ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 205, 2014-02-03 09:00

דוד צור: בוקר טוב.

דוד צור: אני מתכבד לפתוח היום 3 בפברואר 2014 ג' באדר התשע"ד, את ישיבות ועדת הפנים בנושא של הצעות לסדר לדיון מהיר בנושא ראש עיריית אור עקיבא מתנכל לבעלי מוגבלויות והמוסדות שבהם הם שוהים בעירו, של חברי הכנסת משה מזרחי, קארין אלהרר ואילן גילאון.

דוד צור: אני אבקש מחברת הכנסת קארין לפתוח ולהציג את הדברים.

דוד צור: אני מבין שראש עיריית אור עקיבא, ידידנו חבר הכנסת לשעבר יעקב אדרי לא הצליח להגיע.

דוד צור: מי פה?

דוד צור: המנכ"ל?

<סיגל אלבז: אני מאגף החינוך.

<ניסים כהן: אני מנהל משאבי אנוש.

דוד צור: מה הסיבה שהוא לא הגיע?

דוד צור: כמה כבר הכנסת דנה בנושא אור עקיבא?

דוד צור: מן הראוי היה שהוא היה עושה את המאמץ, לא?

דוד צור: ראש העיר לא יכול היה להגיע, כי?

<רחמים צאלח: הוא מתנצל.

<רחמים צאלח: אנחנו באנו לכאן לשמוע את הדיון וגם להגיב אם צריך.

קארין אלהרר: בזמן האחרון הוא מתנצל די הרבה.

קארין אלהרר: אולי שיפסיק לגרום לסיבות.

<קריאה: לפחות היה שולח את ועדת הרווחה, לא את משאבי אנוש.

<רחמים צאלח: אני אמרתי שהוא מתנצל.

<רחמים צאלח: יש רוח טובה.

קארין אלהרר: אני לא מסכימה אתך בעניין הזה, אבל נדבר על זה.

דוד צור: אף על פי שאני לא מירי רגב אני אנהל את הדיון הזה בצורה אסרטיבית, אבל מצד שני אתן לכולם לדבר.

אילן גילאון: אתה כזה מגלומן.

דוד צור: אמרתי – אני לא מתיימר להיכנס לנעליה הגבוהות של ידידתנו היושבת-ראש הקבועה של הוועדה, אבל נתבקשתי להחליף את מקומה היום.

דוד צור: אני מבקש, קארין, תציגי את הבעיה, ואחרי זה נשמע גם אנשים אחרים ואת אילן, כמובן.

קארין אלהרר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, על הדיון.

קארין אלהרר: אני אפתח במורת רוח ובצער על כך שהאדם שלכבודו התכנסנו היום – מה שנקרא – נבצר ממנו להגיע מסיבות כאלה ואחרות.

קארין אלהרר: הנושא של הדיון הוא נושא כאוב שלא היינו רוצים לשוב ולדון בו.

קארין אלהרר: אני מביעה צער עמוק על כך שבכלל צריכים לקיים דיון בסוגיה הזאת בישראל בשנת 2014.

קארין אלהרר: הסוגיה שעומדת לפתחנו היא תופעה מצערת של אנשים שלא רוצים לגור בקרבת אנשים עם מוגבלויות.

קארין אלהרר: הדבר מפריע להם מסיבה שאינה ברורה, הדבר מסב להם מורת רוח, מסב להם צער – הוא מסב להם כל מיני דברים לא נעימים, ואני לא כל כך מבינה למה.

קארין אלהרר: אולי נחזור בקצרה על מה שקרה.

קארין אלהרר: נפתח "בית בקהילה" ברשות באור עקיבא.

קארין אלהרר: ראש העיר מצא לנכון מסיבה שאינה ברורה להגיע למקום, להתפרץ לתוך הבית, לבעוט בחפצים שהפריעו לו בדרכו.

קארין אלהרר: הגדיל לעשות – ניתק את המים במקום.

קארין אלהרר: בשיחה שהייתה לנו אתו לאחר מכן הוא טען שזה היה רק 10 דקות ולא נגרם נזק.

קארין אלהרר: עם כל הכבוד, זה לא היה צריך להיות אפילו לחצי שניה.

קארין אלהרר: הטיעון שהוא מעלה בבירור שנעשה בלשכתו לאחר מכן היה שלא יעלה על הדעת שלא מודיעים לו שאנשים עם מוגבלויות בעיר שאותה הוא מנהל.

קארין אלהרר: זה טיעון שאי אפשר להסכים אתו.

קארין אלהרר: אנשים עם מוגבלויות הם אנשים ככל האנשים; הם רשאים לגור היכן שהם רק ירצו, הם לא צריכים להודיע לאף אחד.

קארין אלהרר: אין שום חבות.

קארין אלהרר: אני לא רואה אדם בישראל שמודיע לראש העיר שלו שמתכוון לגור בשטח העיר.

קארין אלהרר: אני חייבת לציין שאחרי הביקור שלי באור עקיבא יצאתי מזועזעת יותר ממה שבאתי כי בשיחת חולין כשיצאתי מהפגישה עם ראש העיר אחד מראשי המועצה אמר לי, תראי, אנחנו לא נגדם, אבל הם פשוט צצו כמו פטריות אחרי הגשם.

קארין אלהרר: אז קודם כול אני מתנצלת בשם חברי, אנשים עם מוגבלויות, שאנחנו צצים לנו בכל מיני מקומות.

קארין אלהרר: לא התכוונו, ככה יצא.

קארין אלהרר: אין לזה מקום.

קארין אלהרר: התופעה הזאת היא תופעה מכוערת.

קארין אלהרר: אנחנו כבר לא נמצאים במקום של הפרדה, אנחנו לא נמצאים במקום שבו סוגרים אנשים עם מוגבלויות במוסדות, בפאתי העיר או בפאתי המדינה.

קארין אלהרר: אני מצפה מראש העיר שיבוא ויסביר בצורה טובה יותר או יתנצל בצורה טובה יותר כמו שהוא ידע להתפרץ למקום ולעשות את הנזקים שהוא עשה גם אם הם לא רכושיים.

קארין אלהרר: העובדה שמישהו מרשה לעצמו להתפרץ לתוך דירה – הוא לא היה עושה את זה לא בדירה שלך ולא בדירה שלי.

קארין אלהרר: אבל הוא עשה את זה בדירה של אנשים שכל מה שהם רצו זה לגור בשטח אור עקיבא.

קארין אלהרר: אני קוראת לו להתנצל בפומבי ולא בפני קומץ אנשים שבאו להפגין אצלו בעיר.

קארין אלהרר: אני קוראת לו לשנות את דרכיו ולקבל אנשים עם מוגבלויות כיתר האדם בתוך העיר.

קארין אלהרר: תודה.

דוד צור: תודה רבה.

דוד צור: נשמע את לירן מזרחי, בבקשה.

דוד צור: בשם מי את מדברת?

<לירן מזרחי: בשם ההוסטל.

דוד צור: אוקיי, בבקשה.

<לירן מזרחי: אני לירן מזרחי.

<לירן מזרחי: אני גרה בהוסטל "הבית" בחולון.

<לירן מזרחי: פעם השכנים שרפו לנו את ההוסטל כי הם חשבו שאנחנו נרקומנים.

<לירן מזרחי: זה לא בסדר שהוא עשה להם את הנזק.

<לירן מזרחי: אני מאוד מאוכזבת שהוא עשה להם את זה.

<לירן מזרחי: זה לא נעים, זה לא יפה.

<לירן מזרחי: צריך לקבל את זה בכבוד.

<לירן מזרחי: גם אם מישהו שונה הוא צריך לקבל אותם ולא לעשות להם משהו לא טוב.

דוד צור: בת כמה את?

<לירן מזרחי: כמעט 30.

דוד צור: כמה זמן את בהוסטל בחולון?

<לירן מזרחי: שמונה שנים.

דוד צור: כמה מטופלים יש בהוסטל בחולון?

<לירן מזרחי: עכשיו אנחנו 13 דיירים.

דוד צור: מה שמך של מי שלידה?

<נוי פריד: אני נוי.

<נוי פריד: אני מלווה את לירן במסגרת הבוגרים של אקי"ם חולון.

<נוי פריד: זה גוף שדואג לסנגור עצמי של כל המסגרות בחולון.

דוד צור: מוטי ששון הוא ראש עיר מאוד - -

<נוי פריד: הם היו אצלו.

דוד צור: איך העירייה מטפלת בנושא?

<נוי פריד: לפני שנה הם היו אצלו ושיתפו אותו בכל מיני נושאים שמטרידים אותם, דברים שקשורים לעיר.

<נוי פריד: הוא הקשיב להם, דאג לחלק מהדברים.

<נוי פריד: הוא גם מבקר הרבה בהוסטלים שלהם.

דוד צור: תודה רבה.

דוד צור: אני רוצה לשמוע את גלית ברמי.

דוד צור: תציגי את עצמך, בבקשה.

<גלית ברמי: שמי גלית ברמי, אני יושבת ראש ועד ההורים של הדיור החוץ-ביתי באקי"ם, די טרייה בתפקיד.

<גלית ברמי: תרשו לי לקרוא מהנייר.

<גלית ברמי: אני פונה אליכם, מכובדי, כאם לילדה עם מוגבלות שכלית קשה וכיושבת-ראש ועד ההורים הארצי באקי"ם.

<גלית ברמי: אני מצטמררת כל פעם מחדש כאשר נחשפת התנהגות בריונית נלוזה כלפי אנשים עם צרכים מיוחדים כמו זאת באור-עקיבא.

<גלית ברמי: אני רוצה להאמין שאתם, נבחרי העם, הגעתם למעמד זה לאחר שנחשפתם או שמעתם על אי צדק חברתי, על התעלמות או דחיה של אנשים עם צרכים מיוחדים, ואתם כאן לשנות את זה.

<גלית ברמי: השתתפתי בהפגנה באור-עקיבא, ובמפגש בלשכתו של ראש העיר מקורב אליו סיפר על בת משפחה שלו פגועת נפש.

<גלית ברמי: עם זאת הוא תמך בהתנהגות הזאת, להפתעתי.

<גלית ברמי: זה יכול להעיד על תפיסה מוטעית שאנשינו נופלים לנטל על הרשות ועל הבריות, על בושה ועל דימוי שלילי.

<גלית ברמי: זאת מתוך בורות, תפיסות מיושנות שאינן מתאימות לעולם המערבי הנאור.

<גלית ברמי: דוגמה אותנטית נוספת לחוסר סובלנות לאחר ולהתנהגות פסולה הרואה באנשינו מסוכנים לבריות היא ה"נימבי" בתל-אביב ולפני שנה וחצי בחולון, ברחובות ובחיפה.

<גלית ברמי: יש מקרים רבים, לדעתי, שאינם נחשפים כלל.

<גלית ברמי: משרדי הממשלה, לדעתי, אמונים על אנשינו ועל אנשים עם צריכים מיוחדים בכלל, והם צריכים להיות מסונכרנים ומתואמים בקבלת ההחלטות בנוגע למגורים בקהילות השונות.

<גלית ברמי: באופן אישי וכקול לאנשינו הייתי רוצה שלא תהיינה יותר מדי מסגרות דיור בסמוך זו לזו מסיבה אחת בלבד: זה לא תורם לשילוב שלהם בחברה.

<גלית ברמי: זה בעצם יוצר איזושהי סגרגציה.

<גלית ברמי: אני מברכת על ההחלטה של משרד החינוך להוביל לשינוי עמדות וחינוך לסובלנות כלפי השונה באמירה "האחר הוא אני"; ואני קוראת לחזק במקביל את המחויבות ההורית לתפיסה הזאת, ולא רק אצל אנשי החינוך והילדים.

<גלית ברמי: כך נוכל להשפיע על דור העתיד לקבלת השונה, לפחות אלימות, לסביבה בטוחה יותר לאנשינו; לראות בכל אדם עם צרכים מיוחדים שווה בין שווים ולהבין שזכותו של כל אדם לבחור את הבחירות בחייו היכן לגור ועם מי; להיות חלק במעגל התעסוקה שיזכה ליהנות משירותי הקהילה על כל המגוון הרחב בהם.

<גלית ברמי: תודה רבה.

דוד צור: תודה רבה.

דוד צור: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

אילן גילאון: תודה, היושב-ראש.

אילן גילאון: מיהו אדם שונה?

אילן גילאון: כל אחד הוא אדם שונה.

אילן גילאון: להיות אדם מוגבל זה לא סטטוס נרכש, אדוני היושב-ראש, אתה לא בוחר בזה.

אילן גילאון: די בכך שלא קיבלת מספיק חמצן בלידתך או אולי עברת לא נכון את הכביש או אולי, נניח כמוני, לא קיבלת חיסון בזמן.

אילן גילאון: לכן בכלל לא מדובר באחר, מדובר בנו עצמנו.

אילן גילאון: כל אחד מאתנו יכול להיות בתוך בית כזה שרוצה להשתלב בתוך הקהילה.

אילן גילאון: חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות שהוא בעצם האנציקלופדיה של המוגבלויות מצד אחד כי הוא מקיף את כל המוגבלויות בתחום הקוגניטיבי, בתחום הנפשי, בתחום הפיזי, וגם בכל תחומי החיים יש פרק נכבד מאוד של מה שנקרא "דיור בקהילה" מתוך תפיסת עולם חדשה שאנחנו מרגישים שהתקדמנו הרבה מאוד ולפעמים מגיע מישהו כמו ראש עיריית אור עקיבא.

אילן גילאון: אני מוכרח לומר, אני לא מבין מה קרה כאן.

אילן גילאון: אני מכיר את האיש הזה קודם; האדם האחרון שהייתי חושב שזה יכול לקרות לו זה באמת הוא.

אילן גילאון: קורה לפעמים שאנשים נגנבים.

אילן גילאון: אין לי מושג, לכן לא באתי לפה לתוכחה ולסליחות, אלא כדי לפתור בעיות.

אילן גילאון: אנחנו מציפים את הנושא כדי שלא יהיה עוד ראש עיר שיעשה מעשה שהוא בלתי חוקי - -

<לירן מזרחי: הוא לא היה צריך להיות ככה.

אילן גילאון: זה מה שאני אומר, לירן.

<לירן מזרחי: אני אומרת לך, הוא צריך לקבל עונש.

<לירן מזרחי: הוא צריך לעבוד בעבודות שירות.

<לירן מזרחי: לקבל עונש.

אילן גילאון: בסוף אני אציע את העונש.

אילן גילאון: אנחנו בעניין להתקדם מכאן והלאה, לא ללכת אחורה.

<לירן מזרחי: סליחה שאני מפריעה לך.

אילן גילאון: לא, זה בסדר גמור.

אילן גילאון: אנחנו מדברים כאן.

אילן גילאון: א', זה באופן מוחלט בניגוד לחוק.

אילן גילאון: לא יכול להיות שראש עיר לא מכיר את החוק.

אילן גילאון: אסור להפלות אנשים מטעמי מוגבלות הן כקבוצות והן כבודדים – פשוט לא ניתן דבר כזה.

אילן גילאון: אם מישהו רוצה תיאום – ואת אמרת בעצמך, גלית, שצריך לתאם, וכדי לייצר אינטגרציה צריך מדיניות אינטגרטיבית.

אילן גילאון: לכן אני גם מאוד מאוכזב שיעקב אדרי לא הגיע לכאן כי זה היה חלק מהדיון שצריך להיות – איך עושים את הדברים האלה מתוכנן, נכון, טוב כדי שיהיה שילוב מקסימלי בתוך הקהילה.

אילן גילאון: התופעה הזאת היא ידועה, אדוני היושב-ראש.

אילן גילאון: היא נקראת NIMBY – Not In My Back Yard.

אילן גילאון: אנחנו מאוד מוכנים לשלב את כולם, אבל לא בבית שלנו, לא בחצר שלנו.

אילן גילאון: ברגע שזה קרוב לחצר שלנו זה מייצר בעיה כי יש לזה סטיגמות, כי זה מוריד את מחיר הנדל"ן, כי זה מחליש את המקום.

אילן גילאון: פרק הדיור בקהילה בחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, כמו פרק הנגישות ופרקים אחרים כמו תעסוקה, בא מתפיסת עולם חדשנית שלפיה אנחנו לא מתאימים את האדם לסביבתו, אנחנו מתאימים את הסביבה לאדם כשהתפיסה שלנו היא אוניברסלית לגמרי.

אילן גילאון: אין דבר כזה מוגבלים ולא מוגבלים – כולנו מוגבלים או נשאי מוגבלות או יהיו מוגבלים לפרקי זמן, ובוודאי זה דבר נכון כאשר אוכלוסייה הולכת ומתבגרת ומזדקנת שכולנו בסופו של דבר הופכים למוגבלים.

אילן גילאון: לכן תפיסת העולם כאן היא אוניברסלית ביטוחית, היא בכלל לא תפיסת עולם חמלתית.

אילן גילאון: לכן זה מה שצריך להבין – מדובר כאן על הפרת זכויות.

אילן גילאון: היה לנו אירוע כזה בקריית-חיים לפני כמה זמן.

אילן גילאון: גם שם הגענו באופן ציבורי, וחשבנו שאנחנו בהחלט מתקדמים לעבר המקום שאנחנו חושבים, וכאן הסיג אותנו אחורנית ראש עיריית אור-עקיבא, כפי שהסיג.

אילן גילאון: זה מאוד מאכזב אותי כי אני מכיר אותו בתור אדם שהוא בכלל לא מן התחום הזה.

אילן גילאון: הוא היה שר בריאות לשעבר, הוא מכיר את החוק.

אילן גילאון: לירן, את רוצה להעניש אותו.

אילן גילאון: אני מקבל את הסליחה שלו תמיד, אבל מה שיוכיח את הסליחה שהוא מבקש זה מה יהיו המעשים שלו בעתיד.

<לירן מזרחי: יש לי שאלה אליך, אפשר לשאול אותך עכשיו?

אילן גילאון: אם היושב-ראש מסכים.

<לירן מזרחי: אם היו עושים לך את זה בבית, והיה לך פיגור שכלי, איך היית מקבל את זה שסוגרים לך את המים - -

אילן גילאון: מאוד רע.

<לירן מזרחי: - - ונותנים לך בעיטה במיטה?

<לירן מזרחי: איך היית מרגיש?

אילן גילאון: הייתי נעלב מזה.

אילן גילאון: בגלל זה ביקשנו לקיים את הדיון - -

דוד צור: בגלל זה אנחנו פה, לירן.

דוד צור: כי אנחנו נעלבים בשם כולם.

אילן גילאון: - - כי אנחנו לא מרגישים טוב עם הדבר הזה.

אילן גילאון: אמרתי יותר מזה – שזה יכול לקרות לכל אחד שיושב כאן.

אילן גילאון: כל אחד שיושב כאן יכול להיות שם.

משה מזרחי: זה קורה להם, לא קורה לנו.

משה מזרחי: זה בדיוק העניין.

משה מזרחי: זה קרה להם.

משה מזרחי: זה לא קורה לא לי ולא למישהו אחר.

אילן גילאון: זה יכול לקרות לכל אחד מאתנו להיות בעל מוגבלות.

אילן גילאון: החבר'ה מ"בזכות" כאן, הם יודעים.

אילן גילאון: אנחנו מבקרים בכל מיני מקומות שכל אחד מהם יכול להגיע אליהם – בכל מיני מוסדות והוסטלים.

אילן גילאון: אנחנו רוצים שככל שאדם יוכל להיות יותר משולב במסגרות כמה שיותר קטנות, ככל שהוא צריך את זה כדי שהוא יוכל להשתלב במקסימום תעסוקה, במקסימום מגורים, במקסימום שירותים בקהילה, תרבות, חינוך וכל דבר כזה.

אילן גילאון: כל הרעיון שלנו כחברה הוא לאפשר לכל בן אדם מן הנקודה שהוא יוצא להגיע לאן שהוא רוצה להגיע בצורה מכובדת ועצמאית.

אילן גילאון: זאת החובה של כל אחד מאתנו כלפי חברו.

אילן גילאון: אם נעשה את זה זאת התכלית כולה.

אילן גילאון: לכן זימנו כאן את הדיון כדי שלעתיד לבוא לא יקום עוד ראש עיר או ראש מועצה או איש ציבור שיעשה מעשה כזה או אפילו חלק מהמעשה הזה.

אילן גילאון: אני לא יודע את כולו.

דוד צור: תודה.

דוד צור: נעמי מורביה, בבקשה.

<נעמי מורביה: בוקר טוב.

<נעמי מורביה: אני רוצה להתחיל בכיוון אחר.

<נעמי מורביה: אני רוצה באיזשהו מקום להסתכל על המקום שאנחנו יושבים בו ולנסות להבין למה עד היום לא תוקנו תקנות בנושא דיור ציבורי בקהילה במסגרת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.

<נעמי מורביה: אם היו תקנות מסודרות, וזה היה נכנס במסגרת החוק אני רוצה להאמין שאותו ראש עיר או כל אדם נושא תפקיד או שליחות ציבורית היה חושב פעמיים לפני שהוא היה עובר על החוק.

<נעמי מורביה: למעשה, היום מעבר לעובדה שהוא נכנס לבית ועשינו לו את כל הסקנדל, והגענו לשם והפגנו והוא יצא, והוא ביקש סליחה, ואחר כך הוא קיבל אותנו בלשכה, ואחר כך הגיעה חברת הכנסת קארין אלהרר – ובפירוש הכרחתי את מר יעקב אדרי לקבל אותה – מעבר לזה אין שום צד ענישתי או מרתיע או "למען יראו וייראו".

<נעמי מורביה: אין כלום.

דוד צור: החוק היום אוסר אפליה באשר היא.

<נעמי מורביה: אבל אין תקנות.

אילן גילאון: אין לנו חוק שאנשים יהיו בני אדם.

<נעמי מורביה: צריך תקנות דיור בקהילה.

קארין אלהרר: צריך פרק בחוק, נעמי, זה לא בתקנות.

<נעמי מורביה: אנחנו צריכים את הפרק הזה, וטובה שעה אחת קודם.

<נעמי מורביה: כי אז אם אפשר גם צריך שתהיה גם ענישה.

<נעמי מורביה: אדם כזה צריך לשאת באחריות פלילית.

<נעמי מורביה: אם ראש עיר או ראש מועצה או כל אדם יודע שהוא נושא באחריות אישית פלילית הוא לא ינהג כפי שראש העיר נהג.

<נעמי מורביה: אנחנו פורום ארגוני הנכים ומטה מאבק הנכים זועמים ממש על כל מה שקרה, אנחנו מביעים שאט נפש מהאירוע, ואנחנו רוצים להוציא גם את הדבש מתוך האירוע הקשה הזה, ואולי באמת לקדם את החקיקה כמו שאני מבקשת.

דוד צור: תודה רבה, נעמי.

דוד צור: הצטרפו אלינו גם חברי הכנסת תמר זנדברג, מיכל רוזין ואורי מקלב.

דוד צור: אני מודה לכם על ההשתתפות.

דוד צור: חבר הכנסת מזרחי, בבקשה.

משה מזרחי: האמת היא שסברנו שעשינו כברת דרך בעניין השילוב בקהילה בשנים האחרונות.

משה מזרחי: חבל מאוד שיעקב אדרי לא פה.

משה מזרחי: גם אתה וגם אני מכירים אותו ממקומות אחרים, וזאת הייתה הפתעה מרה לראות את ההתנהלות הזאת.

משה מזרחי: אני הייתי מזועזע עד עפר.

דוד צור: איש עם אמפתיה.

משה מזרחי: מה שחמור פה זה שכאילו יצאה כל הדעה הקדומה הזאת, השד, הג'יני, במלוא עצמתו.

משה מזרחי: למה?

משה מזרחי: כי זה לא היה משהו פומבי.

משה מזרחי: הוא נתפס באמירות בלא ידיעתו.

משה מזרחי: יצאו לאיש אמירות קשות והתנהלויות שזה לא כאילו לעשות למישהו הצגה במידה מסוימת.

משה מזרחי: זה מה שמטריד מאוד.

משה מזרחי: כאילו משהו רע מאוד יצא, קמאי שהיא טמון בפנים שהוא מאוד מטריד ומאוד מפחיד.

משה מזרחי: זאת לא הפעם הראשונה באור עקיבא.

משה מזרחי: ב-2011 היו דברים דומים שראש העיר הקודם גם כן – נכון אני אומר?

<נעמי מורביה: יואב מהנהן.

<יואב קריים: נכון מאוד אתה אומר.

משה מזרחי: סוג של משהו שטמון שם.

משה מזרחי: הסוג הזה של פופוליזם בגלל האזרחים שלך - -

אורי מקלב: רבי עקיבא היה אומר: "ואהבת לרעך כמוך".

אורי מקלב: אור-עקיבא.

משה מזרחי: הציבור, כמובן, בעד השילוב בקהילה וכו', ובסופו של דבר כשיוצא הג'יני אז הדעות הקדומות במלוא עצמתן.

משה מזרחי: את זה צריך להגיד על השולחן כאן, ואני מאוד מסכים אתך, גברת מזרחי.

משה מזרחי: את צודקת שהדעה הקדומה התפרצה פה באופן כל כך חריף שאי אפשר היה לעבור לסדר היום.

משה מזרחי: אבל כמו שחבר הכנסת גילאון, בגלל זה כולנו פה כדי לזעוק את הצעקה הזאת שבלתי אפשרי שדברים כאלה יקרו, בטח לא מראש עיר.

משה מזרחי: גם האמירות וההתנכלויות כל כך לא משתלבות עם נבחר ציבור שצריך לשלב את הקהילה שלו ולהוביל סוג כזה של ערכים.

משה מזרחי: זה פשוט בלתי נתפס, בעיניי.

משה מזרחי: פה צריך להוציא אמירה קשה.

משה מזרחי: מאוד חבל לי שהוא לא הגיע לכאן כי הייתה לו הזדמנות כבירה למחות או למחוק את היציאה הקשה הזאת.

משה מזרחי: ב-2011 היה כנראה דיון מאוד רחב פה.

משה מזרחי: ויש פה חומר של ה-מ.מ.מ שכבר נבדק על העניין הזה.

משה מזרחי: יש פה רשימה ארוכה של מוסדות שעד אותו מועד שבו התחילו את המחקר הזה הייתה מסכת של התנכלויות כדי להדיר אותם מתוך הקהילה ולהרחיק אותם.

משה מזרחי: בגלל זה הזכרתי את אור עקיבא שבה זה היה גם אז.

משה מזרחי: צריך להבחין בין שכנים לבין דיירים שמציקים לבין - - - ציבורי שמוביל סוג כזה של מאבק.

משה מזרחי: פה חייבים לעשות את ההבחנה.

משה מזרחי: אתה אולי לא צריך לקבל את זה ששכנים מוטרדים – אני אומר את זה במירכאות – אבל כשאיש ציבור מוביל סוג כזה של מהלך זה פשוט בלתי נסבל וחרפתי.

משה מזרחי: גם בפעם הקודמת ראש עיריית אור-עקיבא הוביל את זה.

משה מזרחי: אני לא אחזור פה על כל המוסדות האלה, אבל אני מקווה שיש פה אנשים ממשרד הבריאות וממשרד הרווחה.

דוד צור: תכף ניתן להם.

משה מזרחי: אלה הצהרות מ-2011, וצריך לשמוע מה נעשה מאז ששמו את הסוגיה הזאת.

משה מזרחי: הם היו צריכים להוביל מדיניות כללית כי בסופו של דבר צריך לקחת בחשבון שהשילוב בקהילה צריך להיות מתואם עם הקהילה - -

קארין אלהרר: אני מתנגדת לאמירה הזאת, חבר הכנסת מזרחי.

קארין אלהרר: אחת הטענות שעלתה בדיון אצל ראש העיר היא שצריכים לתאם אתו, צריכים להגיד לו מי עומד לגור כאן.

קארין אלהרר: יש פה אמירה מאוד בעייתית.

קארין אלהרר: תגידו, מישהו מכם הודיע לראש העיר שלו שהוא בא לגור בעיר?

תמר זנדברג: תלוי איפה.

תמר זנדברג: ביישובים עם ועדות קבלה, כן.

קארין אלהרר: יישובים עם ועדות קבלה זה לא הדבר הכי חוקי במדינת ישראל.

דוד צור: אני לא רוצה לפרוץ את הדיון.

<קריאות: - - -

<ניסים מורביה: זה עבר מהעולם.

תמר זנדברג: בוודאי שיש את זה.

דוד צור: היחידים שמותר להם להתפרץ פה - -

משה מזרחי: זה המקום הלא נכון, לא התכוונתי אליו בכלל.

משה מזרחי: על זה אין לנו ויכוח.

משה מזרחי: להפך - -

דוד צור: היחידים שמותר להם להתפרץ פה הם חברי הכנסת ולירן.

<קריאות: - - -

<גלית ברמי: יש ללירן הצעה.

<לירן מזרחי: יש לי משהו להגיד לכם: יש ימי שירות לקבל את השונים.

<לירן מזרחי: הוא יראה איך מקבלים את השונים.

<לירן מזרחי: אצלנו בעבודה יש ימי שירות שעובדים קיבלו עונש.

<לירן מזרחי: גם הוא צריך לקבל עונש.

<לירן מזרחי: למה לוותר לו? למה אתם מוותרים לו?

דוד צור: עוד לא ויתרנו, אבל אנחנו נגיע לשלב העונש.

דוד צור: בואו נפתור קודם את הבעיה.

דוד צור: אני רוצה לשמוע את מנכ"ל אור עקיבא, בבקשה.

<רחמים צאלח: בוקר טוב.

<רחמים צאלח: שמי רחמים, ואני מנכ"ל העירייה באור עקיבא.

<רחמים צאלח: חברי הכנסת אמרו שהם הכירו את יעקב אדרי הן כשר והן כחבר כנסת.

<רחמים צאלח: הוא פעל רבות.

<רחמים צאלח: הוא נבחר להיות ראש עיריית אור עקיבא, ואין לו שום דבר נגד אנשים עם מוגבלויות.

<רחמים צאלח: כל הזעקה שלו הייתה שמשרדי הממשלה צריכים להיות מתואמים עם העירייה כי גם היא צריכה להיות ערוכה ומוכנה לספק צרכים לכל אחד שמגיע אלינו.

<ניסים מורביה: ואללה יופי.

דוד צור: אני מבקש לא להתפרץ.

<רחמים צאלח: זה לאו דווקא אותו אזרח שצריך לבוא ולהגיד שהוא הגיע לגור באור-עקיבא.

<ניסים מורביה: ביקשת מראש העיר רשות?

דוד צור: אני מבקש פעם שנייה.

דוד צור: אדוני, אל תגרום לי להוציא אותך מדיון כזה.

<רחמים צאלח: פשוט מאוד צולבים כאן עכשיו את ראש עיריית אור-עקיבא שלא בצדק, וגם מדביקים סטיגמה על כל תושבי אור-עקיבא שכביכול אור-עקיבא זה מקום ששונא אנשים עם מוגבלויות.

<רחמים צאלח: זה לא נכון.

<קריאה: לא שמעת - - -

<רחמים צאלח: אור-עקיבא זה יישוב חם, אור עקיבא זה יישוב אוהב.

דוד צור: מה אתם עושים כדי לקלוט וכדי לעזור?

<רחמים צאלח: אנחנו נעשה הכול.

<רחמים צאלח: אנחנו עושים הכול כדי לקלוט.

<רחמים צאלח: אנחנו רוצים לעשות את זה בתיאום עם משרדי הממשלה השונים כדי שנוכל להיערך ולספק מגוון של שירותים לאותם אנשים.

דוד צור: ראש המועצה התנצל, אמר משהו?

<רחמים צאלח: ראש העיר התנצל בפני כולם.

<רחמים צאלח: הוא לא צריך לצעוק, בואו, תתלו אותי או תצלבו אותו.

<רחמים צאלח: גם חבר הכנסת גילאון אמר באור-עקיבא שהוא מכיר את יעקב אדרי, ויעקב אדרי פעל רבות - -

דוד צור: כולנו מכירים אותו, לכן אנחנו נזעקים.

<רחמים צאלח: - - הוא לא מתנגד.

<רחמים צאלח: אין לו כלום נגד נכים.

<רחמים צאלח: הוא רק מבקש ממשרדי הממשלה לתאם אתו ולהגיד לו שהם עומדים לפתוח - -

אילן גילאון: זה נשמע ממש רע.

אילן גילאון: גם אין לו כלום נגד יהודים או ערבים.

תמר זנדברג: חלק מחבריו הטובים ביותר.

<רחמים צאלח: אנחנו פשוט צריכים להיערך.

<רחמים צאלח: לידי יושבת גברת סיגל אלבז שעובדת באגף החינוך, והיא אמורה לספק שירותים לאותם תלמידים שמגיעים אלינו - -

אילן גילאון: מה אתם עושים כדי לטהר את האווירה?

<קריאות: - - -

<רחמים צאלח: - - -

אילן גילאון: ככה מתנהגים לאנשים שנמצאים?

<קריאה: זה לא הוסטל, זה בית פרטי.

<סיגל אלבז: שלום, שמי סיגל.

<סיגל אלבז: אני עובדת באגף החינוך בעיריית אור-עקיבא.

<סיגל אלבז: ראש העיר התנצל מספר פעמים גם בכלי התקשורת, גם כשאתם הגעתם אלינו.

<סיגל אלבז: שמעתי אותו יחד עם חבר הכנסת בהפגנה שהייתה מחוץ לעירייה.

<סיגל אלבז: הדיון הפך את אור-עקיבא לעיר שבה אנשים לא מטפלים כראוי באוכלוסיות של ילדים בעלי צרכים מיוחדים - -

קארין אלהרר: לא רק ילדים.

<נעמי מורביה: הם לא ילדים, הם אנשים מבוגרים.

<סיגל אלבז: אני מתייחסת למערכת החינוך.

דוד צור: אני מבקש מכם שוב, תנו לה לדבר.

<סיגל אלבז: ברשותכם, אני מתייחסת למערכת החינוך.

<ניסים מורביה: אז תייצגי ילדים, זה לא פה.

קארין אלהרר: לא על זה הדיון.

<נעמי מורביה: היא לא קשורה לדיון.

<ניסים מורביה: זה לא הדיון, מותק.

דוד צור: אני מבקש ממך, מה זה "מותק"?

דוד צור: מה זה השיח הזה?

<ניסים מורביה: סליחה.

דוד צור: אני אומר לך פעם נוספת, אני אוציא אותך מהדיון הזה.

<ניסים מורביה: אני מצביע, ואתה לא מתייחס אלי.

דוד צור: אני לא אתייחס אליך כשתצביע.

דוד צור: זה לא יעזור.

דוד צור: יש עוד עשרה איש לזכות דיבור.

דוד צור: בכל הכבוד הראוי אתה לא נותן לאנשים לדבר.

<סיגל אלבז: תנו לי לסיים.

<סיגל אלבז: אני אציג את החלק שאני מתחברת אליו.

<סיגל אלבז: מערכת החינוך שלנו קלטה ברשות גם הוסטלים של חבר'ה צעירים בגיל הנעורים.

<סיגל אלבז: הם ילדים ונוער בסיכון ששוהים בקהילה.

<סיגל אלבז: הם גרים אצלנו, הם לומדים אצלנו במערכת החינוך.

<סיגל אלבז: מערכת החינוך שלנו היא בהחלט מערכת משלבת ברמה המחוזית של אוכלוסיות ושל ילדים עם צרכים מיוחדים, גם עם נכויות פיזיות, גם עם נכויות שונות אחרות.

<סיגל אלבז: הילדים האלה משולבים באופן מלא במערכות חינוך רגילות לחלוטין.

<סיגל אלבז: זאת תאווה לעיניים.

<סיגל אלבז: נוצרה תמונה שכאילו אור עקיבא לא אוהבת את האוכלוסייה הזאת או דוחה אותה משום-מה.

<סיגל אלבז: לצערי, חבל האירוע הנקודתי הזה הפך - -

דוד צור: כנראה, התמונה הזאת נוצרה מסיבות מסוימות.

<סיגל אלבז: נכון.

<סיגל אלבז: היום אנחנו צריכים לעבוד מאוד קשה גם כדי לתקן את התמונה הזאת.

<סיגל אלבז: גם בעזרת חברי הכנסת, העמותות והגורמים המכובדים שיושבים כאן לבנות מנגנון שמסנכרן בין כל הרשויות ומשרדי הממשלה לטובת כל הקהלים בעירייה.

מיכל רוזין: מילים, מילים, ולא אומרים כלום.

מיכל רוזין: אמרת משפטים – כלום אני לא יכולה להגיד מה אמרת.

דוד צור: קונקרטית אתם יכולים להגיד מה אתם עושים?

<סיגל אלבז: ראש העיר נפגש עם כמה גורמים ממשרד הבריאות.

<סיגל אלבז: הייתה ישיבה גדולה שהשתתפו בה - -

<רחמים צאלח: כל הגופים.

<רחמים צאלח: ישבו כל הגופים והגיעו להסכמות.

דוד צור: נמצאים פה ממשרד הרווחה?

<קריאה: אנשים עם מוגבלויות ישבו שם?

מיכל רוזין: איזה גופים?

מיכל רוזין: כל האנשים, התקיימו פגישות, יש תכניות – תפרטו.

מיכל רוזין: באתם לפה, אנשי מקצוע – תפרטו.

<רחמים צאלח: הגיעו נציגי המשרדים השונים: משרד הבריאות, משרד הרווחה, נציגי העמותות שפועלות באור-עקיבא.

<רחמים צאלח: הגיעו להסכמות.

דוד צור: מתי זה התקיים הדיון הזה?

<רחמים צאלח: לפני כשבועיים.

דוד צור: מה יצא בדיון הזה?

דוד צור: משרד הרווחה, הייתם בדיון הזה?

<רחמים צאלח: הייתה התנצלות הדדית - -

<קריאה: הדדית?

<יואב קריים: על מה?

<יואב קריים: על מה?

<יואב קריים: לא, סליחה.

<נעמה לרנר: למה התנצלות הדדית?

<נעמה לרנר: המשתתפים היו גם צריכים להתנצל?

<נעמה לרנר: מי עוד היה צריך להתנצל חוץ מראש העיר?

<רחמים צאלח: הם הגיעו להסכמות שזאת הייתה אי הבנה.

<נעמה לרנר: אי הבנה?

<נעמה לרנר: אי הבנה לבעוט בחפצים?

<נעמה לרנר: איזו אי הבנה?

<קריאות: - - -

<סיגל אלבז: בדיון הייתה נציגת משרד הבריאות גיתית רינות; היה יובל אקשטיין, מנכ"ל בית-אקשטיין - -

דוד צור: את יכולה להעביר לנו את הפרוטוקול של הישיבה הזאת?

דוד צור: משרד הרווחה, יש לכם אותו?

<אחיה קמארה: יש לנו.

<קריאה: הם לא היו שם.

דוד צור: משרד הרווחה אומר שכן.

מיכל רוזין: לא, רק הבריאות.

<אחיה קמארה: רק משרד הבריאות השתתף, אבל יש לנו.

דוד צור: משרד הבריאות פה?

<יואב קריים: אני נציג משרד הבריאות פה.

<יואב קריים: אני יושב ראש המועצה הארצית לשיקום נכי נפש בקהילה במשרד הבריאות.

<יואב קריים: המועצה הזאת אמונה על חוק השיקום בקהילה.

<יואב קריים: מתוקף החוק הזה הוקמה הדירה שבה מדובר, ובה נעשה מעשה האלימות של ראש העיר.

<יואב קריים: הישיבה הזאת נעשתה בלחץ מאוד גדול כדי שהדיירים שפחדו, ובעלת ההוסטל שכרה להם מאבטח כי הם פחדו לישון שם - -

מיכל רוזין: מראש העיר.

<יואב קריים: - - בעקבות ההתנהלות של ראש העיר.

<יואב קריים: בעקבות זה נעשתה פגישה כדי שהדיירים יוכלו לגור שם.

<יואב קריים: אנחנו באופן מאוד עקרוני לא מוכנים לשנות את המהות של חוק שיקום נכי נפש בקהילה שמשמעותו שאנשים שוכרים דירות בכל מקום שהם רוצים, והשירות שנותנים היזמים הוא שירות ליווי בדירות.

<יואב קריים: לא ייתכן שאנשים ששוכרים ומקבלים ממשרד השיכון את הסיוע בשכר דירה ושוכרים בעצמם את הדירות הללו – לא ייתכן שהם יצטרכו להגיד לראש עיר שהם מגיעים אליו לעיר.

<יואב קריים: זה אנטי שיקום, זה אנטי שילוב, זה מריח מגזענות, וזה כמובן אנטי זכויות אדם.

דוד צור: יואב, אתה מוכן להגיד מה היה בדיון?

דוד צור: משהו קונקרטי?

<יואב קריים: אני לא הייתי בדיון עצמו.

דוד צור: יש מישהו פה שהיה בדיון הזה?

<יואב קריים: כדי להגיע למצב שאפשר יהיה להמשיך לתת לאנשים לחיות נעשה סוג של הפסקת אש; כמו שקרא לזה המנכ"ל – "התנצלות הדדית" למרות שאנחנו לא חשבנו לא שלמשרד הבריאות יש על מה להתנצל ולא שלדיירים יש על מה להתנצל.

<יואב קריים: אבל לשם היכולת של הנערים להמשיך לגור שם הייתה התנצלות הדדית.

<יואב קריים: אבל העניין הוא הרבה יותר רחב מאור-עקיבא.

<יואב קריים: זה עניין עקרוני, ולא מעסיק אותי כרגע לדון באור-עקיבא למעט העובדה שראש העיר צריך להיענש על מעשה הוונדליזם ועל מעשה האלימות שעשה - -

<רחמים צאלח: הוא לא עשה שום מעשה אלימות.

<יואב קריים: - - אבל התביעה שבה דרך המקרה הזה לתאם ולסנכרן, ושאנשים שגרים בקהילה יצטרכו להודיע על זה מראש נוגדת את חוק שיקום נכי נפש בקהילה ולא מקובלת עלינו באופן מהותי, ערכי, ולא תהיה.

דוד צור: תודה, יואב.

דוד צור: אני מבקש את אחיה קמארה ממשרד המשפטים.

<אחיה קמארה: אחיה קמארה, נציב זכויות לאנשים עם מוגבלות במשרד המשפטים.

דוד צור: דבר קודם אתה ואחר כך משרד הרווחה.

<אחיה קמארה: אני רוצה להבהיר שיהיה ברור: מבחינה חוקית כמו שאמרה כבר חברת הכנסת קארין אלהרר ומשום מה אמרו שזה לא נכון, מבחינה חוקית זאת אפליה.

<אחיה קמארה: זה אסור לפי חוק.

<אחיה קמארה: אנחנו לא צריכים חוקים נוספים.

<אחיה קמארה: במדינת ישראל אסור להפלות אדם עם מוגבלות על רקע מוגבלותו, ואם הדברים נעשו כפי שהם נעשו מדובר בהפרה של החוק.

<אחיה קמארה: לכן כאשר הדיירת באותו דיור הגישה תלונה במשטרה המשטרה חוקרת עכשיו את העניין.

<אחיה קמארה: היועצת המשפטית של נציבות השוויון במשרד המשפטים שלחה מכתב לראש העיר שמבקש הבהרות מה נעשה שם כדי לבדוק פעולה משפטית במקביל לעבודת המשטרה.

<אחיה קמארה: מאוד חשוב להבין שמדובר פה לכאורה בהפרה של החוק ושרשויות המדינה פועלות בנושא.

<אחיה קמארה: לגבי הסנכרון בין משרדי הממשלה – ברגע ששמענו על התקרית הזאת, וכמו שנאמר פה זה קורה בהרבה מקומות; זה קורה, לצערנו, חדשים לבקרים, משרד הבריאות פנה אלינו, עבדנו עם משרד הרווחה, הייתה ישיבה אצל מנכ"ל משרד הרווחה; התברר שאין ריכוז מיוחד לפתרונות דיור לאנשים עם מוגבלות באור-עקיבא.

<אחיה קמארה: בעקבות אותה פרשה בקריית-חיים משרדי הממשלה הקימו ועדה שדאגה שיש היום תיאום מלא בין משרדי הרווחה והבריאות בשביל ליצור מצב שאנשים עם מוגבלות חיים בקהילה בכל מקום ולא מרוכזים בשכונות מסוימות.

<אחיה קמארה: האינטרס של כולנו שאנשים עם מוגבלות יחיו בכל מקום כאחד האדם.

<אחיה קמארה: זה משליך, כמובן, על העניין של חינוך, זה משליך על עניין של תעסוקה וכדומה.

<אחיה קמארה: אני רוצה להתייחס לשתי נקודות נוספות: אין כאן שום התקפה על אור עקיבא .

<אחיה קמארה: אף אחד לא אמר שאין קליטה טובה באור-עקיבא או שמערכת החינוך באור-עקיבא היא לא טובה.

<אחיה קמארה: נאמר פה על אותה פעולה אלימה כלפי אותם דיירים.

<אחיה קמארה: במקרה הזה לכאורה ראש העיר הסית את התושבים בניגוד למקומות אחרים שבהם התושבים מסיתים את ראש העיר.

<אחיה קמארה: פה זה נראה כאילו ראש העיר הסית את התושבים נגד אנשים עם מוגבלות.

דוד צור: אמר את זה מזרחי.

דוד צור: אתה חייב לחתור לסיום.

<אחיה קמארה: הנקודה השנייה היא שעושה רושם שאין פה היכרות עם האנשים, וזה חומר במיוחד מכיוון שהוא היה שר הבריאות.

<אחיה קמארה: מה נאמר פה?

<אחיה קמארה: שהם מפגרים.

<אחיה קמארה: בכלל אין פה הבנה שמדובר פה באנשים עם מוגבלות נפשית שזה משהו אחר, שיש להם צרכים משלהם.

<אחיה קמארה: זאת הנקודה העיקרית – איך מדינת ישראל יוצרת מצב שאנשים עם מוגבלות חיים בכל מקום, לומדים בכל מקום.

<אחיה קמארה: הילדים שלנו בבתי הספר ובגנים לומדים עם ילדים עם מוגבלות, אנחנו עובדים עם אנשים עם מוגבלות, חיים עם אנשים עם מוגבלות, מכירים אותם על היתרונות והחסרונות שלהם, ולא רואים בהם אנשים שאנחנו מפחדים לחיות לידם, ולכן אנחנו מנתקים להם את המים.

<אחיה קמארה: זאת הנקודה המרכזית.

<אחיה קמארה: הנושא של הנגישות שהנציבות מובילה נועד בדיוק ליצור את המצב הזה.

<אחיה קמארה: ליצור מצב שאנשים עם מוגבלות מסתובבים בכל מקום ויכולים להיראות ולחיות בכל מקום כמו כולם.

דוד צור: תודה.

דוד צור: הדס ממשרד הרווחה, בבקשה.

<הדס אביסדריס: אני רוצה לומר מהי המדיניות של משרד הרווחה.

<הדס אביסדריס: אני מדברת בשם האגף לטיפול באנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית.

<הדס אביסדריס: אנחנו רואים את הצורך ואת ההכרח לשילוב באוכלוסייה הכללית.

<הדס אביסדריס: אנחנו רואים כמה דוגמאות שהקהילות שבהן שולבו האנשים הרוויחו רבות מזה ברמה העקרונית, האזרחית, הערכית.

<הדס אביסדריס: לדוגמה בגוש עציון יש סדנת שילוב בגבעות.

<הדס אביסדריס: מי שרוצה לראות איך שילוב של אנשים עם מוגבלות שכלית והתפתחותית תורם לקהילה, תורם לילדים, תורם להרגשת איכות החיים שייגש לשם ויראה את זה.

<הדס אביסדריס: אפשר לראות בנתניה כל מיני פרויקטים של העירייה שמקדמים בברכה את האנשים ועוזרים גם לאנשים זקנים עם מוגבלות וגם לנשים צעירות עם עגלות, נושא הניידות.

<הדס אביסדריס: אני אפילו לא צריכה לומר את זה לאנשים אחרים.

<הדס אביסדריס: אנחנו כמשרד שותפים בוועדה למיקום מסגרות בקהילה, ומקפידים מאוד.

<הדס אביסדריס: אנחנו אגף שמפתח הרבה מסגרות חדשות, מאוד מקפידים לא לאשר מסגרות בריכוז גדול מדי כי אז זה בעייתי לקהילה כי אנחנו חושבים שקהילה יכולה להרוויח כשאין מסה גדולה מאוד של אנשים מסוג מסוים.

<הדס אביסדריס: לכן אנחנו בהחלט פועלים לזה.

<הדס אביסדריס: המשרד גם פועל במסגרת הוועדה לתכנון ובנייה לקדם את נושא הגדרת שטחים חומים גם לצורכי - -

דוד צור: דיור ציבורי ולהוסטלים?

<הדס אביסדריס: בהחלט.

תמר זנדברג: זה לא שטח חום, זה שטח צהוב למגורים.

תמר זנדברג: כולם, נא להבין.

<הדס אביסדריס: יש אצלנו גם הרבה פעמים עמותות ציבוריות שמקבלות את הכספים מהרשות, ויש מקום שהרשות תגדיר מקומות ספציפיים גם לרווחה ולא רק לבריאות.

דוד צור: מצוין.

דוד צור: חברת הכנסת זנדברג, בבקשה.

תמר זנדברג: תודה, אדוני.

תמר זנדברג: תודה על הדיון וכל הכבוד לחברי הכנסת היוזמים.

תמר זנדברג: בואו נגיד את האמת – זאת לא הפעם הראשונה ובטח לא האחרונה שאנחנו נתקלים – הגדיר את זה ידידי יואב – בגזענות, "נימבי" – כל אותם ביטויים שמיועדים לדחוק אנשים שאנחנו לא רוצים לראות לידינו פשוט בגלל שהם שונים וזרים.

תמר זנדברג: איך אומר השיר של נימלר המפורסם?

תמר זנדברג: "בהתחלה זה היה בוועדות הקבלה, ואחר-כך זה אלה, ואחר-כך זה אלה"; ואנחנו הולכים ומסתגרים בקהילות הומוגניות, והפרסומות לפרויקטי הדיור שהממשלה יוזמת מה הן אומרות?

תמר זנדברג: "לחיות עם אנשים כמוך".

תמר זנדברג: מה זה אומר "לחיות עם אנשים כמוך", זה אומר לא לחיות עם אנשים שהם לא כמוך.

תמר זנדברג: ואז אנחנו מתחילים להתבלבל, ואנחנו כבר לא יודעים אם זה ילדים או שזה מוגבלים או שזה נכי נפש או מי זה בכלל – העיקר שזה לא כמונו.

תמר זנדברג: אתמול שמעתי שיש שיטה חדשה בפרויקטים של דיור להדיר אנשים שאנחנו לא רוצים לראות אותם.

תמר זנדברג: שמעתי שבאחד הפרויקטים בירושלים של משרדים שיועדו למרפאות היזם רצה להפוך אותם לדיור עבור אנשים כמונו, השכנים קמו והתנגדו, אז מה אמר היזם?

תמר זנדברג: אוקיי, אז אחרי המרפאות אני עושה מרפאות נפש.

תמר זנדברג: אז הדיירים אמרו, לא, אז בסדר, אנחנו מסכימים לתוספת של יחידות דיור, רק שלא יהיו חולי נפש לידינו.

תמר זנדברג: מה המטרה?

תמר זנדברג: אמר את זה חברי חבר הכנסת אילן גילאון – אין חוק שמחייב להיות בן-אדם, אבל יש חוק, ויש הרבה חוקים שמחייבים אותנו, את מוסדות המדינה, את משרד הרווחה, את משרד הבריאות, את הרשויות המקומיות להתנהג לפי החוק – לפי חוק השילוב, לפי חוק איסור אפליה, לפי חוק שילוב במערכת החינוך.

תמר זנדברג: התפקיד שלנו, של קובעי המדיניות, של נבחרי הציבור זה ליישם את החוקים האלה ולא להיגרר אחרי גל שמגיע מהציבור, ובטח לא לעורר את הגל הזה ולבקר אותו ולגרום אותו.

תמר זנדברג: כאן הכשל הגדול, חברים מאור-עקיבא.

תמר זנדברג: כאן הכשל הגדול שלכם, ולכן היום אתם כאן על המוקד.

תמר זנדברג: כי אתם כשלתם בזה.

תמר זנדברג: לא רק שלא בלמתם גל שהגיע מהציבור כמו שמגיע לפעמים – כרגע אנחנו נבחרי ציבור, ואנחנו לא שופטים את הציבור – אתם יזמתם ועוררתם אותו.

תמר זנדברג: הוועדה הזאת והכנסת הזאת יעמדו על כך שהחוק ייושם כלשונו.

תמר זנדברג: דירות שילוב לא היו בשטחים החומים, הם בשטחים הצהובים.

תמר זנדברג: זה שטח מגורים לכל דבר.

תמר זנדברג: כמו שאני שוכרת את הדירה שלי, ואני לא אעמוד בפני ועדת קבלה.

תמר זנדברג: אנחנו נעמוד גם נגד ועדות קבלה ביישובים.

תמר זנדברג: אנחנו גם נעמוד נגד ועדות קבלה – במירכאות – לכאלה שהם "some of my best friends", כמו האמרה המפורסמת.

תמר זנדברג: "אנחנו קולטים", והכול נהדר, אבל – תתאמו אתנו.

תמר זנדברג: אנחנו נעמוד על זה כאן שהדברים האלה יתקיימו כמו שאומר החוק וכמו שדורשת גם מידת האנושיות.

תמר זנדברג: תודה.

דוד צור: תודה.

דוד צור: ד"ר דלה-רוקה, בבקשה.

דוד צור: אחרי זה חבר הכנסת זאב.

דוד צור: רק בקצרה, אנחנו חייבים לסיים.

<רוברטו דלה-רוקה: תודה, כבוד היושב-ראש.

<רוברטו דלה-רוקה: "ואהבת לרעך כמוך" זה המשפט השגור ביותר בפי הרבה אנשים והכי פחות מיושם במדינה.

<רוברטו דלה-רוקה: אני אפוטרופוס לא רשמי של אחד הדיירים בווילה הזאת שראש העיר פרץ אליה, ואני רוצה בכמה מילים לשפוך אור על מה שקורה מאחורי הקלעים.

<רוברטו דלה-רוקה: הרבה אנשים פה מדברים ולא מבינים מה קורה, ומה היה בעקבות מה שהיה.

<רוברטו דלה-רוקה: קודם כול הם היו בהוסטל מבודד בזכרון-יעקב.

<רוברטו דלה-רוקה: חודשיים לפני כן הודיעו להם שהם עוברים למקום אחר, אבל אסור היה להגיד לאיזה מקום.

<רוברטו דלה-רוקה: גם אני באתי לשם הרבה, ואמרו שאסור להגיד כדי לא לעורר אנטגוניזם.

<רוברטו דלה-רוקה: כבר הרגשתי מושפל גם בשם האנשים שישבו שם שאסור להגיד לאן עוברים כדי שלא יקרה מה שבאמת קרה בסוף.

<רוברטו דלה-רוקה: האנשים האלה הם פגועי נפש, הם אנשים מבוגרים.

<רוברטו דלה-רוקה: החבר שלי עובד לפרנסתו במסעדה.

<רוברטו דלה-רוקה: הוא היה בעל מסעדה, והיום הוא טבח במסעדה ומפרנס את עצמו.

<רוברטו דלה-רוקה: הוא לחלוטין יכול להיות חלק מהרקמה החברתית בכל עיר בארץ, גם ברמת-אביב וגם בסביון.

<רוברטו דלה-רוקה: האנשים האלה נכנסים ללחץ מכל שינוי.

<רוברטו דלה-רוקה: הם היו בלחץ במשך חודשיים גם בגלל שלא ידעו לאן הם עוברים.

<רוברטו דלה-רוקה: כשהם עברו למקום הזה, וקרה מה שקרה, זה החזיר אותם אחורה בהרבה מובנים חודשים ושנים.

<רוברטו דלה-רוקה: עבר כבר חודש, והחבר שלי עדיין לא התאושש.

<רוברטו דלה-רוקה: זה המעשה שעשה בן אדם שהיה שר הבריאות.

<רוברטו דלה-רוקה: אני מתבייש בשר בריאות כזה.

<רוברטו דלה-רוקה: תודה.

<לירן מזרחי: אתה צודק.

קארין אלהרר: יפה מאוד.

דוד צור: חבר הכנסת זאב, בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, ודאי הדיון הזה חשוב, ובאמת צריך להעמיק בו.

נסים זאב: יש הבדל לדעתי בין מישהו שבאופן בודד מחליט לשכור איזושהי דירה, וודאי זכותו ככל אחד האדם.

נסים זאב: כאשר מדובר בהקמת הוסטל זה לא שונה מהקמת מעון יום, מגן ילדים - -

קארין אלהרר: אבל זה לא היה הוסטל.

<יואב קריים: זה לא הוסטל, זאת דירה.

נסים זאב: תנו לי לדבר.

נסים זאב: אני יודע מה שאני מדבר.

נסים זאב: אני 15 שנה בוועדה - -

דוד צור: אנחנו חייבים לסיים, אז בבקשה מהר.

דוד צור: ממש בנקודות.

נסים זאב: יש הבדל כי אדם שרוצה ליזום לשכור וילה ולהקים מעון יום או להפוך אותה לגן ילדים הוא חייב באישור לשימוש חורג ולהוציא רישיון.

נסים זאב: אז אני אומר שיש הבדל עצום בין הקמת הוסטל שמישהו מחליט לקחת איזושהי וילה - -

דוד צור: זה עדיין לא עושה את ראש העיר לפקח העירייה שנכנס לפרויקט בכל מה שזז שם.

נסים זאב: אני מתייחס לפרוצדורה.

נסים זאב: בירושלים היה מאבק גם על שטח ציבורי שמיועד למבני ציבור.

נסים זאב: כשרצו להסב אותו מגן ילדים לבית-כנסת הביאו 500-400 איש כדי להסביר כמה זה בעייתי וכמה אסון יכול להיגרם לשכונה מהקמת בית-כנסת למרות שהשטח הוא שטח ציבורי.

נסים זאב: זאת הפרוצדורה של ההליכים התכנוניים בכל עיר.

נסים זאב: צריכים לחלק בין שני הדברים האלה.

נסים זאב: חובתו של משרד הרווחה לדאוג לאותם אנשים.

נסים זאב: זה ודאי חייב להיות בתיאום עם מחלקת התכנון בכל רשות ורשות.

<נעמי מורביה: מעניין - - -

דוד צור: רבותי, לא מדובר על זה, הוא דיבר על משהו אחר.

תמר זנדברג: הוא דיבר על משהו אחר.

דוד צור: הוא דיבר על הקמה של הוסטלים.

<נעמי מורביה: אבל זה לא הוסטל.

<קריאות: - - -

תמר זנדברג: הוא דיבר על משהו אחר.

תמר זנדברג: תני לו.

תמר זנדברג: זה בסדר.

דוד צור: גברתי, זה לא בהכרח על הדיון על אור-עקיבא.

דוד צור: הוא דיבר באופן כללי.

אילן גילאון: בכנסת כל אחד מדבר על מה שהוא רוצה.

דוד צור: הוא עוד אפילו דיבר לעניין שזה לא - -

אילן גילאון: לא מובן מאליו.

דוד צור: זה לא מובן מאליו שבדיון כזה - -

נסים זאב: אני תמיד שונה, מה לעשות.

דוד צור: חבר הכנסת מקלב, ואני מסיים.

דוד צור: יש דיון נוסף.

אורי מקלב: קודם כול אני מתנצל.

אורי מקלב: עליתי לוועדת הכנסת, ולכן לא הייתי בכל הדיון.

אורי מקלב: בחלק שהייתי ראיתי שדיברנו על גופו של נבחר ציבור בהתנהגותו של ראש עיריית אור-עקיבא.

אורי מקלב: אנחנו מכירים אותו, וזה באמת פלא בעינינו.

אורי מקלב: אנחנו לא מכירים אותו בתור אחד שכזה, ולכן אנחנו מתפלאים.

אורי מקלב: אם הוא ביקש את סליחתו אז מודה ועוזב – ירוחם.

אורי מקלב: צריך לקבל את זה, ובמקרה שלו, בוודאי.

אורי מקלב: המקרה הזה צריך לצלצל בפעמון.

אורי מקלב: אם ראש עיריית אור-עקיבא דיבר ככה סימן שהוא משקף את רצון בוחריו.

אורי מקלב: זה הפוך – זה אומר שגם אם ראש עיריית אור-עקיבא שידוע בסבלנותו ובפתיחותו התנהג ככה – אם התנהג ככה או אנחנו חושבים שהתנהג ככה – זה בגלל שראש עיר משקף את רצון בוחריו ותושביו.

אורי מקלב: יש לנו בעיה, ועם זה אנחנו צריכים להתמודד – בסטיגמה, באווירה ברחוב.

אורי מקלב: זה בעיר שלא רוצים מעונות, הוסטלים או כל מוסד אחר או כל דירה אחרת של אנשים עם מוגבלויות בסביבה שלהם.

אורי מקלב: זה דבר חמור, ובזה אנחנו צריכים להילחם, לא בראש העיר.

אורי מקלב: לא לעשות משהו לנבחר ציבור, זה לא העניין.

אורי מקלב: העניין באווירה.

אורי מקלב: אני לא סתם "נאה דורש", אני גם "נאה מקיים".

אורי מקלב: ממש מתחת לביתי יש בית ספר גדול מאוד של חינוך מיוחד.

אורי מקלב: אנחנו נהנים מהסביבה של זה.

אורי מקלב: לדעתי, יש לזה ערך, אני רואה את זה.

אורי מקלב: אבל אני מודע לכך שכשבית הספר הזה ביקש הקלה, והיו התנגדויות באו אלי כשעוד הייתי בעיריית ירושלים שאני אארגן התנגדות.

אורי מקלב: פתחתי זוג עיניים ואמרתי, איך אתם יכולים להתנהג ככה?

אורי מקלב: איך יכולים לדבר בסביבה כזאת?

אורי מקלב: אבל זה לימד אותנו שיש בעיה בכל הציבורים.

אורי מקלב: אנשים לא רוצים את זה בגלל ירידת ערך הנכס או בגלל האווירה.

אורי מקלב: מישהו אמר לי שהוא לא יכול לשמוע את זה כי יש שם הרבה בכיות והרבה צעקות, וזה קשה.

אורי מקלב: אמרתי לו, במקום שזה ישמש אותך כדבר מוסרי וערכי, אתה משתמש ודוחה את הדבר הזה?

אורי מקלב: לכן כל המטרה של הדיון בעניין הזה היא לא להתמקד באור-עקיבא, לא להתמקד בראש עיר, אלא להתמקד באווירה שיש ברחוב.

אורי מקלב: עליה אנחנו צריכים לדבר, זה המסר שצריך להיות גם בדברי הסיכום שלך.

אורי מקלב: לעורר את זה שאולי לא שמנו לב שנהיינו כאלה שדוחים את האנשים האלה.

אורי מקלב: דרך אגב, הראשונה שהייתי רוצה בתור שכנה את לירן - -

אילן גילאון: אבל לא בטוח שהיא רוצה אותך.

דוד צור: אני מצטער מאוד שאני לא יכול לתת לכולם לדבר.

דוד צור: נתנו פה למרב האנשים, וקולם נשמע ברמה.

דוד צור: היחידים שהפליתי אותם לטובה היו חברי הכנסת, מן הסתם, וגם כמובן את לירן שלקחה לעצמה את זכות הדיבור, ואני שמח שהיא עשתה את זה.

דוד צור: אני מברך מאוד את חברי הכנסת שהאירו את הפינה החשוכה הזאת.

דוד צור: אני לא רוצה להעיר על אחרות, אבל זאת כנסת מאוד רגישה ואמפתית לנושא.

דוד צור: במובן הזה לא יעלה על הדעת שאנחנו בדיון כזה ב-2014.

דוד צור: גם אני אישית מכיר את חבר הכנסת לשעבר יעקב אדרי, ראש העיר, והוא האחרון שהייתי מצפה וחושב שיקרה לו דבר כזה.

דוד צור: אני לא רוצה לדון לגופו של אדם אף על פי שבעיקרון נתנו לו את הבמה ואת ההזדמנות להגיע לפה ולהשמיע את דברו.

דוד צור: אבל לא רק שהוא לא ניצל אותה, הוא כנראה, גם בעט בה ברגל גסה.

<יואב קריים: כמו שהוא בעט בחפצים של אנשים.

דוד צור: אני עדיין חושב שהוא בא ממקום של תסכול אישי כמנהל בעיר שכנראה, מצוקותיו היומיות הן כאלה בהיבטים של משאבים וכן הלאה שבסוף, לצערי, הוא מצא לנכון להביע את תסכולו ואת מורת רוחו על האוכלוסייה האחרונה שהוא היה צריך לעשות את זה כלפיה.

<רויטל לן כהן: סליחה, אדוני, אתה לא שמעת אותו מתבטא אחר כך בחדרי חדרים.

דוד צור: אני מבקש מגברתי, אני בסיכום.

דוד צור: הוועדה מביעה הערכה לחברי הכנסת שהעלו את הנושא, ומביעה שאט נפש מהאירוע ההוא.

דוד צור: שמחתי לשמוע שהנושא הזה נבחן גם בציר המשפטי והחוקי כי באמת לא צריך חוקים מעבר למגילת העצמאות, גם לפסיקות בית המשפט העליון וגם לחוק האוסרות אפליה מכל סיבה שהיא.

דוד צור: לאנשי אור-עקיבא, אתם פה על המוקד כי האירוע היה אצלכם.

דוד צור: לצערי, צודקים כאן חברי הכנסת ואחרים שאמרו שהבעיה היא לא בהכרח אור עקיבא.

דוד צור: נעמי אמרה פה בצדק שהנושאים האלה חותכים לאורך ולרוחב, והם דורשים גם התערבות של הכנסת.

דוד צור: אז לא באירוע הספציפי הזה.

דוד צור: כמובן, האירוע הספציפי הזה, אין לו שום הצדקה לא חוקית, לא מוסרית, לא ערכית בשום דרך.

דוד צור: אבל האחריות שלנו, חברי הכנסת, היא לדאוג שקודם כול החוק יקוים.

דוד צור: דבר נוסף אנחנו צריכים לראות שכדי לאפשר הקמה של הוסטלים כמו שהעלה חבר הכנסת זאב – ולא מדובר באור-עקיבא, לכן אתם נזעקים כל פעם מחדש – נדרש הליך שצריך לעשות אותו.

דוד צור: לכן זה לא קשור לנושא של אור-עקיבא, אבל הוא כן קשור באופן כללי לצורך שלנו כמחוקקים להתערב הן בעניין דיור ציבורי, הן בעניין הקלות בנושא של הקמת הוסטלים.

דוד צור: אם הרשויות לא מסוגלות לקבל את זה כהחלטה, כפי שאמר פה חבר הכנסת מקלב וציין גם חבר הכנסת מזרחי, אז בסופו של דבר נאכוף עליהם את זה.

דוד צור: אני מסכים עם מה שאמרו חברת הכנסת קארין אלהרר וחבר הכנסת אילן גילאון שההטמעה והשילוב של המוגבלים בתוך החברה הם טובים יותר, והחברה שתקבל אותם תעשה זכות לעצמה.

דוד צור: במובן הזה זה רווח, זה win-win משני הצדדים.

דוד צור: על זה צריך לעבוד, וזה לא פשוט.

דוד צור: זה בעיקר מוטל לפתחו של ראש המועצה המקומית וגם לפתחם של משרדי הרווחה והבריאות.

דוד צור: אנחנו מבקשים לקבל את פרוטוקול הדיון שהיה עם משרד הבריאות, אור עקיבא והרווחה.

דוד צור: תשלחו את זה לכאן לוועדה.

דוד צור: נעשה כאן דיון מעקב, אם צריך, ונפיץ לחברי הכנסת שביקשו את הדיון הזה.

דוד צור: אני מאוד מקווה שהסוגיה באור עקיבא תטופל הפעם שבעתיים ברגישות כדי שלא נראה את הדברים האלה בסופו של דבר במחוזותינו.

דוד צור: אם פגעתי במישהו כי לא נתתי לו זכות דיבור או בגלל שכעסתי עליו אז כנראה מגיע לו, אבל אני עדיין מתנצל.

דוד צור: תודה רבה, הישיבה נעולה.