רשויות כמו פתח-תקווה ואשדוד שהן לא כל כך עניות, - -

אמנון כהן: הן יכולות להרשות לעצמן.

<רמי הופנברג: - -הן מוציאות מדריכים חבורות רחוב.

<רמי הופנברג: אנחנו למשל לקציני ביקור הסדיר בגלל בעיית השכר, נותנים להם אחזקת רכב על חשבוננו, שעות כוננות על חשבוננו, בניסיון נואש למשוך אותם.

אמנון כהן: מה יעשו עיריות כמו לוד או רמלה?

אמנון כהן: מה תעשה באקה אל גרביה?

<רמי הופנברג: בדיוק כך.

<רמי הופנברג: להערכתי, חסר ברמה הארצית כמעט רבע מהתקנים של קב"סים שהם כשלעצמם לא מספקים.

<רמי הופנברג: גם בנושא העובדים הסוציאליים צריך לוודא את התקינה.

<רמי הופנברג: אני מציע לפרוטוקול, שזה קשור גם לנשירה, לבדוק מה קורה בתקני הפסיכולוגים של מערכת החינוך.

<רמי הופנברג: זה גם חלק מהעניין של הטיפול בנוער נושר.

<רמי הופנברג: לגבי פסיכולוגים אני אפילו לא מדבר על תקנים יותר, אלא על מימוש התקן הקיים.

<רמי הופנברג: אני רוצה להאיר את הסוגיה שכולם עסקו בה ואני חושב שמשרד המבקר לכתחילה בחר כך את הרשויות של הנשירה במגזר החרדי.

<רמי הופנברג: זו סוגיה חשובה מאוד, מתחיל טיפול בה בכל המקומות, אבל חיים להגביר טיפול בנושא גם עם משרד החינוך, גם ברשויות, גם ברווחה, גם בכל מקום.

<רמי הופנברג: כולנו יודעים שבמגזר החרדי בעיית הנשירה היא בעיה יותר מורכבת בגלל הסוגיה של אורח החיים.

<רמי הופנברג: היום אין מספיק עובדים, לא בתחום הביקור הסדיר, לא בתחום מדריכי חבורות רחוב שבאים מהמגזר.

אמנון כהן: אתה חושב שהנשירה במגזר הזה היא באחוזים יותר גבוהים?

<רמי הופנברג: אני חושב שיחסית האחוזים יותר גבוהים.

<רמי הופנברג: הם פחות מטופלים בעיקר.

<רמי הופנברג: קודם כל, זה באמת נכון.

<רמי הופנברג: אין סיכוי למישהו שלא בא מהמגזר או לפחות קרוב למגזר שיצליח להיכנס לבתי-הספר, למשפחות.

<רמי הופנברג: אנחנו חייבים לגייס גם קציני ביקור סדיר.

<רמי הופנברג: אנחנו עוסקים בזה, אבל לא מספיק.

אמנון כהן: זה מה שציינה חברת הכנסת סטרוק כי לפעמים אורח חייו של הילד גורמים לזה שהוא נפלט מבית-הספר.

אמנון כהן: איפה הוא רשום?

<רמי הופנברג: הוא רשום.

<רמי הופנברג: קודם כל, הרבה פעמים המערכת פולטת אותו ושומרת על זה בסוד מכל הסיבות שדיברו כאן ואנחנו נאלצים לעשות מאמצים אדירים.

אמנון כהן: לא אכפת לי שתשמור בסוד, רק תטפל בו.

<רמי הופנברג: הוא שומר בסוד גם ממני.

<רמי הופנברג: בסוף כשאתה מגיע לילד חלק מהבעיה היא שבילדים הממלכתי, ממלכתי-דתי, ברובם יש סל של פתרונות ובמגזר החרדי פחות.

<רמי הופנברג: מתחילים עכשיו לבנות.

<רמי הופנברג: יש עכשיו בתי-ספר כמו "מנורת המאור" ואחרים שמיועדים לאוכלוסייה נושרת שהדרישות הדתיות יותר רכות למרות שהם מבינים את המגזר.

<רמי הופנברג: יש התחלה של הפעלה של קציני ביקור סדיר וכו'.

<רמי הופנברג: אבל כמו שאמרנו, הנושא הזה מאוד מאוד חשוב.

<רמי הופנברג: יש נושא נוסף שגם הוא חשוב במגזר הזה.

<רמי הופנברג: יש למשל את פרויקט היל"ה שכולנו מכירים אותו.

<רמי הופנברג: אנחנו בפתח-תקווה התחלנו להכניס לפרויקט היל"ה גם מורים חרדים כדי שיהיה מי שיוכל להבין את המשפחות ואת הילדים ולנסות להוביל אותם לפתרונות.

<רמי הופנברג: זו סוגיה מאוד חשובה.

אמנון כהן: ראש עיריית בקה אל גרביה, בבקשה התייחסות שלכם לםדוח.

<מורסי אבו מוך: קודם כל, לגבי האיחור - אנחנו מתנצלים.

אמנון כהן: לא, זה בסדר - קורה.

<מורסי אבו מוך: הגענו דווקא לפני כולם אבל אמרו לנו בכניסה שהועודה בוטלה בגלל מטוס שהתעכב בפולין ולכן נאלצנו לחכות.

אמנון כהן: הוועדה לביקורת אף פעם לא מתבטלת.

אמנון כהן: לא טסתי בגלל שלא רצתי להיכנס לפלונטר הזה של להיתקע במטוס ולבטל את הדיון, כי הנוער יותר חשוב לנו.

אמנון כהן: הנושא ההוא גם חשוב, אני לא טסתי בגלל שאני כוהן ואני לא יכול להיות שם.

אמנון כהן: אמרתי שאני אהיה פה ואני אעשה דיון על נוער.

<מורסי אבו מוך: אני מגיע היום עם ד"ר אסמאא שהיא מנהלת מחלקת החינוך ועם רזאן שהיא רכזת קב"סים.

<מורסי אבו מוך: אני מורסי ראש העיר של באקה.

<מורסי אבו מוך: אין ספק שהנושא הוא נושא חשוב.

<מורסי אבו מוך: יחד עם זאת, צר לי להגיד, כמו שאמרתי גם בתחילת הישיבה, שברגע שיוצא דוח של מבקר המדינה, דוח כזה צריך להיות מדויק כי על סמך דוח כזה אתה גם שופט את אותה עיר.

אמנון כהן: אתה נבחרת חדש עכשיו?

<מורסי אבו מוך: לפני שנתיים.

אמנון כהן: זה אולי לא בתקופה שלך.

אמנון כהן: אתה בטח באת לשפר, באת עם רוח חדשה.

מסעוד גנאים: הוא דווקא בא במקום ועדה קרואה.

מסעוד גנאים: כלומר, משרד הפנים היה שם אז היו צריכים לתקן.

<מורסי אבו מוך: אני מדבר על זה בשיא הרצינות כי ברגע שדוח הביקורת אומר שמשרד מבקר המדינה בדק בחודשים ספטמבר 2012 עד אפריל 2013 אני אומר שזה בוודאות לא נכון לגבי באקה אל גרביה.

<מורסי אבו מוך: באקה אל גרביה - הביקורת היתה מחודש תשיעי, הבדיקה נעשתה לחודש תשיעי 2010 עד חודש תשיעי 2012.

<מורסי אבו מוך: פעם אחרונה שמישהו ממבקר המדינה הגיע אלינו לבאקה זה היה בתחילת חודש אפריל שנת 2012.

<שמואל גולן: אדוני, אולי אתה כנראה לא מבין מה זה הגדרה של ביקורת.

<מורסי אבו מוך: תן לי להמשיך.

<שמואל גולן: לא, כי אתה מנסה עכשיו להכפיש את שמנו בעניין.

<מורסי אבו מוך: אני לא מכפיש.

<שמואל גולן: הביקורת היתה בדיוק בתקופה שהא כתובה שם.

<שמואל גולן: ביקורת, בין היתר, מתחילה אצלכם, הולכת למשרד החינוך, הולכת לרווחה, חוזרת בחזרה.

<שמואל גולן: כמדומני שאת הטיוטה קיבלת במרץ-אפריל.

<שמואל גולן: זאת הביקורת.

<מורסי אבו מוך: אז אם אתה כותב דוח כזה ושאתה מחלק אותו לכל הציבור אתה צריך לדייק כי ברגע שאתה כותב דוח ביקורת - - -

<שמואל גולן: אני מסביר לך מה זה הדיוק.

<שמואל גולן: זה עניין של הבנה.

<מורסי אבו מוך: כשדיברת אני לא הפרעתי.

<מורסי אבו מוך: כשאתה כותב דוח כזה אתה צריך לדייק.

אמנון כהן: במה לדייק?

אמנון כהן: בזמן?

<מורסי אבו מוך: ברור, אדוני.

<מורסי אבו מוך: זה מאוד קריטי כי ברגע שאתה כותב כאן שזה מחודש ספטמבר 2013 עד - - -

אמנון כהן: לגבי מנהלי בתי-ספר בבאקה אל גרביה וחלק ממנהלי בתי-הספר בפתח-תקווה, ושמענו מהם, לא נהגו לדווח בכתב על התלמידים שלא למדו באופן סדיר.

אמנון כהן: על זה אני צריך לדעת.

<מורסי אבו מוך: אני מסיים את העניין של הדוח ואני חוזר על זה ומדגיש, ואין לי בעיה גם להגיש תגובה בכתב לאדוני יושב-ראש הוועדה וגם למבקר, שמה שאני אומר הוא מדויק.

<מורסי אבו מוך: הדוח הזה מתייחס לתקופת הוועדה הממונה ולא לתקופת העירייה הנוכחית.

אמנון כהן: מה קורה עכשיו עם הילדים?

אמנון כהן: עזוב ועדות.

<מורסי אבו מוך: לגבי הילדים - אני מסכים עם דבר אחד.

<מורסי אבו מוך: הבעיה היותר רצינית שבה אנחנו צריכים לדון היא בעיית הנשירה שיש מהקב"סים עצמם לפני שדנים בנשירה מהתלמידים כי אתה לא יכול להחזיק שום קב"ס במשכורת כזו בשום מקום בעולם.

אמנון כהן: לא, יש מקומות.

אמנון כהן: יש 500 כאלה.

<מורסי אבו מוך: אני אומר לכבודו לפחות אצלי.

<מורסי אבו מוך: לגבי כל התוספות שחבריי ציינו בפתח-תקווה - החבר'ה שלי היו חולמים לקבל את זה.

<מורסי אבו מוך: אין לי כסף לממן את זה.

<מורסי אבו מוך: אני בטוח שהוא מממן את זה מהכסף שלו.

<מורסי אבו מוך: יותר מזה, אפילו אין לי מנהלת מחלקת קב"סים.

<מורסי אבו מוך: אני קראתי לרכזת כי אין לי לשלם לה את התוספת של מנהלת כך שמכאן אנחנו מתחילים.

אמנון כהן: קב"סיות אין לך בכלל?

<מורסי אבו מוך: יש לי 3.2 קב"סיות היום.

<מורסי אבו מוך: ברגע שלוועדה הממונה היה 1.5 תקן היום אנחנו 3.2 תקן.

אמנון כהן: אז אפשר, עובדים.

אמנון כהן: למה אתה אומרים לי לא עובדים?

<מורסי אבו מוך: היום כן, בזמן הוועדה הממונה לא עבדו.

<מורסי אבו מוך: יתרה מזאת, הבעיה המרכזית היא כזו.

<מורסי אבו מוך: אני מצדיק מה שכתוב בדוח לגבי אותו - - -

אמנון כהן: אדוני ראש העיר, אני מכבד.

אמנון כהן: ההיסטוריה לא מעניינת, הממונה לא מעניין.

אמנון כהן: אתה עכשיו בשרביט שלך צריך לתקן את מה שהוא לא עשה.

אמנון כהן: הדוח אומר שלא נהגו לדווח בכתב על תלמידים שלא למדו באופן סביר.

אמנון כהן: אני צריך לדעת מה אתה עושה ממחר בבוקר.

אמנון כהן: בנוסף לזה: שלא בהתאם להוראות חוק לימוד חובה, מנהלי מחלקת חינוך לא איתרו בכתב מנהלי בתי-ספר שלא דיווחו ואף לא הודיעו זאת למשרד החינוך.

אמנון כהן: זאת אומרת, אצלכם מנהלי בתי-הספר לא היו מדווחים, לא לקב"סיות, לא לאף אחד.

אמנון כהן: אתה כראש עיר צריך להנחות את כל מנהלי בתי-הספר מה הם צריכים לעשות, איך לעבוד.

אמנון כהן: יש בתי-ספר שקב"סיות לא יכולות להגיע אליהם.

אמנון כהן: אין לך מספיק קב"סיות לכסות את כולם.

אמנון כהן: אבל כראש עיר אתה צריך לדעת כמה ילדים לא נמצאים במסגרת ואז אתה נעזר אולי בחברי כנסת, בקב"סיות שלך.

אמנון כהן: תבקש עוד תקן אחד, שניים.

אמנון כהן: קידום נוער יעזור לך, משרד החינוך.

אמנון כהן: נעשה רעש בוועדת החינוך של הכנסת, נעשה ועדה משותפת לוועדת החינוך ולוועדה לביקורת המדינה, אנחנו נעזור.

אמנון כהן: אבל אם לא יהיה דיווח לא נדע במה מדובר.

<מורסי אבו מוך: לגבי אי-ניהול יומן - אכן היה בית-ספר בבאקה שבמשך חמש שנים, נקרא בית-ספר טכנולוגי, שלא היה בו יומן.

<מורסי אבו מוך: בבית-הספר הזה למדו בערך בחמש השנים האלה 900 שמתוך אותם 900 תלמידים סיימו עם בגרות שלימה אולי חמישה.

<מורסי אבו מוך: בתחילת הקדנציה שלנו סגרנו את בית-הספר הזה והעברנו את ההנהלה של בית הספר הזה החדש לחברה פרטית שלא אנקוב בשמה כאן ומאז בית-הספר הזה מנוהל תקין.

<מורסי אבו מוך: אני מסכים עם כבוד היושב-ראש שמנהל בית-ספר שלא מנהל יומן מבצע עבירה פלילית מכיוון שהוא אמור להיות האדם שבו אנחנו נותנים בו את כל האמון, גם הכנסת, גם הממשלה, גם משרד החינוך וגם העירייה.

<מורסי אבו מוך: ברגע שאתה יושב שם ואנחנו שולחים אליך את הילדים שלנו אתה צריך לדאוג לפחות ליידע את ההורים שהילדים שלהם לא נמצאים.

<מורסי אבו מוך: הנושא הזה לא מטופל ממש ברמה שנדרשת על-ידי משרד החינוך ואני אומר שמנהל בית-ספר שלא מנהל את הדבר הבסיסי ביותר, אנחנו עדיין לא מדברים על אופן הלימודים ואיך מלמדים, מנהל בית-ספר שלא מנהל יומן לדעתי עושה עבירה וצריכה להיות הצעת חוק שזו עבירה פלילית.

<מורסי אבו מוך: יתרה מזאת, אדוני דיבר על נקודה חלשה עיקרית נוספת לגבי הנשירה הסמויה וזה אמיתי.

<מורסי אבו מוך: בבית-הספר הזה שסגרנו, במשך חמש שנים אף ילד לא היה אחרי השעה עשר וזה כשלעצמו נשירה סמויה.

<מורסי אבו מוך: זה לא מופיע בשום מקום, הם מופיעים כלומדים.

<מורסי אבו מוך: אצלי אולי תיקנו את הנקודה הזו, אבל אני בטוח שהמצב הזה קיים בעוד הרבה מקומות.

<מורסי אבו מוך: לגבי קב"סים - אצלנו בבאקה אל גרביה לגבי השכר שהם מקבלים אני לא מצליח גבר אחד לעבוד כקב"ס, לא מצליח.

<מורסי אבו מוך: אני הוצאתי כל כך הרבה מכרזים ואף גבר לא ניגש למכרזים האלה כיוון שהשכר הוא מאוד נמוך, וגם עובדים סוציאליים.

<מורסי אבו מוך: יש לי יותר מעשרה עובדים סוציאליים ואין גבר אחד בתוך המחלקה.

<מורסי אבו מוך: אף אחד לא מוכן להגיע.

מסעוד גנאים: כמה מקבל קב"ס משרה מלאה?

אמנון כהן: 3,000 שקל, אמרו כבר.

<קריאה: זה פחות משכר מינימום.

<מורסי אבו מוך: במשך השעתיים שישבנו כאן כולם דיברו על מה הם עושים בעצמם.

<מורסי אבו מוך: אבל בוא נסכים שכולנו יושבים כאן ולדעתי החדר הזה הוא הכי חשוב ומכאן צריכה לצאת קריאה מכיוון שאנחנו מדברים על ילדים שאנחנו מאבדים אותם כשבסופו של יום זה העתיד של מדינה ואף אחד לא מטפל בו נכון.

<מורסי אבו מוך: יש אחריות על כל אלה שיושבים בשולחן הזה ועצם העובדה שהדוח הזה נכתב בצורה הזו שהוא אומר שכולנו נכשלנו.

<מורסי אבו מוך: אני לא שמעתי מאף גורם מקצועי, לצערי, מה הם מציעים שאנחנו צריכים לתקן.

<מורסי אבו מוך: כולם דיברו על מה שהם עושים, אבל עובדה שמה שאתם עושים לא מספיק.

<מורסי אבו מוך: אני חשבתי שאולי אני אשמע מהאנשים מה אנחנו צריכים לעשות באמת ואת זה לא שמענו מאף אחד.

<מורסי אבו מוך: לדעתי, צריך להיות פה גוף נוסף שצריך להיות נוכח, ולצערי הוא לא הוזמן, וזה המשטרה.

<מורסי אבו מוך: אנחנו צריכים לשמוע מהמשטרה איך היא מטפלת, איזה תיקים היא פותחת לילדים, איך היא מקושרת, לפחות אצלנו, אני לא רוצה לדבר על עיריות אחרות, עם אותם ילדים שתופסים אותם מבצעים עבירות.

<מורסי אבו מוך: האם היא מדווחת ולמי?

<מורסי אבו מוך: האם באמת מנהלי בתי-הספר והקב"סים יודעים שהילדים שלהם נתפסים ברחוב מוכרים עגבניות בשעות הבוקר?

<מורסי אבו מוך: זו נקודה מאוד מאוד חשובה, לדעתי.

<מורסי אבו מוך: דבר נוסף, כשנעשה הפירוק בין באקה וג'ת עד חודש שישי 2012 אנחנו וג'ת היינו עירייה אחת.

<מורסי אבו מוך: במשך התקופה הזו לא יכולנו למנות עובדים ולכן עיריית באקה עד שהסתיים הפירוק והתחלנו להיות עירייה עצמאית בחודש שישי 2012, אז באותו חודש מינינו שלושה קב"סים חדשים.

<מורסי אבו מוך: לכן, זה מה שמופיע שם.

<מורסי אבו מוך: אותם קב"סים שחבריי בדוח הביקורת ציינו שלא נמצאים, אלה הקב"סים שעברו לג'ת.

<מורסי אבו מוך: עכשיו יש 3.2.

<מורסי אבו מוך: חבריי מדברים שיש מדריכים מאתרים.

<מורסי אבו מוך: אני רק רוצה שאדוני ידע שאנחנו מדברים על 12 שעות שבועיות.

<מורסי אבו מוך: להגיד שיש מדריך מאתר זה נשמע כאילו שיש תפקיד.

אמנון כהן: אתה שומע?

<אהרון שבי: אני יודע, לא רק שומע.

<אהרון שבי: זה נכון שציינו שבעיקרו של דבר מדובר על משהו שהוא משלים, שהוא בחלקיות משרה.

<אהרון שבי: גם תפקידי העו"ס הם בחלקיות משרה.

<אהרון שבי: אנחנו נמצאים כאן באותה סוגיה כל הזמן: משאבים.

אמנון כהן: ועכשיו בוחנים לתת את זה 12 שעות ביום.

<מורסי אבו מוך: לא רק את זה.

<מורסי אבו מוך: יש דבר שהוא יותר חשוב, לא רק שמדובר ב-12 שעות שבועיות, אותו אדם אמור גם לצאת לשטח וגם לנהל את המועדון.

<מורסי אבו מוך: אחרי שהוא אומר לרווחה שהוא לא יכול לצאת כי יש לו בסך הכול 12 שעות והוא מבקש להגדיל את המשרה, אומרים לו: אתה לא צריך לצאת לשטח.

אמנון כהן: זו הסיבה.

אמנון כהן: הבנת מה הסיבה, ידידי?

אמנון כהן: אמרתי לך שהדוח ציין את זה, זו הסיבה.

אמנון כהן: הוא לא יכול לנהל גם מועדון.

אמנון כהן: למה הוא צריך לנהל מועדון?

חנין זועבי: אנחנו לא סומכים גם על הסקירה של משרדי הממשלה.

חנין זועבי: אתם באים פה ומטעים את חברי הכנסת ונותנים סקירה מוטעית.

חנין זועבי: לכן, אני חושבת שזה גם איבוד של זמן שאנחנו מקשיבים לכם בכלל.

חנין זועבי: היינו יכולים להתמקד רק בדיווח של הרשויות המקומיות.

חנין זועבי: אתם מטעים, אתם נותנים לנו גם דיווחים מטעים.

<אהרון שבי: לא, לא.

<אהרון שבי: אני רוצה לחזור שוב על מה שאמרתי קודם שיש צורת עבודה מסוימת.

אמנון כהן: לא צריך לחזור שוב, הבנו.

אמנון כהן: אבל זה לא עובד, זה לא טוב.

אמנון כהן: אני אומר, תפריד בין הדברים.

<אהרון שבי: זה טוב לגבי האוכלוסייה שנמצאת בתוך המערכת.

<מורסי אבו מוך: אני מאמין שאדוני קבע את הוועדה הזו על מנת שאנחנו נצא מכאן עם מה אנחנו הולכים לעשות.

<מורסי אבו מוך: לכן אולי תנו לנו לסיים וכדי שנגיד מה התמונה האמיתית שיש בשטח.

<מורסי אבו מוך: אם היו שומעים אותנו בהתחלה ואחרי זה היינו שומעים את התגובות אולי אדוני היה - - - אדוני, מדובר ב-12 שעות שבועיות.

<מורסי אבו מוך: אחרי תקופה שהוא מתחיל לעבוד שולחים לו מהרווחה מכתב שהוא בעצם לא צריך לצאת ומספיק שהוא ינהל את אותו מועדון.

<מורסי אבו מוך: זה בכתב, יש לי את זה בכתב.

<מורסי אבו מוך: אם תרצו אשלח לכם את זה.

<מורסי אבו מוך: בעמ' 4 סעיף 4 כתוב על נוהל מסוים.

<מורסי אבו מוך: הנוהל הזה לא קיים.

<מורסי אבו מוך: אין בנוהלים, אני לא יודע מאיפה המציאו את זה.

<מורסי אבו מוך: בסעיף 4 כתוב: הקב"סים של שלושת העיריות שבדקו לא פנו לגורמים מחוץ לעירייה כדי לקבל מידע.

<מורסי אבו מוך: אני מפנה את כולכם לנהלי ביקורת סדיר משנת 94', תמצאו לי את הנוהל הזה.

<מורסי אבו מוך: הנוהל הזה לא קיים בכלל.

<מורסי אבו מוך: לגבי סעיף 2 שבאחד מבתי-הספר התיכוניים בבאקה אל גרביה לא ניהל יומן נוכחות – כאן זה אמת.

<מורסי אבו מוך: בית-ספר הזה סגור, אבל הייתם צריכים גם לציין בית-ספר טכנולוגי כי זה לא בית-ספר מהתיכוניים.

<מורסי אבו מוך: אבל זה לא הנקודה עכשיו.

<שמואל גולן: זה לא בית-ספר, אדוני?

<שמואל גולן: טכנולוגי זה לא בית-ספר?

<שמואל גולן: אין שם ילדים?

<שמואל גולן: מה זה חשוב מה לומדים שם?

<מורסי אבו מוך: אני יכול להגיד לכבודו שני דברים.

<מורסי אבו מוך: מאז שהתחלנו את הקדנציה עשינו שני דברים.

<מורסי אבו מוך: אותה מנהלת -פיטרנו.

<מורסי אבו מוך: אנחנו גם מינינו - - -

אמנון כהן: אבל צריך בית-ספר טכנולוגי.

<מורסי אבו מוך: יש, עשיתי חדש עם צוות חדש.

<מורסי אבו מוך: יש לנו היום מנהלת מחלקת חינוך שהיא דוקטור במקצוע שלה והיא הערבייה הראשונה שהיא מנהלת מחלקת חינוך היום בכל הארץ.

<מורסי אבו מוך: אנחנו מתחילים להוביל ולהתקדם, אבל אנחנו עדיין חלשים תקציבית ולבד אנחנו לא יכולים לעשות את זה.

<מורסי אבו מוך: לגבי סעיף 3 - בסעיף 3 עמ' 5 מדברים שבשלוש העיריות שנבדקו לא פעלו לפי הנחיות של משרד הרווחה ואחרי זה בהמשך של א' ו-ב' אין בפירוט התייחסות לעיריית באקה.

<מורסי אבו מוך: אני אומר לאדוני שאנחנו עובדים מעבר להנחיות של משרד הרווחה, ויותר מזה, אבל לפי היכולת שיש לנו.

<מורסי אבו מוך: אז אי-אפשר להגיד שאנחנו לא.

<מורסי אבו מוך: להיפך, אנחנו עושים את זה אבל לפי הכוח הכלכלי ולפי כוח-האדם שיש לי.

<מורסי אבו מוך: לגבי עוד דבר נוסף שאנחנו מדברים עליו כאילו שיש - ברווחה חבריי דיברו על 13 עובדים סוציאליים שמטפלים בנוער.

<מורסי אבו מוך: בבאקה יש לי עובד סוציאלי אחד.

<מירב אבירם: כן, אבל אנחנו 300,000 תושבים.

<מורסי אבו מוך: בסדר, אבל עובדת סוציאלית אחד עם סוציו-אקונומי 3, עם אחוז אבטלה מאוד גבוה, צריכה לטפל בכל הנוער בבאקה אל גרביה, אדוני.

<מורסי אבו מוך: יש לנו בבאקה אל גרביה 8,000 נוער.

אמנון כהן: לא, כמה נוער כאלה שזקוקים לטיפול יש?

<מורסי אבו מוך: בטוח לא מגיעים ל-20%, בקושי, כי אדם אחד לא יכול לטפל בכמות כל כך גדולה עוד עם מצב כלכלי שכזה.

<מורסי אבו מוך: עם כל הכבוד, זה לא עניין של גבר או בחורה.

אמנון כהן: משרד הרווחה, תתחיל לשים לב לתקנים שצריך לשים שם.

<אהרון שבי: אני שם לב.

<אהרון שבי: אין פערים - - -

אמנון כהן: תן לו לסיים, אחרי זה אתן לך להגיב.

<מורסי אבו מוך: בנוסף לכל מה שעשינו, אני חושב שבדוח היו צריכים להתייחס לנקודה נוספת שהיא מחלקת נוער, קיומה של מחלקת נוער ביישוב.

<מורסי אבו מוך: אני אומר לאדוני שמחלקת נוער בבאקה אל גרביה יוסדה והוקמה רק לפני שנה.

<מורסי אבו מוך: אם עיר במדינת ישראל נמצאת כבר שישים שנה בלי מחלקת נוער, לדעתי זה דבר שצריך להיות באחריות כל מי שיושב סביב השולחן הזה.

<מורסי אבו מוך: רק לפני שנה התחלנו עם מחלקת נוער ואחרי שנאלצתי לנסוע לנצרת.

אמנון כהן: למה לא הקמתם קודם?

<מורסי אבו מוך: גם לפני הוועדה הממונה לא היה.

<מירב אבירם: סליחה, גם באשדוד אין מחלקת נוער.

<מירב אבירם: אני מצטרפת לדברים, אני מחזקת אותו.

<מירב אבירם: גם אני לא נקראת מחלקת נוער.

<מורסי אבו מוך: אני אומר שאנחנו באמת התחלנו בתיקון.

<מורסי אבו מוך: התחלנו באמת לרוץ ולקדם.

<מורסי אבו מוך: אני יכול להגיד לאדוני עכשיו כמה הצלחנו לעשות בשנתיים האלה בכל הקשור לסוגיות האלה, אבל עדיין לא מספיק.

<מורסי אבו מוך: אני לא אומר שהכול שחור, אנחנו מתקדמים.

<מורסי אבו מוך: לגבי מספר הקב"סים שלומדים מחוץ לעיר- בבאקה אל גרביה יש בסך הכול 18 תלמידים.

<מורסי אבו מוך: אבל אותם תלמידים - אנחנו מטפלים בהם.

<מורסי אבו מוך: לגבי תלמידים נושרים - אותם תלמידים נושרים, בשנת הבדיקה של מבקר המדינה היו 87 תלמידים.

<מורסי אבו מוך: היום אנחנו מדברים על 63.

<מורסי אבו מוך: חלק גדול מהם בהיל"ה וזו נקודה שצריך להדגיש אותה.

<מורסי אבו מוך: היל"ה כשלעצמה היא גם מסגרת מוכרת.

<מורסי אבו מוך: השאלה היא מה הכוח שיש להיל"ה לטפל באותם ילדים?

<מורסי אבו מוך: מה התקצוב שיש לה לטיפול בילדים?

<מורסי אבו מוך: השאלה היא מה הם עושים שם והאם יש לכם יכולת באמת לעשות את זה בזמן שאותו מחנך שיושב בהיל"ה מקבל 3,000 והחניכים שלו שעובדים בערב או בשעות היום מקבלים 7,000 שקל - כאילו הילד בן ה-15 מקבל שכר יותר גבוה מהמחנך שלו.

<מורסי אבו מוך: אדוני, הבעיות הן באמת רבות והן לא קטנות.

<מורסי אבו מוך: אם אני רוצה היום להמשיך ולהסביר את המצוקה, ואני לא אוהב להשתמש במגזר כי אני לא רוצה לחלק את זה למגזרים.

<מורסי אבו מוך: די עם המונח הזה, יש פה אוכלוסייה.

<מורסי אבו מוך: אנחנו לא חלק ממגזר, אנחנו אוכלוסייה שקיימת כאן שמגיעות לה זכויות.

<מורסי אבו מוך: אני אומר לכם, האוכלוסייה שנמצאת כאן עדיין מאוד רחוקה, אפילו מפתח-תקווה ומאשדוד, אבל אנחנו עושים את המקסימום עם מה שאנחנו מקבלים.

<מורסי אבו מוך: המצב הקיים שנמצא כאן בסופו של יום רק יגדיל את אחוז הנושרים ואת אחוז המנותקים, ובסופו של יום יביא לעבריינים, ואז יוצא שאנחנו משקיעים יותר כסף בעבריינים לעומת מה שהיינו צריכים להשקיע פה.

<מורסי אבו מוך: הנקודה האחרונה, והיא גם חשובה, מדוע להמתין עד שאותו ילד יהיה ילד נושר ומנותק?

<מורסי אבו מוך: מדוע לא לטפל בבעיה שלו בהיותו בתוך בית-הספר?

<מורסי אבו מוך: אם יהיו לנו עובדים סוציאליים וכוח-אדם בתוך בית-ספר אנחנו לא נצטרך לטפל בנקודה הזו.

<מורסי אבו מוך: הבעיה היא שבתוך בית-הספר אין מי שיטפל.

<מורסי אבו מוך: כל הילדים האלה הם ממשפחות מצוקה, כמעט רובם ההורים שלהם נמצאים בבתי-סוהר או במעונות יום, ואנחנו מחכים עד שהוא יהיה נושר ומנותק ואז אנחנו מטפלים בו.

<מורסי אבו מוך: צריכים לטפל בו בתוך בית-הספר.

<מורסי אבו מוך: אמרו לך שאנחנו צריכים לדעת שיהיו להם כרטיסי כניסה וכרטיסי יציאה.

<מורסי אבו מוך: אני אומר לך בשיא הרצינות עכשיו, אם תעשי בדיקה כזו, לפחות תביאו מכשירי ניידים, תיקחו כל בית-ספר למבצע של חודש אחד, אתם תהיו בהלם מהתוצאות.

<מורסי אבו מוך: תהיו בהלם מזה שב-50% מבתי-הספר במדינה התלמידים לא נשארים עד השעה 11:00.

<מורסי אבו מוך: אם אתם לא יודעים את זה אז תתעוררו, תתעוררו.

אמנון כהן: תודה.

<אהרון שבי: אני רוצה להעיר משהו אחד רק לגבי שיטת העבודה.

אמנון כהן: אתה לא צריך כל הזמן לתת מגננה על דברים.

אמנון כהן: אני אומר שעובדתית לא יכול להיות שאותו בן-אדם גם ינהל מועדון וגם יצא לשטח לאתר אותם ב-12 שעות שבועיות.

אמנון כהן: לכן, אף מילה שלך לא תעזור.

אמנון כהן: תחזור לשולחן העגול, תציף את הבעיה.

אמנון כהן: במגזר הבעיה היא סבוכה יותר, לכן תפריד בין התפקידים כך שנושא של ניהול מועדון יעשה מישהו אחר, נושא של איתור בשטח מישהו אחר.

אמנון כהן: גם תרחיב את האזורים, לא רק ליד בית-ספר.

אמנון כהן: תן אזורים מורחקים יותר שבהם הם יכולים להימצא.

אמנון כהן: אנחנו צריכים לתקן את זה.

אמנון כהן: יותר אני לא רוצה לשמוע כי אתה חוזר עוד פעם ועוד פעם על המנטרה הזו.

אמנון כהן: האוזן שלי היא מוזיקלית והיא שומעת עוד פעם ועוד פעם וזה מתחיל להצטבר לי במקומות אחרים.

<מורסי אבו מוך: אני רוצה להגיד שני משפטים מאוד חשובים.

<מורסי אבו מוך: תקציבים לא מקבלים.

<מורסי אבו מוך: אפילו תקציב אנחנו לא קיבלנו.

<מורסי אבו מוך: עיריית באקה לא קיבלה תקציב לקידום נוער כי היינו בעירייה מאוחדת והיה פירוק.

<מורסי אבו מוך: אמרו לנו: מכיוון שיש פירוק צריך אישור מיוחד - לא יודע מאיפה.

אמנון כהן: זה בעיות גלובליות, אני לא יכול לפתור את כל הבעיות של המדינה.

<אסמאא גנאיים: אני מנהלת מחלקת החינוך וברשותך אני רוצה לומר כמה נקודות.

אמנון כהן: ראש העיר יודע הכול.

<אסמאא גנאיים: זה אומר עד כמה הכוונות שלנו הן באמת טובות ועד כמה אנחנו עובדים הרבה מעבר למשאבים שיש לנו.

<אסמאא גנאיים: אבל פה אני רוצה לציין כמה דברים.

<אסמאא גנאיים: אפילו אצלנו במחלקת החינוך אנחנו לא מצליחים לקבל עוד תקנים למחלקה עצמה.

<אסמאא גנאיים: זאת אומרת, מנהל מחלקת החינוך צריך באופן ישיר לטפל בכל מה שצריך לטפל, ביסודי, בעל-יסודי, עם הקב"סים, עם הכול, שזה בלתי אפשרי.

<אסמאא גנאיים: אין עוד תקן פדגוגי חינוכי אחד, כולו ברמה אדמיניסטרטיבית.

אמנון כהן: עירית, את לוקחת את זה בחשבון ולתשומת ליבך ברמת מאקרו?

<קריאות: משרד הפנים - - -

<אסמאא גנאיים: דבר שני, אדוני דיברת על סנקציות כלכליות כשבית-ספר מדווח.

<אסמאא גנאיים: לדעתי, זה כאילו עונש קולקטיבי.

<אסמאא גנאיים: בסופו של דבר זה ייפול על התלמידים.

<אסמאא גנאיים: הסנקציה צריכה להיות אולי למנהל בית-ספר ולא על התלמידים.

אמנון כהן: לא ייפול על התלמידים.

אמנון כהן: היא תהיה כזאת שהיא תהיה מניעה, לא נשתמש בזה.

אמנון כהן: אם נעשה סנקציה קשה זה יהיה על המנהל, נפגע במשכורת שלו.

אמנון כהן: הם צריכים לחשוב איזה סוג סנקציה יהיה כך שמצד אחד תהיה הרתעה כך שלא יהיה כדאי למנהל.

אמנון כהן: אנחנו לא רוצים לפגוע, המטרה היא לא לפגוע אלא לתת אמצעי הרתעתי.

<אסמאא גנאיים: אני מסכימה.

<אסמאא גנאיים: יש לי עוד שתי הצעות שהן מאוד מעשיות.

אמנון כהן: תגידי לעירית.

<אסמאא גנאיים: זה חשוב לכולנו, זה לא רק היא.

<אסמאא גנאיים: העניין האחד הוא עניין מסגרות לבני הנוער.

<אסמאא גנאיים: כל עוד אין לנו מסקרות אחרי הצהריים זה אומר שיהיו ברחוב לפשיעה.

<אסמאא גנאיים: מאוד חשוב שיהיו תקציבים למסגרות לבני הנוער, של בילוי במסגרות חינוכיות.

<אסמאא גנאיים: דבר שני, גורמים מטפלים בתוך בתי-הספר, עובדת סוציאלית לא רק מהעירייה שצריכה בתקן המצומצם שלה לבקר 13 בתי-ספר, אלא בכל בית-ספר צריכים להיות עובדת סוציאלית, פסיכולוג, ולא רק אלה מהעירייה לכמה שעות.

אמנון כהן: בעזרת השם.

<יצחק קדמן: היו פעם והוציאו אותם כמו שאת האחיות בבית-הסוהר הוציאו.

<אסמאא גנאיים: צריך להחזיר.

אמנון כהן: יש לי כמה נקודות לדון בדוח של המבקר כאן.

אמנון כהן: אני לא יכול לפתור את כל הבעיות של המדינה.

<אסמאא גנאיים: ברור, אבל אנחנו מעלים את הסוגיות על מנת לבנות אסטרטגיה.

<אסמאא גנאיים: דבר אחרון, אני באתי מעולם התקשוב והטכנולוגיה.

<אסמאא גנאיים: כולנו מדברים על כמה זה חשוב על מנת לראות את המידע כשדרכו בונים את הידע וההחלטות.

<אסמאא גנאיים: עד עכשיו בתי-הספר אצלנו בבאקה, רק ביכולות של העירייה יש לנו תקשוב בתוך בתי-ספר יסודיים.

<אסמאא גנאיים: לעל-יסודיים עד עכשיו אין בתוך הכיתות לא מקרן, לא מחשב.

<אסמאא גנאיים: איך אנחנו מדברים על טכנולוגיה כשאין תשתיות, אין תקציבים?

<אסמאא גנאיים: ביקשתי מדריך לתקשוב שידריך את המורים בחדר המורים, אבל אין לנו את זה.

<אסמאא גנאיים: אז איך אפשר לדבר על עולם חדשני כשאין לנו את התשתיות הבסיסיות?

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: משרד החינוך, קחו את זה בחשבון.

אמנון כהן: אדוני, בבקשה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, תחילה אני מברך אותך על עצם קיום הישיבה.

מסעוד גנאים: זה חשוב מאוד.

מסעוד גנאים: שנית, כמורה לשעבר היו שני סוגים של הערכות: הערכה מסכמת ומעצבת.

מסעוד גנאים: אני חושב שהדוח של המבקר עוסק במעצבת.

מסעוד גנאים: הכוונה שעל הרשויות לקחת את הביקורת הזו ברוח חיובית שזה אתגר שאני רוצה לשפר, לא רק את הרשויות אלא גם את המשרדים ששמענו שייראו מה שקורה באמת בשטח.

מסעוד גנאים: לאור העלייה, לצערי הרב, בפשיעה, באלימות, בקרב בני נוער, אני חושב שאנחנו מדברים על הצלת חיי אדם.

מסעוד גנאים: מסגרת מצילה.

מסעוד גנאים: צריך שיהיה איזשהו קו אדום.

מסעוד גנאים: כל נער צריך מסגרת, נקודה.

מסעוד גנאים: אני רוצה לברך את המחלקות.

מסעוד גנאים: אני ביקרתי מחלקות קידום נוער, תוכנית היל"ה עושים עבודה נפלאה מאוד.

מסעוד גנאים: לגבי המגזר הערבי, כאשר יש 17% כפי שהצביע המבקר של אלה שאין להם מסגרת, אתם יודעים שיש אחרים שדואגים שתהיה להם מסגרת בחבורה באיזה זווית חשוכה.

מסעוד גנאים: כולנו צריכים להירתם עם הרשויות.

מסעוד גנאים: אנחנו פה לעזרת

מסעוד גנאים: כם בכל תחום שאתם רצים כדי למצוא באמת מסגרות הולמות ומתאימות.

אמנון כהן: תודה רבה אדוני.

אמנון כהן: משרד המבקר, בבקשה.

<שמואל גולן: אני חושב שמיקדנו פה שתי סוגיות מרכזיות: האחת, כל סוגיית האיתור.

<שמואל גולן: אני אומר לכם שתפקיד הקב"ס זה אחד התפקידים החשובים ביותר בכל מסלול האיתור והפתרון הראשוני.

<שמואל גולן: אם לא נחזק את הגוף הזה, ואני לא נכנס לתגמול ולדברים אחרים, לא נצליח להתמודד עם הסוגיה הזאת.

<שמואל גולן: הקב"סים האלה מתמודדים עם אוכלוסייה שלא משתפת פעולה, מתמודדים עם הורים שלא משתפים פעולה לפעמים.

<שמואל גולן: אני יודע ממקומות אחרים, לא שלושת הערים האלה, על קב"סים שבאים להורים וההורים אומרים להם: הילדים שלנו גמרו ללמוד, הם צריכים לצאת לעבודה כבר, גמרנו, ואין להם את היכולת להתמודד איתם.

<שמואל גולן: קודם כל, לחזק את זה.

<שמואל גולן: דבר שני, כנראה שהפתרון בסוגי אוכלוסייה כזה זה לחזק את כל נושא עבודת השטח, בין אם זה מדריכים, בין אם זה הגופים האחרים שיוצאים לשטח ונותנים פתרון לנער ולנערה בשטח.

<שמואל גולן: הדבר הזה בא לידי ביטוי בדוחות אחרים שאנחנו עושים כרגע והתמונה היא לא כל כך ורודה.

<שמואל גולן: היא גרועה מאוד.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: אני רוצה לסכם את הדיון הזה.

אמנון כהן: קודם כל, תודה לכל המשתתפים שהגיעו גם מרחוק.

אמנון כהן: זה חשוב.

<שמואל גולן: שכחתי להודות.

אמנון כהן: הסיכום הוא כך.

אמנון כהן: אני רואה תמונה כוללת וזו לא בעיה חדשה.

אמנון כהן: זו בעיה שהיא ידועה, זו בעיה שהיא לא מקבלת פתרון.

אמנון כהן: כמדינה אני רואה פה כישלון מתמשך בטיפול נוער נושר, בנוער מנותק, שעובר לא פעם גם התעללויות כאלו ואחרות.

אמנון כהן: שמענו כאן על זה שיש ילדים שהם נעלמים במערכת, יש ילדים שלא יודעים מה מצבם.

אמנון כהן: לכן, הבעיה פה סבוכה עוד יותר.

אמנון כהן: כפי שציין המבקר, ראינו שהבעיה מתחילה מכל נושא האיתור, אבחון, טיפול, הכוונה ומעקב.

אמנון כהן: כל הפאזל הזה חייב להיות מסודר ומטופל.

אמנון כהן: גם ראש עיריית באקה אל גרביה דיבר על זה שאם נשים פה כרטיסים נגלה תופעה קשה ביותר ונראה שמה שמסומן פה הוא קצה הקרחון ולמעשה אנחנו נראה הרבה מאוד ילדים שנושרים נשירה סמויה וגלויה.

אמנון כהן: אנחנו לא צריכים לטאטא זאת מתחת לשטיח אלא אנחנו צריכים לדעת להתמודד עם הדברים.

אמנון כהן: לכן, צריכים להיערך לכך.

אמנון כהן: כמדינה אנחנו משקיעים המון כסף במשרד החינוך לטובת חינוך הילדים, ולצערי הרב זה לא הולך ליעדו.

אמנון כהן: זה אולי הולך לוועדות, הולך למפקחים שמצ'ופרים.

אמנון כהן: אבל הקב"סית שעובדת בשטח וצריכה להתמודד מול המשפחות, מול החבורה הקשה, לא מקבלת תגמול כמו שצריך.

אמנון כהן: משרד הרווחה, אני גם מבקש מכם לחזק את מעמדו של מי שנמצא בשטח, לחזק את התקנים שלו ולתת לו לטפל בשטח בנערים האלה.

אמנון כהן: תפרידו את התפקידים, בין התפקיד של הפעלת מועדון לבי המאתר בשטח.

אמנון כהן: חייבים להפריד ולחזק את האנשים שבשטח.

אמנון כהן: בשולחן העגול הזה צריך באמת לראות שלא יהיו משאבים כפולים וששני אנשים לא יעשו אותו הדבר.

אמנון כהן: לא צריך את זה.

אמנון כהן: בחיבור הזה אתם תראו מי יהיה בשטח, מי יקבל את הדיווח, מי יתחיל את האיתור.

אמנון כהן: כמו שאמרתי: איתור, טיפול, אבחון, הכוונה ומעקב.

אמנון כהן: כולם צריכים לטפל בדבר הזה אבל שלא יהיו כפילויות.

אמנון כהן: צריכים לחבר פה את השלטון המקומי לכך שמעבים את הרשויות החלשות.

אמנון כהן: משרד החינוך, משרד הרווחה, יש רשויות חלשות שלא יכולות לתת את המענה לבד.

אמנון כהן: אבל אלו ילדים של המדינה והם יכולים להיות אחר כך שליליים.

אמנון כהן: כמדינה אנחנו נשקיע בהם את התקציבים נוספים.

אמנון כהן: דובר פה על זה שהם צריכים 250 שקל להסעות.

אמנון כהן: אם לא ניתן את הסכום הזה עכשיו אז גם 2,500 שקלים ו-10,000 שקלים לא יעזרו.

אמנון כהן: צריכים לטפל בבעיה כשהיא קטנה.

אמנון כהן: זה כמו כיבוי-אש.

אמנון כהן: קשה מאוד לטפל באש ברגע שהיא מתפשטת, צריכים לטפל בה כשהיא קטנה וראינו כמה מקרים כאלו.

אמנון כהן: הפיזור של הבעיה הזו יכול להיות סכנה למדינה ברמת חברתית קשה ביותר.

אמנון כהן: יש כסף, אנחנו לא יודעים לנהל אותו כמו שצריך.

אמנון כהן: בגלל שהנושא הזה מאוד חשוב אני כמובן רוצה לראות גם את חוזר המנכ"ל החדש.

אמנון כהן: אנחנו רוצים לראות בוועדה, תשלחו אותו גם למשרד המבקר.

אמנון כהן: אנחנו גם רוצים לראות את היעדים המדידים שלכם, איך אנחנו יוצאים מהפלונטר הזה וכל שנה יהיו לנו פחות ופחות תלמידים.

אמנון כהן: אנחנו צריכים להגיע לכל תלמיד.

אמנון כהן: אנחנו בלחיצת כפתור צריכים לדעת שאין לנו ילדים שלא נמצאים במערכת, ולא משנה מאיזה מגזר הילדים באים.

אמנון כהן: אנחנו צריכים לדעת לאתר את הילדים האלה ולראות מה מצבם.

אמנון כהן: אתם במשרד החינוך צריכים לדעת את כל הדברים האלה.

אמנון כהן: לכן, צריך להשקיע את כל המשאבים בנושא הזה ולא כל בוקר לקום עם סיסמאות חדשות של מחר יהיו בגרויות, מחר לא יהיו בגרויות, יהיה פסיכומטרי או לא יהיה פסיכומטרי.

אמנון כהן: מספיק עם הסיפורים האלה, בואו נטפל בשוליים ההם כך שלא יתרחבו מחר.

אמנון כהן: אם נמשיך כך בסוף לא יהיה מי שיעשה בגרויות ולא יהיה מי שיעשה פסיכומטרי.

אמנון כהן: התופעה היא קשה.

אמנון כהן: אני גם רוצה לראות את השינוי בהוראות תע"ס, איזה הנחיות אתם מוציאים לשטח.

אמנון כהן: כי אתם לא יכולים להוציא, מצד אחד, תפעיל מועדון, ואחר כך להגיד לו לא לעשות עבודת שטח.

אמנון כהן: זה צריך להיות ברור שאם נותנים להם משימה הם חייבים לעמוד במשימה וביעד שלהם.

אמנון כהן: אנחנו כמובן נעשה דיון המשך ואנחנו נראה לפי הדוחות שנקבל מכם.

אמנון כהן: אל תשכח את הדוח של עובדי השטח.

אמנון כהן: זה כבר עונה לי עכשיו על השאלה למה זה, כי הוא 12 שעות שבועיות, גם מועדון להפעיל, גם לזה.

אמנון כהן: לתפקיד הזה לא הייתי בא, עם כל הכבוד.

אמנון כהן: אולי ברמה לאומית לעזור כמתנדב באהבה.

אמנון כהן: אבל אתה מכשיל אותם מראש בתפקיד.

אמנון כהן: קב"סים לא באים לתפקיד הזה כי הם לא רוצים להיכשל.

אמנון כהן: הם אומרים שהתפקיד הוא כל כך קשה ובסכום כזה הם לא יכולים לעמוד ביעד שלהם.

אמנון כהן: הם רוצים לעבוד, אבל הם מבקשים לתת להם כלים.

אמנון כהן: כמו שנותנים למפקחים רכב צמוד ומשרדים, מיזוג אוויר, תן את זה גם לאנשים בשטח, תן להם את מה שמגיע להם.

אמנון כהן: עירית, על זה תעשי עבודה, על זה שאיש השטח יקבל יותר מהמפקח שיושב במשרד.

אמנון כהן: תנו לו אחזקת רכב, טיפולים, אש"ל כשהם מסתובבים.

אמנון כהן: תדאגו לזה ואז תוכלו להגיד שאתם דורשים מהם עבודה.

אמנון כהן: אבל תטילו עליהם משימה ולהגיד להם למלא אותה בסכום של 3,000 שקל.

אמנון כהן: אף אחד לא יעשה את העבודות האלה.

<איציק ישראל: אדוני היושב-ראש, לא התייחסת פה גם לנושא של החרדים וזה מאוד משמעותי.

<איציק ישראל: זה מגזר מאוד בעייתי לטיפול בו.

אמנון כהן: כל מה שאתם צריכים למגזר החרדי אני השליח.

אמנון כהן: בכל מה שאתם מתקשים במגזר החרדי, במגזר הערבי, יש לנו פה נציגים טובים.

אמנון כהן: תפנו אלינו במקום בו אתם מתקשים, אנחנו נפתח לכם את הכול.

אמנון כהן: המטרה שלנו היא הילדים ולא משנה לי מהי המסגרת.

אמנון כהן: בסוף הילדים צריכים לקבל טיפול ושלא יהיה מצב שבסוף הם נזרקים החוצה והם נהיים שליליים לגמרי.

אמנון כהן: מצדי, שיתגייס, שיעשה משהו אחר.

אמנון כהן: אבל גם לצבא לא ייקחו אותם כי הם יהיו כבר שליליים.

אמנון כהן: ברגע שיש להם תיק, ר.פ.

אמנון כהן: נגמר הסיפור.

אמנון כהן: אנחנו בשיתוף פעולה, אנחנו השליחים.

אמנון כהן: אנחנו נבוא לעזור לכם בכל מה שאתם צריכים ולתת לכם את הכלים כדי שתעשו מלאכתכם נאמנה.

אמנון כהן: ישר כוח, סגן ראש העיר, ראש העיר.

אמנון כהן: אני מאחל לכם שתצליחו בתפקיד שלכם.

אמנון כהן: הראייה שלכם היא ראייה מערכתית טובה למען הילדים כך שהם יהיו בסוף ההליך ילדים טובים שתורמים למדינה.

אמנון כהן: ברגע שהם שליליים הם מושכים את החברים שלהם, חבר מביא חבר.

אמנון כהן: אנחנו נעשה דיון מעקב.

אמנון כהן: תודה רבה, הישיבה נעולה.