ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 142, 2014-01-20 10:30

עמרם מצנע: בוקר טוב לכולם.

עמרם מצנע: הנושא הבוקר הוא מימון סייעת שנייה בגני הילדים בגילאי 3-4 והוא בעקבות הצעה לסדר שהפך להיות דיון מהיר של חברת הכנסת תמר זנדברג, של חברת הכנסת קארין אלהרר וחברת הכנסת מרב מיכאלי.

עמרם מצנע: לצורך הזה יש לנו שעה אחת, אז אני מבקש לתמצת ולהשתדל לא לחזור אחת על דברי השנייה.

עמרם מצנע: תמר זנדברג, בבקשה.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

תמר זנדברג: כאמור זה באמת דיון מהיר, אז נעשה אותו במהירות.

תמר זנדברג: אני רוצה קודם כל להודות לך ולוועדה על קביעת הדיון באמת בלוח - - -

עמרם מצנע: במהירות.

תמר זנדברג: במהירות, בדיוק.

תמר זנדברג: הנושא הוא נושא מהותי וכמובן כמו כל נושא מהותי, הוא מתגלגל גם לנושא מטריאלי וכלכלי.

תמר זנדברג: כאמור, בשנות ה-80, כפי שידוע לכולנו, מדינת ישראל חוקקה חוק חינוך חינם מגיל 3, בעקבות מחאת קיץ 2011 וועדת טרכטנברג, אחד ההישגים הגדולים, הממשיים, שקרו מהמחאה הזו זה היישום של החוק הזה, שסוף סוף באמת החוק חל מגיל 3 ובתור מי שהילדה שלי גם הייתה בגן עירוני מגיל 3 אז השמחה רבה וזה באמת מאוד חשוב.

תמר זנדברג: החלת החוק הזה הכניסה את כל הרשויות המקומיות ואת כל העוסקים בחינוך לקדחת.

תמר זנדברג: קודם כל הייתה בזמן הראשון, בחודשים הראשונים, קדחת הבינוי.

תמר זנדברג: היה חוק, חובה ליישם, כל הרשויות, ויושבים כאן הרבה נציגים שיעידו, החוק חייב אז עשו.

תמר זנדברג: פתחו גנים ומבנים יבילים ופתחו מחדש והכשירו ומה שאנחנו לא רוצים, ועמדנו פחות או יותר, בוא נגיד, לא ב-100%, אבל זו כבר השנה השנייה ועמדנו בדרישות החוק.

תמר זנדברג: ועכשיו נשאר הנושא המהותי ביותר והחשוב ביותר והוא החינוכי והפדגוגי.

תמר זנדברג: החוק הזה הטיל אתגר.

תמר זנדברג: בעצם נכנסו למערכת החינוך שכבה שלמה שקודם היו נתונים אך ורק לבחירת ההורים וליכולת של הרשויות ועכשיו נכנסו על פי חוק כמות גדולה מאוד של ילדים קטנים.

תמר זנדברג: ילדים קטנים שיש להם צרכים חינוכיים, רגשיים, פדגוגיים וגם פיזיים, כמו לפעמים החלפת חיתול, שזה הנושא הסקסי והאנקדוטלי שאני בטוחה שעוד יעלה כאן, אבל אני בכוונה לא רוצה להיתפס רק אליו, כי זה מערך שלם של צרכים שיש לילדים האלה, שלא נדמה לי שצריך לפרט למה אי אפשר להעניק אותו בקבוצה של 35 ילדים עם גננת אחת וסייעת אחת.

תמר זנדברג: זה כמעט מובן מאליו שזה בלתי אפשרי.

תמר זנדברג: ועכשיו איך תיעשה ההיערכות הזאת?

תמר זנדברג: וכאן אנחנו מגיעים למה שקורה המון פעמים והוא שנוצר כמעט מיד פער, כמעט בלתי ניתן לתפיסה, בין רשויות ובין גנים ובסופו של דבר בין ילדים.

תמר זנדברג: מפני שרשויות שיש להן ושמו בסדר עדיפויות, ובעיקר יש להן, נתנו ומימנו והוסיפו על חשבונן סייעת נוספת לאותם גנים, מה שלא פתר ב-100% את הבעיה, אבל השאיר מין שובל שלם של צורך היערכות מבחינת הטיפול בילדים, הסידור הפיזי של הגן, שעות השינה של הילדים, שחלקם לא גמולים גם משנת צהריים וכו' וכו' וכו', אבל זה עוד ברשויות שיש להן.

תמר זנדברג: רשויות שאין להן, או שאין ביכולתן נותרו עם שוקת שבורה ואז יש לנו גנים של 30 ו-35 ילדים שנכנסים בגיל צעיר מ-3, בגיל שנתיים ו-9 חודשים, שנתיים ו-10 חודשים לגן ילדים עירוני עם גננת וסייעת.

תמר זנדברג: נקודה.

תמר זנדברג: זהו.

תמר זנדברג: זה מה שיש.

תמר זנדברג: שוב, צר לי לומר, אני חברה בוועדת הפנים, ושם אנחנו רואים הרבה פעמים שהמדינה מחוקקת חובה ואז מפקירה את הרשויות המקומיות לשאת בעלות ואם אין להן, אז באחריות לתוצאות של מה שקורה אם המימון הזה לא קורה.

תמר זנדברג: כאן מדובר בילדים.

תמר זנדברג: ילדים צעירים מאוד ויש כאן אנשים פדגוגים ממני וחינוכיים ממני, שיעידו על ההשלכות אחר כך לגיל המבוגר יותר, על הנזק שיכול להיגרם, וגם על הטיפול הפיזי היומיומי באותם ילדים שנמצאים מספר שעות גדול בגן ובעצם מדובר בילדים צעירים מאוד.

תמר זנדברג: אז אני חושבת שוועדת החינוך צריכה להגיד אמירה קודם כל, אמירה חינוכית, אמירה מהותית, ואחר כך גם אמירה של אחריות, של מי האחריות, שתצא מכאן הדרישה הזו, ואנחנו תיכף נשמע את כל הנציגים של הרשויות המקומיות והארגונים החינוכיים ולהתאחד מאחורי האמירה הזו ולדרוש שתתקיים ותתבצע עם הכסף, עם המימון ועם התקציב.

תמר זנדברג: תודה.

עמרם מצנע: דרך אגב, לפני שבועיים-שלושה עשינו פה מה שאנחנו קוראים שיח מורים והיו פה 50 גננות מכל רחבי הארץ ובאמת הנושאים האלה עלו במלוא חריפותם.

עמרם מצנע: בבקשה, חברת הכנסת אלהרר.

קארין אלהרר: תודה רבה, אדוני היושב ראש, גם על הדיון וגם על החשיבות שאתה נותן לנושא.

קארין אלהרר: אני לא רוצה לחזור על דבריה של חברתי תמר זנדברג, אני כן אומר שהסייעות הן כוח עזר משמעותי לגננות, לא רק בהחלפת חיתולים, גם תשומת הלב.

קארין אלהרר: ילד, במיוחד בגיל הזה, זקוק להמון המון תשומת לב, להשגחה מספקת, ובעצם המצב שנוצר הוא שיהיה מחדל איזה שהוא יום שיביא לתוצאות הרות אסון וכולנו נבכה עליהן ונגיד כמה חבל ועדיף לתת את הדעת על זה כבר עכשיו.

קארין אלהרר: אני רוצה להעלות במסגרת הנושא הזה גם ילדים עם מוגבלויות.

קארין אלהרר: אמרה חברתי שמדובר בחוק, החוק עדיין מותלה, יש החלטת ממשלה שהתקבלה ב-8 בינואר 2012, לספק חינוך גם לילדים בגילאי 3 עד 4, ובעצם מה שזה אומר, שלא כולם נכנסו במכה, ומה שזה אומר, שילדים בגילאי 3 עד 4 הם לא זכאי שילוב על פי חוק ולכן הסייעות שניתנות להם הן על בסיס רצון טוב.

קארין אלהרר: זה עדיין רק באזורים שקבועים בצו, ומה שלא קבוע בצו זה על בסיס רצון טוב של הרשות המקומית, שזה דבר שלא ייתכן ולא ניתן לאפשר אותו.

קארין אלהרר: אני חושבת שילדים עם מוגבלויות, כמו ילדים ללא מוגבלויות, זכאים לגנים, גם להורים שלהם מגיע לצאת לעבודה ולדעת שהילדים שלהם מטופלים על ידי גננת וסייעת צמודה כחלק מסל השילוב שלהם.

קארין אלהרר: אני חושבת שיש פה מקום לקבל החלטה, או שאנחנו נותנים שירותי גן כמו שצריך, או שאנחנו לא נותנים אותם.

קארין אלהרר: לתת חצי, זה לא טוב לאף אחד, כי אולי זה שירותי בייביסיטר ברמה הפשוטה ביותר אבל דבר לא מעבר ולכן אני מצטרפת להצעתה של חברתי חברת הכנסת זנדברג, כן לצאת באמירה מאוד נחרצת.

קארין אלהרר: הדבר הזה צריך לקבל מענה בדחיפות האפשרית.

קארין אלהרר: תודה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: חברת הכנסת מיכאלי.

מרב מיכאלי: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

מרב מיכאלי: שתי נקודות.

מרב מיכאלי: אחת, אני לא חושבת שאנחנו צריכות - - - האסון הזה שאולי יקרה יום אחד ויכול להיות שהוא יקרה, אבל הוא אסון בהתהוות, גם אם הוא לא ייראה באירוע.

מרב מיכאלי: אנחנו מגדלות דור ודורות של ילדות וילדים עם הפרעות קשב קשות בגלל הצפיפות הזאת ובגלל חוסר היכולת לתת להם תשומת לב.

מרב מיכאלי: זה דבר שייתן את אותותיו כל הזמן, בכל רגע נתון, לאורך כל הדרך.

מרב מיכאלי: אבל אני רוצה לדבר, ברשותכם, לא על הילדות והילדים, אלא על אלה שמטפלות בהם, אני רוצה לדבר על הסייעות.

מרב מיכאלי: בכל הכבוד, חלק מהאסון הזה בוודאי יש לו משמעויות לגבי הסייעות עצמן, שהן נשים שעובדות בתת שכר, משום שהן מועסקות על ידי הרשויות המקומיות פעמים רבות באופן פוגעני להפליא, דרך עמותות, דרך חברות, הן לא מקבלות שכר לאורך שנה שלמה, הן מועסקות כל שנה מחדש, הן לא מקבלות את כל התנאים שמגיעים להן בחוק, כשהשכר שלהן מלכתחילה שכר נמוך מאוד, שזאת בעיה מאוד קשה אחת.

מרב מיכאלי: שתיים, הן לא מוכרות כעובדות חינוך.

מרב מיכאלי: הנשים האלה שעושות עבודת חינוך לכל דבר ועניין ועיצוב הילדות והילדים בגילאים המאוד מאוד משמעותיים האלה נתון בילדים שלהם, לא פחות אם לא יותר לפעמים מאשר בידיים של הגננות, הן לא מוכרות כעובדות חינוך, הן לא מקבלות הכשרות בנושאים של חינוך והן כמובן לא זכאיות לתנאים של עובדות ועובדי חינוך.

מרב מיכאלי: אין סיבה, גם לא לאפליה הזאת, אבל גם כאמור לא למען הילדות והילדים האלה.

מרב מיכאלי: צריך לקחת בחשבון שבעיקרון הוקמה ועדה משותפת לרשויות המקומיות ולמשרד החינוך לדון במעמדן של הסייעות.

מרב מיכאלי: אגב, היא לא כוללת נציגות של הסייעות.

מרב מיכאלי: אנחנו פנינו למשרד החינוך - - -

<קריאה: גם לא של ההורים.

מרב מיכאלי: וגם לא של ההורים.

מרב מיכאלי: אנחנו פנינו למשרד החינוך חזור ופנֹה, והמנכ"לית הקודמת הבטיחה שהיא תדאג שיהיה ייצוג לסייעות אבל למיטב ידיעתי אנחנו בכלל מבינות שהוועדה הזאת לא כל כך פעילה בינתיים.

מרב מיכאלי: אז אני חושבת שבמסגרת הקריאה להוסיף סייעות, שזה באמת המינימום הנדרש בשביל לתפעל כראוי, כמו שאמרו חברותיי בצדק, את הגנים האלה, להוסיף עוד סייעת, אבל להגיד גם את הדבר הזה, שאנחנו חייבות וחייבים לתת את הדעת לתנאי העבודה ולתנאי ההכשרה של הסייעות האלה, ואותן סייעות שמוספות, כמו לאלה שעובדות, צריכות לקבל תנאים ראויים לעבודה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: משרד החינוך, הגב' סימה חדד, בבקשה.

<סימה חדד מה יפית: בוקר טוב.

<סימה חדד מה יפית: אני יכולה ראשית להתייחס לסוגיה הראשונה של כוח אדם נוסף?

<סימה חדד מה יפית: גם אנחנו מסכימים שבגילאים האלה של 3-4 אנחנו זקוקים לכוח אדם נוסף.

<סימה חדד מה יפית: לצערי הרב, בהחלטת הממשלה לא תקצבו את הסייעות ואנחנו בוודאי שנקבל את זה בשמחה רבה ונחכה.

<סימה חדד מה יפית: אני כן יכולה לומר שהשנה לפחות, מעבר לרשויות שתקצבו, כ-80 רשויות תקצבו סייעות, חלקן שנה שלמה וחלקן שלושה חודשים.

<סימה חדד מה יפית: יחד עם זאת המשרד נערך, אמנם בשלב מאוחר מאוד, להכנסת בנות שירות לאומי.

<סימה חדד מה יפית: זה לא מענה.

<קריאה: בצורה מאוד חלקית.

<סימה חדד מה יפית: אנחנו מודעים לכול אבל זאת הייתה התחלה כדי לסייע לפחות בתחילה ואנחנו מתכוונים להרחיב את זה בשנת הלימודים הבאה.

<סימה חדד מה יפית: לגבי הוועדה שחברת הכנסת מיכאלי דיברה עליה, אני רוצה לומר שלא הייתה ועדה כזאת, הייתה ישיבה אחת, נדמה לי שבישיבה האחרונה שהתכנסנו עם הסייעות הוטל על השלטון המקומי להקים ועדה כזאת.

<סימה חדד מה יפית: הייתה ישיבה אחת.

<סימה חדד מה יפית: מסיבות כאלה ואחרות, שלא נמנה אותן כאן, גם בשל חילופי הגברי בתוך השלטון המקומי, הוועדה הזאת התפרקה.

<סימה חדד מה יפית: הייתה ישיבה אחת ולא התקדמנו מהמקום ההוא, לכן לא היו תשובות בהקשר הזה.

עמרם מצנע: עד החלת החוק, הקרוי על שמו של טרכטנברג, היו רשויות שבהן היה חינוך מגיל 3.

עמרם מצנע: פרופורציונאלית כמה ילדים היו בחינוך מגיל 3 עד החלת החוק וכמה נכנסו אחרי החלת החוק?

<סימה חדד מה יפית: ראשית אני חושבת שזה לא חוק, זאת החלטת ממשלה.

עמרם מצנע: החלטת ממשלה, אוקיי.

<סימה חדד מה יפית: זו החלטת ממשלה.

<סימה חדד מה יפית: היו לנו למעלה מ-100,000 ילדים, אני לא זוכרת אם 118,000 או 120,000 ילדים בתוך המערכת בגילאי 3-4, עוד לפני החלת החלטת הממשלה.

<סימה חדד מה יפית: בשנים האלה - - -

תמר זנדברג: באיזה קריטריונים הם היו?

עמרם מצנע: סוציו אקונומי, הפריפריה.

<קריאה: יישובי הצו.

<סימה חדד מה יפית: בפריפריה יישובי צו ובערים הגדולות היו ערים שהציעו את השירות הזה, אבל בשכר, בתשלום.

<סימה חדד מה יפית: הם פשוט שילמו שכר לימוד.

תמר זנדברג: כשהבת שלי הייתה, זה היה בתשלום וסדר העדיפויות היה לפי הגיל.

תמר זנדברג: ככה זה היה בתל אביב.

<סימה חדד מה יפית: נכון.

<סימה חדד מה יפית: מתקבלים קודם הילדים הגדולים וגם הילדים הקטנים, וגם בהחלטת הממשלה, כך קיבלה - - -

עמרם מצנע: לא, אני מתעניין כמה ילדים היו וכמה נוספו.

<סימה חדד מה יפית: אז אני אומרת, בערך 118,000 ילדים היו בתוך המערכת, נוספו כ-30,000, קצת פחות, ילדים בשנתיים האחרונות ואכן מגיעים ילדים צעירים מאוד ואנחנו שומעים את הקולות - - -

<קריאה: איך יכול להיות 30,000?

עמרם מצנע: חברים, סליחה, אני מצטער.

עמרם מצנע: סליחה.

<קריאה: אבל צריכים לתת נתונים אמיתיים.

עמרם מצנע: סליחה, לא מתפרצים.

<סימה חדד מה יפית: אני תיכף אבדוק ואני אומר לכם במדויק.

עמרם מצנע: לא מתפרצים, כי לא שומעים אף אחד.

<סימה חדד מה יפית: בכל מקרה, היו לנו יותר ילדים קודם במערכת, ושוב אני חוזרת ואני אומרת, ההורים שילמו עבור השירות.

<סימה חדד מה יפית: יש להבדיל בין - - -

עמרם מצנע: לא, אני לא שואל על תשלום, השאלה שלי מכוונת להתייחסות האם לא הייתה זעקה בנושא הזה של סייעת שנייה בגני הילדים גם לפני זה?

עמרם מצנע: כי היו מעל 100,000 ילדים בחינוך.

<סימה חדד מה יפית: אולי זעקה בעוצמה הזו לא הייתה, אבל היו קולות בהחלט של מצוקה עם הילדים הצעירים ביותר.

<סימה חדד מה יפית: ללא ספק.

עמרם מצנע: שאלה שנייה, סימה, האם אתם מחייבים גנים מעורבים, או שזה עניין מקומי?

עמרם מצנע: מה זה מעורבים?

עמרם מצנע: גיל 3 ו-4 באותו גן.

עמרם מצנע: כלומר שיהיו פחות ילדים בגיל 3 או אפילו פחות כמה חודשים בגן אחד.

<סימה חדד מה יפית: אנחנו לא מחייבים, אנחנו מאפשרים לרשויות להתנהל על פי מספרי ילדים, אופי האוכלוסייה וכו'.

<סימה חדד מה יפית: יש רשויות שיש להם יותר ילדים בגילאי 3, לעיתים הם מרכזים את כל הילדים בגילאי 3 לגנים הומוגניים ויש מקומות ש - - - ההמלצה שלנו היא תמיד שיהיו קבוצות הטרוגניות כדי לסייע אחד לשני.

<סימה חדד מה יפית: אבל זה לא תמיד מסתדר.

עמרם מצנע: מרכז השלטון המקומי, מי ישנו פה?

<מיכל אונגר: אני, ד"ר מיכל אונגר, מנהלת אגף גני הילדים בפתח תקווה והתבקשתי לייצג את הרשויות המקומיות על ידי אבי קמינסקי.

<מיכל אונגר: רשות כמו פתח תקווה התגייסה למאבק, כמו שאמרו כאן חברות הכנסת, ואכן, אני מייצגת את העמדה של פתח תקווה, אבל זה נכון לגבי תל אביב ועוד רשויות מקומיות, שהצבנו סייעת נוספת, אבל לצערי התקציב היה מוגבל והצבנו רק סייעת נוספת למעל 30 ילדים בגן ילדים.

<מיכל אונגר: מעל 30 ילדים נתנו סייעת נוספת.

<מיכל אונגר: העלות לשלושה חודשים בסך הכול, ספטמבר, אוקטובר, נובמבר, והעלות היא מאוד מעיקה על הרשות המקומית, היא עלות של חצי מיליון שקל רק לשלושה חודשים.

<מיכל אונגר: כמו שאמרו פה חברות הכנסת, כשיש רשות חזקה היא יכולה לתת אבל כשיש רשות חלשה היא לא יכולה לתת.

<מיכל אונגר: אני יכולה לומר לכם, כמנהלת אגף, שכשנאלצתי להפסיק את זה מחוסר תקציב, כי כבר כמה אפשר להעמיס על הרשות, אני יכולה לומר לכם שהתגובות ששמעתי מצוותי החינוך, מההורים, מהגננות, מהסייעות, והכי חשוב הילדים, ביקרתי בגני הילדים, המצב מאוד מאוד קשה.

<מיכל אונגר: אני יכולה לומר שגננת נשארת, וזה בדוק וידוע, גננת נשארת לבד עם הילדים כמעט כל היום.

<מיכל אונגר: הסייעת כל הזמן נמצאת בשירותים, או להיפך.

<מיכל אונגר: אתם מדברים על מה שנמצא פה, הכתובת הייתה על הקיר, אין מצב, גננת נשארת פשוט לבד.

<מיכל אונגר: אני ביקרתי בגני הילדים.

<מיכל אונגר: אני יכולה לומר לכם שבחלק מגני הילדים פשוט נכנעתי ו ולפחות בכעשרה גני ילדים כאלה הרשות ממשיכה לתת סייעת נוספת, כי המצב הוא כזה שילדים - - - יש כאן מצב שיש בו עוד נתון שלא אמרו כאן ולא נאמר כאן על השולחן, מעבר לכך שילדים נכנסים צעירים למערכת, המודעות לנושא הגמילה אינו קיים אצל ההורים.

<מיכל אונגר: מה שקורה הוא שהיום גם ילדים גדולים - - -

תמר זנדברג: סליחה, זה לא מודעות, פשוט חל שינוי.

תמר זנדברג: חל שינוי, פעם אותנו, לפני 30 שנה, כשאני הייתי צעירה, גמלו בגיל שנה וחצי-שנתיים, היום גומלים בשנתיים וחצי-שלוש.

תמר זנדברג: זה שינוי.

<מיכל אונגר: אוקיי, אז כשאני אומרת מודעות, מבחינתי זה המודעות לצורך הזה לגמול.

<מיכל אונגר: מה שאני רוצה לומר זה ככה, יחד עם הפיקוח של משרד החינוך אנחנו עושים למעשה שני - - - וזה צריך להיות כאן על השולחן, צריך לעשות כאן שני דברים מאוד גדולים.

<מיכל אונגר: אל"ף, סייעת נוספת, שזה לדעתי חובה, אבל דבר נוסף הוא באמת ליצור מצב של מודעות לגמילה ולסייע בתהליך הגמילה, כי יש כאן מצב אבסורדי נוסף, שלגילאים האלה, גיל 3, אין פסיכולוגית בגן, אין פסיכולוגית ואין אנשי מקצוע שיכולים לעזור בתהליך הגמילה.

<מיכל אונגר: כלומר מה שקרה הוא שהייתה החלטה מצוינת, מצוינת, של משרד החינוך, לילדי גיל 3 לעשות את הדברים חינם, למנוע מכל מיני מערכים קיקיוניים, סליחה, הייתי פה בדיון בכנסת על כל מיני בתים שמפעילים לילדים צהרוניות פרטיות או גני ילדים פרטיים.

<מיכל אונגר: אז נהדר, זה נפלא והתגברנו על הבעיה הזו, אבל נוצר מצב שגילאי 3 לא מקבלים את הסל הידוע.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: מזכיר הסתדרות המורים, בבקשה.

<יוסי וסרמן: תודה.

<יוסי וסרמן: אני מברך את יושב ראש הוועדה על קיום הדיון הזה ואני מברך את חברות הכנסת שיעזבו את הישיבה הזאת.

<יוסי וסרמן: אני מברך את חבר הכנסת אוחיון, שהוא יושב ראש השדולה למען קידום מעמד המורה.

<יוסי וסרמן: אני רוצה לומר לכם, עוד לפני שנה וחצי, כשכל הנושא של טרכטנברג עלה, אני פניתי לשר החינוך הקודם ואמרתי לו שחובה לאייש את גני הילדים בסייעת שלישית.

<יוסי וסרמן: היות שאנחנו מדברים על אוכלוסייה של ילדים רכים, שזקוקים ליחס אוהב ותומך ואי אפשר להתייחס אל הילדים הקטנים האלה, הלא גמולים, כאל ילדים רגילים אחרים.

<יוסי וסרמן: נכון שמדובר כאן בהוצאה גדולה, ואני רוצה בראשית דבריי כבר להקדים ולומר, בשום פנים ואופן לא נפתח גן ולא נטיל על גננת ועל סייעת את האחריות לחינוך ילדי 3 ללא סייעת שלישית.

<קריאה: סייעת שנייה.

<יוסי וסרמן: איש מבוגר שלישי בגן.

<קריאה: לא, אהבנו את הניסוח הקודם.

<יוסי וסרמן: והצעתי לגדעון סער, שהיה שר החינוך, אנחנו מוכנים במוסד שלנו, במוסדות ההשתלמות שלנו, להכשיר אנשים מתאימים שיבצעו את העבודה החינוכית הזו בגן.

<יוסי וסרמן: זה ייצור גם מעמד ראוי לסייעת שהיא שנייה בגן, בנוסף לגננת האקדמאית ולסייעת הקודמת.

<יוסי וסרמן: אי אפשר להתייחס בצורה כזאת לילדים הרכים שזקוקים להקניית הרגלי יסוד בסיסיים, להקניית ערכים וידע, מדובר בממש עוול חמור שאנחנו עושים לתינוקות שלנו, לילדים הקטנים שלנו.

<יוסי וסרמן: יש לי נכדים בדיוק בגיל הזה ואני יודע מה זה נקרא לגמול ילד.

<יוסי וסרמן: צודקות כאן הגברות שאמרו שהיום הגמילה היא מאוחרת יותר, בגיל שנתיים וחצי-שלוש, ואסור לפתוח גן ואנחנו לא נעשה זאת בשום פנים ואופן ללא סייעת נוספת בגן שתוכל לתת לילדים את השירות המגיע להם.

<יוסי וסרמן: תודה רבה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: ארגון ההורים הארצי, בבקשה.

<קריאה: למשך כל השנה, לא שלושה חודשים.

<יוסי וסרמן: לא, במשך כל השנה, אני לא אמרתי שלושה חודשים.

<זאב גולדבלט: זאב, מארגון ההורים הארצי.

<זאב גולדבלט: קודם כל אנחנו מבקשים את יו"ר הוועדה ואת חברות הכנסת שיזמו את הדיון המהיר בדבר הוספת הסייעת השנייה.

<זאב גולדבלט: על בסיס הנתונים שתציג בהמשך חברתי עינב מכולנו משפחה, שפועלת בתיאום ושילוב עם ארגון ההורים, הארגון קורא למשרד החינוך להוסיף תקן של סייעת שנייה בגני טרום חובה, לפי אמות מידה שקופות, אחידות, בתקצוב משותף של משרד החינוך והרשויות המקומיות ובאופן דיפרנציאלי בהתאם לחוזק הרשות המקומית, כי ברגע שאנחנו נביא לכולם, החלוקה תהיה לא דיפרנציאלית, הרשויות החלשות אוטומטית יקרסו, או לא יעמדו בהנחיה.

<זאב גולדבלט: ארגון ההורים כמובן מברך ומוקיר את ההחלטה על הרחבת חוק חינוך חובה מגיל 3, אבל אסור שמצב שטובת ההורים שבעצם חסכו כסף על גני ילדים פרטיים תבוא על חשבון טובת הילדים ורווחתם, כתוצאה מזה שבגני הילדים לא מקבלים את השירות המינימלי שהם צריכים, למשל אותם ילדים לא גמולים.

<זאב גולדבלט: הטלת המימון של תוספת סייעת שנייה על הרשות המקומית בלבד, לא מהווה פתרון ראוי ואמיתי ויסודי לבעיה.

<זאב גולדבלט: משרד החינוך הוסיף בשנה הנוכחית תקנים לסייעת שנייה מתוך מתנדבות של שירות לאומי או דברים דומים, צריכים לראות את הפתרון הזה כפתרון זמני ולא שלם ולכן אנחנו קוראים להוספת תקן של סייעת שנייה בשכר ראוי והוגן, שתעבור השתלמות ייעודית, שתכשיר אותה באמת לתפקיד שהיא לקחה על עצמה.

<זאב גולדבלט: אנחנו מציעים שהתקצוב יתחלק בין משרד החינוך והרשויות המקומיות החזקות, ואילו ברשויות החלשות יותר, בכדי לא להרחיב עוד יותר את הפערים בחברה, שמשרד החינוך יממן את כל העלות.

<זאב גולדבלט: אני גם מבקש שבכל הוועדות שעוסקות בנושאים האלה ישולבו גם נציגי ההורים כדי שגם קולנו יישמע.

עמרם מצנע: אני רוצה לשמוע קצת סייעות מהשטח.

עמרם מצנע: עמליה עמיר.

<עמיר עמליה: אני הגעתי מטבריה, קמתי בשעה חמש וחצי בשביל להגיע ממש באוטו של שש וחצי, לבוא, כי חשוב לי מאוד להשמיע את הדברים שלי.

<עמיר עמליה: אני סייעת 27 שנה ואני גם חברת ועד עובדים.

<עמיר עמליה: מה שקורה, הסייעות שפונות אליי הן קורסות, הן לא יכולות לתפקד, הם עובדים עם ילדים קטנים, עם עוללים, וחלק מהלמידה והעשייה של הגן, שהסייעת יושבת יחד עם הגננת והן מלמדות הילדים, מכינים אותם לחיים הלאה, וכאן אין את זה, כי מה שהסייעת עושה עם 35 ילד, 15 מהם לא גמולים, היא כל היום באה ומחליפה את הצרכים שלהם, ויש ילדים שעומדים בתור בשביל שיחליפו להם.

<עמיר עמליה: אם שניים או שלושה עושים ביחד, איך היא יכולה להשתלט?

<עמיר עמליה: אותה סייעת גם אחר כך הולכת להכין אוכל.

<עמיר עמליה: איך זה עולה על הדעת של כולכם פה שסייעת מחליפה - - -

עמרם מצנע: הגנים אצלכם זה יום ארוך?

<עמיר עמליה: יום ארוך.

<עמיר עמליה: רוב הגנים בטבריה זה יום ארוך, עד ארבע.

עמרם מצנע: טבריה הייתה כלולה בגנים שגם לפני טרכטנברג היו מגיל 3, אבל עכשיו זה יותר חזק, הדברים האלה יותר בשטח.

עמרם מצנע: יש יותר ילדים שנכנסו.

תמר זנדברג: קודם זה היה בתשלום, אז לא כולם - - -

עמרם מצנע: לא בכל המקומות.

תמר זנדברג: בטבריה זה היה חינם לפני?

<עמיר עמליה: בטבריה זה היה חינם, אבל לא נכנסו ילדים לא גמולים.

<עמיר עמליה: לא הכניסו ילדים לא גמולים.

<עמיר עמליה: ילדים גמולים שהיו מוכנים לגן, אז כן הכניסו אותם.

<עמיר עמליה: אבל אחרי ועדת טרכטנברג כן הכניסו ילדים לא גמולים.

עמרם מצנע: אז אתם עם יותר ילדים.

עמרם מצנע: אצלכם הגן מעורב, גילאי 3 ו-4?

<עמיר עמליה: הגן אצלי מעורב, כן.

<עמיר עמליה: אני רק רוצה להגיד כמה דברים.

<עמיר עמליה: איך סייעת יכולה להחליף לילד ואחר כך ללכת להכין לו צהריים?

<עמיר עמליה: איך גננת שיושבת עם 35 ילדים, אחד הולך עם הסייעת, להחליף לו בשירותים, חלילה ילד שנופל, ילד שצריך תשומת לב, מה עושים איתו באותו רגע?

<עמיר עמליה: איך הוא עומד?

<עמיר עמליה: עוד הערה קטנה אחת.

<עמיר עמליה: אני רק רוצה להגיד שפרופ' פנינה קליין, במחקרים שלה היא אמרה שילד שלא מטופל בגיל 3-4 הוא יהיה מעמסה על החברה, הוא יהיה מעמסה הלאה לחינוך, לשלטון, להורים, לכל הסביבה שלו, ואנחנו רוצים למנוע את זה, אז בבקשה, עוד סייעת אחת בגן.

<עמיר עמליה: ואני מאוד מעריכה את הדברים של וסרמן.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: רותי תורג'מן.

<רותי תורג'מן: שלום, אני גם נציגה בוועד הארצי של ההתארגנות של הסייעות.

<רותי תורג'מן: אני מאשדוד.

<רותי תורג'מן: מפורט לפניכם דף של העמותה איתך מעכי ופשוט הייתי רוצה לומר, אם פעם אחת משרד החינוך ישב ותכנן רפורמה לגננות וחשב לעצמו ככה, מה קורה עם הסייעת.

<רותי תורג'מן: אני אתן דוגמה הכי קטנה.

<רותי תורג'מן: אופק חדש, שסייעת צריכה לשבת פרטנית עם ילד וסייעת צריכה להתמודד עם 34 ילדים שגם עושים את הצרכים שלהם, צריכה להכין משימות, צריכה לבשל, צריכה לנקות, צריכה לנקות חצר, פשוט הסייעת עשויה לא יודעת ממה.

<רותי תורג'מן: סליחה על הביטוי, רמבו, תמנון רב זרועות, אני כבר לא יודעת איך לקרוא לסייעת.

<רותי תורג'מן: האם פעם אחת ישבו וחשבו, סליחה, הלו, יש פה בן אדם שקוראים לו סייעת.

<רותי תורג'מן: לדאוג, לטפח.

<רותי תורג'מן: מקבלים ילדים לא גמולים, האם מישהו מכם חשב פעם איך אנחנו מחליפים לילדים?

<רותי תורג'מן: האם גני העירייה, רשויות, יש מים חמים?

<רותי תורג'מן: יש מתקן להחליף לילדים?

<רותי תורג'מן: הפכו אותנו למעון.

<רותי תורג'מן: אני לא מבינה איך אפשר להתמודד עם ילדים ככה.

<רותי תורג'מן: עוד לא מספיקים להחליף לילד, השני בוכה, עשה פיפי והשלישי עשה קקי והרביעי הקיא.

<רותי תורג'מן: אני לא יודעת איך סייעת יכולה להתמודד לבד.

<רותי תורג'מן: תשבו ותחשבו.

<רותי תורג'מן: הורים עם שניים-שלושה ילדים בבית, הם פשוט אובדי עצות, מה אנחנו אמורות לעשות עם 35 ילד?

<רותי תורג'מן: ריבונו של עולם, מדובר על ילדים, לא מדובר על צעצועים, לא מדובר על ריהוט מפואר, אלה ילדים שצריכים לחבק, לאהוב, ללמד, להכין אותם לכיתה א', להאכיל אותם, לפנק אותם.

<רותי תורג'מן: איך אפשר?

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: אני חושב שבאמת ביטאת את זה בצורה טובה.

עמרם מצנע: מיטל להבי, סגנית ראש עיריית תל אביב-יפו.

<מיטל להבי: כן, נמצא איתי פה עוד סגן נוסף, אסף זמיר, שממונה על תחום החינוך.

<מיטל להבי: אני החזקתי בתיק החינוך בעבר והייתי פה עם הרבה מאוד שותפים שאני רואה כאן, כשחוק טרכטנברג חוקק והיינו מלאי תקווה ואכן בצדק, אבל אנחנו כולנו זוכרים שמטרת החוק הייתה לא רק חינוך חינם אלא מתן הזדמנות שווה לילדים, מינקות, שזה הגיל הכי קובע להתפתחות הילד, לפי כל המחקרים של הבנק העולמי וכיוצא בזה.

<מיטל להבי: וכשדיברו על ההקמה, ואנחנו למשל בתל אביב, ואני יודעת בערים אחרות בכל הארץ, הוקמו מאות גנים, אבל לא דובר על הנושא התפעולי עד תום ונוצר פער ונוצר חלל שאנחנו מחמיצים את התפקיד שלנו.

<מיטל להבי: התפקיד שלנו זה איכות החינוך בגיל הרך וכדי לתת איכות חינוך אנחנו צריכים לתת את הכלים התפעוליים הפדגוגיים הנכונים לגנים.

עמרם מצנע: בסדר, הדברים בגדול כבר נאמרו, מה אתם עושים בתל אביב?

<מיטל להבי: בתל אביב, תיכף אני אומר, אבל רק כדי לסיים, צריך לתת את הסייעת הנוספת לגילאי 3 וצריך לתת את שפ"ח, שירותי בריאות פסיכולוגיים.

<מיטל להבי: היום הם ניתנים רק מגיל חובה, והם לא ניתנים לטרום ולא לטרום טרום.

<מיטל להבי: מישהו לא ישב וחשב על הדברים האלה עד הסוף.

<מיטל להבי: עיריית תל אביב היום מתקצבת לטובת המשימה של סייעות נוספות, על מה שהיא נדרשת וחייבת על פי החוק, של 2.5 מיליון שקלים בשנה וזה תוספת, לטובת המשימה של סייעת נוספת.

<מיטל להבי: בחלק מהימים ובחלק מהגנים ואיפה שהדרישה קיימת אנחנו גם עושים גנים מעורבים, אבל זאת משימה שקשה לעירייה לעמוד בה, לא מחובתה של עירייה לעמוד בה ובאמת כל עירייה שתאמר כאן שהיא עושה את הדבר הזה, היא עושה מעבר לתקציב שהיא צריכה לתת בנושא של החינוך, וכתוצאה מזה שאנחנו באמת הכתובת הראשונה של הורים ושל מצוקת ההורים ומגיעים אלינו ואנחנו נאלצים לקבל את ההחלטות האלה במקום שמשרד החינוך והמדינה עדיין לא מממנים.

<מיטל להבי: אני רק רוצה לומר לך שחוזר מנכ"ל משרד החינוך קובע שלא ניתן להוציא ילד לא גמול מהגן, אבל מצד שני הוא אומר שבנות השירות הלאומי לא יכולות להתעסק עם החלפת חיתול ויש כל מיני מגבלות שמתנגשות אחת עם השנייה ושמביאות ממש לעניין של הצורך של סייעת נוספת כצורך ממשי.

<מיטל להבי: אני שמעתי פה כל מיני, 'תשיתו את זה על העיריות' ואני באמת אומרת, יש מס שנקבע כארנונה ויש מס שנקבע כמס הכנסה.

<מיטל להבי: אנחנו פה כולנו משלמים יותר מס הכנסה ומצפים לשירותים באמת מהמדינה.

<מיטל להבי: אני חושבת שבמקום שהמדינה קבעה שצריך להקים גנים, אנחנו מממנים אפילו מחצית מההקמה, אנחנו גם נותנים את הקרקעות הרבה פעמים, הנושא התפעולי חייב להיות בחשיבה קדימה ובחשיבה על איכות החינוך לטובת הילדים ואני חושבת שצריכה להתקבל בו החלטה חד משמעית, לא רק לממן את הסייעת הנוספת על ידי המדינה, אלא לעשות בדיקה מה הם הצרכים החינוכיים הפדגוגיים של הילדים בגילאים האלה, כדי לתת להם את המענים המתאימים שהם לא רק קופסאות בייביסיטינג אלא חינוך איכותי.

עמרם מצנע: חבר הכנסת שטבון, בבקשה.

יוני שטבון: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

יוני שטבון: קודם כל תודה לחברות הכנסת על היוזמה הברוכה של הדיון המהיר, באמת שיתוף פעולה נכון.

יוני שטבון: לפני שאני אפתח אני רוצה להגיד רק את תפיסתי לגבי הגיל הזה.

יוני שטבון: לי בעצמי יש ילדים קטנים, גם בגילאים האלה.

יוני שטבון: קודם כל תפיסתי, אני חושב שהגיל הזה באמת, במהות שלו, לפני הדיון שאנחנו ניגשים לגננות ולסייעות וכו', המקום הטבעי של הילד בגיל הזה זה באמת המשפחה, קודם כל.

יוני שטבון: זאת אומרת הדבר הבסיסי בגיל הזה, מ-0 עד 3, החום, האהבה, החלפת חיתולים והכול, הבית זה המקום הבסיסי, ההורים זה המקום הבסיסי לדבר הזה.

יוני שטבון: זו תפיסתי וככה אני חושב.

יוני שטבון: במציאות המודרנית, אין מה לעשות, אפשר להתווכח על זה, אפשר להסכים, אפשר לא להסכים, המציאות היא כזו שהילדים נאלצים להיות בגנים, במקומות כאלה שהם מחוץ לבית.

מרב מיכאלי: הילדים נאלצים לצאת מהבית, כן.

יוני שטבון: המציאות היא כזאת שהילדים מחוץ לבית.

<קריאה: ההורים נאלצים לצאת מהבית.

יוני שטבון: כל אחד יסתכל מזווית שלו, אבל כולנו מסכימים שזו המציאות.

יוני שטבון: דווקא בגלל ההקדמה שאמרתי מקודם, שזה השלב הכי קריטי בהתפתחות של הילד, אני לא פדגוג גדול, אבל אני כן אבא לילדים ואני חושב שזה שלב מאוד קריטי בהתפתחות של הילד, של החום והאהבה.

יוני שטבון: שמעתי פה מהורים לפני הדיון וגם דיברו איתי אתמול, ברגע שהמקום הזה שנקרא גן ילדים בשלב כזה יש בעיות שקשורים אפילו, הבנתי, לאסלות, מספר האסלות - - -

מרב מיכאלי: נכון, וגובה האסלות.

יוני שטבון: גובה האסלות, ודברים שממש נוגעים בביטחון העצמי של התפתחות הילד.

יוני שטבון: הילד שבונה את עצמו מבחינה אישיותית, כשהוא הולך להתפנות, הוא בונה את עצמו מבחינה נפשית.

יוני שטבון: לכאורה אלה דברים מאוד מאוד קטנים, אבל כולנו מכירים כהורים שאלה השלבים שהילד בונה את עצמו מבחינה נפשית.

יוני שטבון: דווקא בגלל זה הדיון הזה מאוד מאוד קריטי, כי ההשלכות באלפים במספרים, לגבי אוכלוסיית הנוער הבאה שלנו, אני פשוט רואה את זה ככה, איפה זה מקרין בשלב המאוד בסיסי הזה, הדיון הזה מאוד קריטי ועל כך אני מברך.

יוני שטבון: המשפט שאמרה פה חברת הכנסת תמר זנדברג הוא קריטי, מדינת ישראל עושה הרבה תהליכים חשובים, יש על זה דיוני עומק, לפעמים זה קצת משלוף, יש חקיקה ובסוף זה נזרק על הרשויות המקומיות.

יוני שטבון: אנחנו רואים את זה בהרבה דיונים, גם בוועדות הפנים, גם בוועדות אחרות, שבאמת יש רצון של המדינה לקדם דברים חשובים למען האזרחים, יש איזה חוק, יש החלטת ממשלה ובסוף מי שצריך להתמודד בנקודת הקצה זה הרשויות המקומיות ופה מתחילים ההבדלים.

יוני שטבון: ברגע שיש רשות מקומית חזקה, אז המענה מגיע לתלמיד, למרות שזה לא צריך להיות ככה, ויש מקומות שהרשויות חלשות, שלא מצליחות לקדם את הנושא הזה.

יוני שטבון: אני חושב, אדוני היושב ראש, שבתוך התהליך הזה שנקרא הדיון המהיר פה, החשוב, אנחנו צריכים גם להציע פתרונות.

יוני שטבון: להציע פתרונות ממשיים לממשלה, למשרד החינוך, לראות איך מצד אחד לא מבטלים את התהליך הנכון שנקרא חוק חינוך חינם מגיל 3 ומעלה, ומצד שני יוצרים דיפרנציאציה כזו שמאפשרת לרשויות המקומיות כן להצליח.

יוני שטבון: תודה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: .

עמרם מצנע: עורכת הדין עינב גוטרמן.

<עינב גוטרמן: כן.

<עינב גוטרמן: אז ככה, קודם כל באמת ברכות.

<עינב גוטרמן: אנחנו כקבוצת הורים פועלים בנושא הזה וממש ברכות על הדיון החשוב הזה, גם לוועדה וגם לחברות הכנסת.

<עינב גוטרמן: ברכות גם למשרד החינוך שקיבל את ההחלטה הזו והקדים את הגילאים, למעשה יישם חוק שהוא כבר ב-1984, החלטות מבורכות, החלטה מבורכת, אבל צריך לקחת את זה באמת צעד קדימה ולהוסיף את הסייעת.

<עינב גוטרמן: הדברים כבר נאמרו, לא צריך להכביר, על הצרכים הרגשיים הקריטיים בגילאים האלה, כמה זה חשוב לתת מענה מבחינת חום ואהבה וטיפול נכון בילדים הכל כך קטנים האלה, שנתיים ו-10 חודשים, זה מתחיל מהגיל הזה.

<עינב גוטרמן: אנחנו יזמנו עצומה, יש לנו כבר איזה 10,000 חתימות, זו עצומה שרצה כמה חודשים כבר, 10,000 חתימות של הורים והעניין הוא באמת, כמו שחבר הכנסת יוני שטבון אמר, מה הפתרונות.

<עינב גוטרמן: אנחנו נורא רוצים לשמוע מה העלויות.

<עינב גוטרמן: כי אנחנו יודעים שלגבי שנת הלימודים הנוכחית, אם מנכים את ההוספה של בנות השירות, שזה, כפי שנאמר, פתרון מאוד זמני וחלקי, מה העלויות, מה המשמעות של זה.

<עינב גוטרמן: בסופו של דבר אנחנו יודעים שלגבי שנת הלימודים הנוכחית דובר על 617 גנים בגילאי טרום טרום חובה שבהם יש מעל ל-30 ילדים והעלות הייתה בסביבות ה-50 מיליון שקלים.

<עינב גוטרמן: לגבי השנה הנוכחית.

<עינב גוטרמן: מה העלויות לגבי השנה הבאה?

<עינב גוטרמן: כמה גני ילדים בגילאי טרום טרום יש, שהם מעל ל-30 ילדים, מעל 25 ילדים?

<עינב גוטרמן: לא יודעת בדיוק מה הקריטריון, כמה זה עולה, כי בסופו של דבר מדובר בסכומים לא נמוכים אבל גם לא בשמים ואפשר וצריך וראוי למצוא את התקציב הזה, בין אם מתוך משרד החינוך, בין אם מחוץ.

<עינב גוטרמן: אני לא יודעת מאיפה, צריך למצוא לזה את התקציב, על זה הרי בסופו של דבר כולם מסכימים.

<עינב גוטרמן: אין פה אחד שייצא מהדיון ואחד בכלל שיגיד שלא צריך להוסיף סייעת שנייה, כולם מסכימים שצריך להוסיף סייעת שנייה ומה עושים כדי לגרום לזה לקרות.

<עינב גוטרמן: זה מה שאנחנו רוצים להבין ולדעת, ולהפנות את השאלות האלה למשרד החינוך, להבין במה מדובר.

עמרם מצנע: סימה, יש לכם הערכה?

<מני מזרחי: הגברת שדיברה על גנים מגיל 3, זה סדר גודל של 620 מיליון שקל, זה לא 50 מיליון, בכל הארץ.

<מני מזרחי: גילאי 3 לשנה - - -

עמרם מצנע: המספר הזה הרבה יותר הגיוני.

<מני מזרחי: אם מדברים על כל המערכת, על גנים גם מעורבים וגם טרום חובה - - -

עמרם מצנע: לא, אנחנו מדברים על גילאי 3 עד 4.

<מני מזרחי: אז אני אומר, יש גנים שהם טרום חובה, שזה יהיה 3-4, ויש מקומות, כמו במועצות אזוריות, שמספיק שיש ילד אחד בגיל 5 והוא נחשב חובה, אבל כל הגן יכול להיות גיל 3 ו-4 וילד אחד גיל 5.

<מני מזרחי: אז אם מדברים על טרום טרום, מדובר על 700 מיליון שקל.

<מני מזרחי: אני רק רוצה לחדד את זה, אם זה טרום חובה ומעורב, זה מיליארד וחצי שקל בשנה.

<מני מזרחי: זה סדר הגודל.

מרב מיכאלי: 700 מיליון שקל זה רק התוספת?

<מני מזרחי: כן, זה רק סייעת נוספת לגן.

<מני מזרחי: מדובר על גני טרום חובה בלבד, זה מעל 6,000 גנים.

<מני מזרחי: גנים טרום ומעורב, שיש בהם גם ילדי חובה וגם טרום - - -

עמרם מצנע: אנחנו מדברים על טרום טרום.

<מיטל להבי: - - - במשרד החינוך יש 33 ילד בכיתה, גם את זה צריך לזכור, אחרת לא נותנים להם תקציבים.

עמרם מצנע: עוד אין את ה-700, אז על מה אתם מתווכחים?

<מני מזרחי: זה קרוב ל-6,200 גנים, בגני טרום בלבד, גם במעמד מוכר וגם במעמד רשמי, צריך לקחת את זה בחשבון, במעמד מוכר יש קרוב ל-25, קצת יותר מ-25% שגם להם צריך לתת מענה, זה לא מענה רשותי, זה מענה של בעלויות.

עמרם מצנע: מה גודל התקציב שהוקצה למימוש החלטת הממשלה של טרכטנברג?

<מני מזרחי: לגבי עוזרת נוספת - - -

עמרם מצנע: לא לגבי עוזרת, לגבי הבינוי.

<קריאה: אני מאוד מבקשת לא לקרוא לסייעת עוזרת, כי היא סייעת, היא מסייעת והיא לא עוזרת לאף אחד.

שמעון אוחיון: זה אותו דבר.

שמעון אוחיון: אחת בערבית, אחת בעברית.

<מני מזרחי: אני לא בקי בנתון של הבינוי.

<מני מזרחי: מה שאני כן יודע, שקרוב ל-2,000 גנים נבנו במערכת בשנה האחרונה.

יוני שטבון: כמה עולה הוספה של השירות הלאומי?

מרב מיכאלי: לא, רק שנייה, להגיד שאתמול התפרסם בכלכליסט, נחשפו נתונים שלפיהם רק 42% מהתקציב של הבינוי שהוקצב בכלל נוצל.

תמר זנדברג: זה מה שרציתי לשאול.

תמר זנדברג: כמה נוצל ומי קבע איך הוא חולק.

תמר זנדברג: ניתן תקציב, אף אחד לא אמר שהתקציב הזה רק לבינוי.

עמרם מצנע: לא, זה נאמר.

עמרם מצנע: אני לא רוצה שנגלוש - - -

תמר זנדברג: מתי קרה גם, מתי בהיסטוריה קרה שמשרד לא מחלק את התקציב שלו?

תמר זנדברג: תקציב שלו, לא תקציב - - -

עמרם מצנע: תמר, זה לא תקציב שלו, זה תקציב שהמדינה מחליטה והוא מסומן.

תמר זנדברג: מה זה המדינה?

תמר זנדברג: יש משרד חינוך.

עמרם מצנע: תמר, אני רציתי רק - - -

תמר זנדברג: ככה זה עובד משלב מסוים, אדוני היושב ראש, זה לא תמיד עבד ככה.

תמר זנדברג: פעם במשרד הייתה את הריבונות - - -

עמרם מצנע: אבל, תמר, עם כל הכבוד, אני מבקש לדבר כשמקבלים רשות דיבור.

עמרם מצנע: כאן זה ועדת חינוך וכאן צריך להתנהג בהתאם.

עמרם מצנע: אני פשוט רציתי לסבר את האוזן של כולנו, כמה המדינה, אנחנו, השקענו בקפיצת המדרגה הזו של חינוך חינם מגיל 3 ולעשות קצת פרופורציה של הכסף, כי ה-700 מיליון - - -

<מיטל להבי: גם אנחנו השקענו.

עמרם מצנע: אבל אני איתכם, אני רק רוצה לומר שהפרופורציה של אותם כמה מאות מיליוני שקלים שזקוקים כדי להשלים את המהלך הזה, הם פרופורציונאלית לכסף שהושקע בבינוי לא בשמים.

עמרם מצנע: חבר הכנסת גנאים, בבקשה.

מסעוד גנאים: תודה.

מסעוד גנאים: אני מברך את כל האורחים, סייעות וחברות הכנסת שיזמו.

מסעוד גנאים: הנושא הזה באמת חשוב, גם לי יש ילד בן 3 בגן והסייעת כל יום אומרת לי 'מה אתה עושה בכנסת?

מסעוד גנאים: תעזור לנו במשהו, שיבינו עוד מישהי שתעזור לנו'.

מסעוד גנאים: אני חושב שמדובר, כפי שאמרו חבריי, בגיל שהוא מאוד רגיש, מאוד חשוב, ואם לא מהיום דאגנו והשקענו, אז מתי?

מסעוד גנאים: בגיל הזה אנחנו בונים את העתיד, את האישיות של הילד.

מסעוד גנאים: זה אחת.

מסעוד גנאים: שתיים, אני חושב שאת הדוגמה הזאת של סייעת שנייה, בדומה לדיון שערכנו, אדוני היושב ראש, על העניין של המזכירות של בתי הספר, משרד החינוך זה כמו איזה מנוע של אוטו שמשדרגים ומחזקים אבל לא מוסיפים דלק בהתאם.

מסעוד גנאים: הכוונה שבמערכת החינוך יש כל מיני רפורמות, אבל המערכת כפי שהיא מלפני 20 או 30 שנה, לא משדרגים בהתאם.

מסעוד גנאים: אם אתה רוצה שהרפורמה הזו, אתה רוצה להתקדם, אז תשדרג את כל העניין של הסייעות.

מסעוד גנאים: זו דוגמה למה שקורה במשרד החינוך.

מסעוד גנאים: נקודה שלישית ואחרונה.

מסעוד גנאים: לפני כשבועיים, אדוני היושב ראש, הגשתי בקשה לנשיאות הכנסת לדיון מיוחד בקשר לכל העניין של האוטיזם.

מסעוד גנאים: מאחר שבתחום הזה האוטיסטים מיוחדים גם בחינוך המיוחד.

מסעוד גנאים: מאחר שבתחום הזה יש תוהו ובוהו, היום יש גם כתבה בארץ על הנושא הזה, על התוהו ובוהו ועל אי הסדר ועל העניין של התאמת המשכורות, אז אני מבקש, כי אני אגיש עוד פעם בקשה לדיון, אם זה דיון מהיר, ואני חושב שמן הראוי לקיים דיון מעמיק וחשוב בקשר לכל העניין של האוטיסטים והמזכירות שלהם.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: דפנה שומרוני, בבקשה.

<דפנה שומרוני-לס: ראשית ברצוני להודות ליו"ר הוועדה, חבר הכנסת מצנע.

<דפנה שומרוני-לס: שמי דפנה ואני אמא של אופק.

<דפנה שומרוני-לס: אופק בן 6.5 והוא אוטיסט.

<דפנה שומרוני-לס: אופק לומד בשנתו הרביעית בגני שקד, גני תקשורת בחולון.

<דפנה שומרוני-לס: אנחנו הגענו כאן לשתי מטרות, האחת לבקש שינוי תקן לגננת ושתי סייעות בגני התקשורת בכל רגע נתון, והשנייה עד אשר יאושר התקן, להחזיר במיידית את שעות הסיוע שקוצצו השנה.

<דפנה שומרוני-לס: אחזור לבני אופק.

<דפנה שומרוני-לס: אופק עשה את הבלתי אפשרי.

<דפנה שומרוני-לס: מילד בן 3, שלא מדבר ולא נשלט בשום צורה, היום הוא בדרך לכיתת PDD, כיתת תקשורת קטנה בבית ספר רגיל.

<דפנה שומרוני-לס: את סיפורו והתקדמותו של אופק והתקדמותם של ילדים כמותו אני זוקפת לזכות מודל העבודה של הגנים בהם הוא נמצא.

<דפנה שומרוני-לס: מודל עבודה בגנים אלה שבנוי על פי - - - אני מצטטת את התקן של העמותה לילדים בסיכון, התקן היחידי אשר יאפשר אפקטיביות טיפולית, כמו גם שמירה על ביטחון הילדים ושלומם הוא לא פחות משלושה מבוגרים בגן, גננת ושתי סייעות, בו זמנית.

<דפנה שומרוני-לס: מודל מוצלח המהווה את חוד החנית של גני התקשורת בישראל.

<דפנה שומרוני-לס: ראוי שיועתק לכל הארץ.

<דפנה שומרוני-לס: אני כאן כי לצערי על פי מגמת הוויסות של משרד החינוך אופק הוא אולי אחרון הילדים שיזכה לכזה טיפול שבעצם מקנה לו תקווה לחיים עצמאיים כבוגר בעתיד.

<דפנה שומרוני-לס: אשתף אתכם מה הולך לקרות בגן של אופק החל מה-1 בפברואר, מועד שבו מסתיים הסיוע התקציבי שקיבלנו מעיריית חולון לשעות הסיוע שקוצצו על ידי משרד החינוך השנה.

<דפנה שומרוני-לס: החל מה-1 בפברואר, בעקבות היעדר תקציב, הגן יפעל במתכונת של גננת אחת וסייעת אחת.

<דפנה שומרוני-לס: אתאר לכם סיטואציה מהמציאות, ילד אחד נכנס להתקף אלימות וזעם במהלכם הוא מסכן את עצמו והסביבה, במצב הזה יש צורך להחזיקו פיזית ואליו ניגשת הסייעת.

<דפנה שומרוני-לס: במקביל ילד שבתהליכי גמילה מתמשכים זקוק ללכת לשירותים ואינו מסוגל לכך, אליו ניגשת הגננת.

<דפנה שומרוני-לס: ששת הילדים הנוספים נשארים ללא השגחה.

<דפנה שומרוני-לס: להזכירם, מדובר בילדים עם לקויות תקשורת שחלקם מסוכנים לעצמם ולסביבה והם אינם צפויים ואימפולסיביים.

<דפנה שומרוני-לס: הסיטואציה המתוארת אינה חד פעמית, אלא היא חלק משגרת חיי הגן.

<דפנה שומרוני-לס: וכעת אחזור לתקן.

<דפנה שומרוני-לס: מכיוון שמחצית משעות הסיוע כיום מבוססות על פול של משרד החינוך ולא על תקן, משרד החינוך מקצץ בשם מדיניות ויסות המשאבים מדי שנה בשנה בשעות הסיוע.

<דפנה שומרוני-לס: מ-112 שעות לפני מספר שנים, עד קיצוץ שיא של 76 שעות סיוע בשנה הנוכחית, דבר הפוגע חמורות ביכולת השיקומית של הגנים.

<דפנה שומרוני-לס: בנוסף לכך ההקצאה של משרד החינוך אינה תואמת את הגידול באוכלוסיית האוטיסטים, מה שגורם לכך שהרשויות המקומיות נאלצות לשלם את הפערים בהיעדר התקציב ולא מצליחות לעמוד בזה.

<דפנה שומרוני-לס: הטרגי הוא שלחלק גדול מילדינו יש סיכוי להגיע לחיים עצמאיים בקהילה נורמטיבית, אך דבר זה דורש עבודה מאומצת ואינטנסיבית ש עיקרה מתבצע בגיל הרך.

<דפנה שומרוני-לס: השקעה אינטנסיבית בגיל הרך תגדיל את סיכוי הילדים לצאת מהמעגל התלות במערכת ובחברה ולהיות עצמאיים ותורמים.

<דפנה שומרוני-לס: אי השקעה בגיל הרך תיצור מעגל אוטיסטים מבוגרים אשר יהיו נטל על החברה והמדינה בעתיד.

<דפנה שומרוני-לס: הקיצוץ השרירותי שנעשה במספר אנשי הצוות חורץ היום את גורל ילדינו ודן אותם שוב לחיי תלות בממסד עד יומם האחרון.

<דפנה שומרוני-לס: שערו שהיה לכם ילד אוטיסט, האם הייתם מסכימים שתהיה בגן רק סייעת אחת והוא יפסיד את חלון ההזדמנויות שלו?

<דפנה שומרוני-לס: לפיכך אני פונה, הן למשרד החינוך והן לנציגי השלטון המקומי, אני ושאר האמהות מבקשות, תשנו את התקן לשתי סייעות בגן בכל רגע נתון ותחזירו במיידית את השעות שקוצצו השנה הזאת.

<דפנה שומרוני-לס: תודה רבה לכם.

עמרם מצנע: תודה, דפנה, על הדברים מהלב.

עמרם מצנע: אני רוצה רק להעיר שאנחנו כבר שמנו בלוח הזמנים דיון מיוחד על נושא של סייעות בחינוך המיוחד, בחינוך המשולב, כך שאנחנו לא נרחיב את היריעה עכשיו גם לתחום הזה.

עמרם מצנע: סגנית ראש עיריית ירושלים.

רחל עזריה: אז קודם כל אני רוצה להודות על הדיון ואני חושבת שיש פה באמת נקודה מורכבת, כי בעצם מה שקרה זה שתיקנו את התקנה ופתחנו הרבה מאוד גני ילדים והאמת היא שכבר אז היה ברור בטרכטנברג שתוך כדי תנועה הדברים יסתדרו וברור שנצטרך לעשות תיקונים, נראה לי שזה מה שקורה עכשיו, שעושים את התיקונים.

רחל עזריה: אני רוצה לספר מה קורה בירושלים.

רחל עזריה: לנו היו גנים של גילאי 3-4 בעיקר בשכונות הפחות חזקות שבהם ההורים קיבלו הנחות מראש ולכן הם באו לגנים האלה, כי מי שלא קיבל הנחות היה צריך לשלם גם ככה סכום שקרוב לסכום של גן פרטי ולכן רוב הזמן שלח לגנים הפרטיים.

רחל עזריה: לשאלתך, על העניין של מה היה אז ומה עכשיו, בעצם היה צריך סייעת נוספת, אבל לא הייתה אוכלוסייה מספיק חזקה שתצעק שצריך סייעת נוספת.

רחל עזריה: הדבר השני שהיה שלא היו ילדים שלא היו גמולים והדבר השלישי, שבדרך כלל היו פחות ילדים מ-35 ילדים בגן בגלל שלא הייתה דרישה כל כך גדולה.

רחל עזריה: ועוד דבר, לגבי השירות הפסיכולוגי החינוכי, יכולנו לגזור ולהדביק, אם היה צורך בשירות פסיכולוגי חינוכי יכולנו לתת אותו גם בגנים.

רחל עזריה: היום בעצם יש בכל העיר, וירושלים היא מאוד דומה לחברה הישראלית, מחזיקה בפנים את כל החברה הישראלית.

רחל עזריה: יש לנו בכל העיר את כל הגנים, במספרים מאוד מאוד גדולים, אי אפשר כבר לגזור ולהדביק את העניין של השירות הפסיכולוגי החינוכי, זה מיד קפץ ל-35 ילדים בגן, גם ילדים לא גמולים מתקבלים, יש את זה בכל השכונות, גם בשכונות חזקות וגם בשכונות חלשות.

רחל עזריה: אני חושבת שזה מוכיח שהחוק הזה מאוד חשוב כי עובדה שההורים מצביעים ברגליים ומגיעים לגנים, ואנחנו היום במשך שלושה חודשים נותנים סייעת נוספת, בגנים שיש בהם מעל מספר מסוים של ילדים מהשכבה של גיל 3, אבל זו גם עלות מאוד גדולה וגם שלושה חודשים זה לא מספיק ונראה לי שההחלטה צריכה להיות לגבי כמה ילדים צריכים להיות מינימום בגן של מתחת לגיל 3 כדי להוסיף סייעת, לדעתי עדיף שנה שלמה, אבל בטח לפחות חצי שנה, והעניין של השירות הפסיכולוגי החינוכי, ולזכור שבעצם יש פה מהלך יפה של סולידריות, שאם עד אז רק האוכלוסייה החלשה יותר היא זו שהלכה לגנים האלה ואז אף אחד לא שם לב לקושי שלהם ולצורך שלהם בסייעת נוספת, עכשיו שכולם נמצאים בסיפור הזה אז יש את הצעקה, וכמובן הסולידריות עם עובדות הגנים, אצלנו זה גם עניין של עובדות הצהרונים, ורק ביחד, בעבודה משותפת, אני מאמינה שנוכל לשנות את הכללים האלה.

רחל עזריה: אני רק צריכה לומר, עבדתי עם ועדת טרכטנברג על התקנה הזאת ובוועדה עצמה כבר היה ברור שזה השלב הראשון ובהמשך יצטרכו לעסוק בשני תיקונים.

רחל עזריה: לכן זו לא איזה הפתעה למדינה שעכשיו פתאום צריך לעשות.

רחל עזריה: לא היה ברור מה התיקונים שיידרשו, ועכשיו שברור, נראה לי שברור.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: חבר הכנסת אוחיון.

שמעון אוחיון: האמת שקשה לדבר אחרי שהאמא העלתה את הנושא של הילדים האוטיסטים.

שמעון אוחיון: אני באמת שמח על כך שיתקיים דיון במיוחד בנושא הזה, אבל בוודאי זה אומר הרבה.

שמעון אוחיון: אני מברך על ההצעה לדיון מהיר של חברות הכנסת.

שמעון אוחיון: אני שואל את עצמי, כשאני מתבונן לגבי מערכת החינוך, במה היינו עסוקים בחודשים האחרונים, האם יהיו לנו כך וכך שאלונים בבחינת הבגרות, כמה מקצועות ייבחנו ומה יהיו באמת החלופות לבחינה הפסיכומטרית וכו' וכו', כשבדבר הבסיסי ביותר, זה בדיוק הדבר הבסיסי ביותר, הלוא יש מחלוקות במחקרים לכאן או לכאן האם צפיפות בכיתה בבית ספר תיכון משפיעה על הישגים לימודיים או לא, יש כאלה שאומרים כן או לא, כולם מסכימים שזה ממרר את החיים של המורה, זה בוודאי, אבל על דבר אחד כולם מסכימים, שהצפיפות בגיל הרך היא קריטית, היא קריטית להתפתחות הילד, והם עוד מוסיפים, במיוחד באותן שכבות סוציו אקונומיות חלשות.

שמעון אוחיון: אז מה נשאר פה?

שמעון אוחיון: כל האחריות שלנו להתפתחותם של ילדים בישראל מוטלת על כתפינו כשאנחנו באים לבוא ולבדוק מה היא מידת ההשקעה שאנחנו נותנים בגיל הרך.

שמעון אוחיון: בוודאי עדיין אין לי את החלום של פרופ' פנינה קליין, כפי שציטטו אותה כאן, שהיא מדברת על השקעה ב-0-2 האידיאלי, אבל בואו נשקיע כרגע ב-3-4.

שמעון אוחיון: היא מאמינה שיש לזה השלכות עצומות מגיל 0 ל-2 לגבי התפתחותם ועתידם של הילדים, אבל בהתמודדות היומיומית כרגע בגיל הרך בתנאים שנוצרו, אנחנו לא יכולים להתעלם, ובוודאי צריכים לא רק להוסיף סייעת, אלא לתת מעמד לאותה סייעת.

שמעון אוחיון: מה זה לגלגל אותן בין המשרדים היום, בין הרשויות המקומיות לבין משרד החינוך?

שמעון אוחיון: לא מזמן הגשתי גם שאילתה לשר החינוך, שהוא אמר שהוא מקים ועדה בין משרדית כדי להתמודד עם הבעיה הזאת.

שמעון אוחיון: משרד החינוך צריך להיות אחראי, אם אחר כך הוא עושה את ההתחשבנות בתקצוב הדיפרנציאלי, זה כבר משהו אחר, אבל הוא חייב לקחת את זה גם כדי להכשיר אותה מקצועית וגם לתת לה מעמד ושכר הולם בעניין הזה.

שמעון אוחיון: אין אפשרות אחרת.

שמעון אוחיון: מי שמסתכל ורואה בעניין הזה של הגיל הרך את עתידנו, את ההשקעה הטובה ביותר, הדבר הפשוט ביותר שנדרש הוא באמת לתת סייעת נוספת, להכשיר אותן בצורה מקצועית, לתת מעמד לאותן סייעות מסורות שבמשך שנים רבות באמת נותנות כאן לילדים, לתת להן את המעמד, לא להשאיר אותן בין הכיסאות, בין משרד החינוך לבין הרשות המקומית, וגם לפעמים התערבות של משרד הפנים, זה מעביר מפה וזה מעביר משם.

שמעון אוחיון: משרד החינוך צריך לקחת על עצמו ואת ההתחשבנות הדיפרנציאלית הוא יעשה בלי כל קשר למחויבות שלו להכשרה המקצועית ולתקן המתאים והמקצועי והראוי בגן הילדים.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: ישראל אליסף.

עמרם מצנע: בבקשה.

<ישראל אליסף: קודם כל תודה רבה ליושב ראש הוועדה ולחברות הכנסת שיזמו את הדיון המהיר.

<ישראל אליסף: אני מייצג את ארגון ההורים העירוני בירושלים.

<ישראל אליסף: קשה לדבר אחרי שהאמא דיברה ולהציג בעיה שלנו, כשהבעיה שלה נראית הרבה יותר אקוטית ואני מקווה מאוד שבדיון המיוחד שיהיה בעניין שלהם העניין שלהם ייפתר.

<ישראל אליסף: וגם קשה כשאתה בין אחרוני הדוברים להציג דברים חדשים, אבל אני רוצה להגיד משהו בזכות הסייעות שזעקו את זעקת השטח ואמרו מה זה להתמודד עם 35 זאטוטים.

<ישראל אליסף: לפרנסתי אני מחסן צאן ובקר, אני אסתדר יפה מאוד עם 1,000 כבשים, אבל אם ישימו אותי עם 10 זאטוטים ייצאו לי קרניים של תיש.

<ישראל אליסף: ואני אשתף אתכם גם בעוד חוויה שאני כהורה רוצה להגיד.

<ישראל אליסף: כשאנחנו מגיעים לבית מרקחת בעקבות הסיפור הזה שיש סייעת אחת, אז הרוקחת ישר שולפת לי פסטה בייבי, 'קח', וזה יוצר לנו כהורים המון בעיות גם בבית.

<ישראל אליסף: הנושא הזה קצת נדחק, כי יש באמת דברים יותר חשובים.

<ישראל אליסף: התייעצתי קצת עם אנשי מקצוע, אני לא בתחום, אבל אמרו לי את הבעיות, שרובן עלו פה בנושא היחס האישי ואמרו לי שזה הגיל שמקנים הרגלים לילדים הקטנים ואם לא עסוקים בלהקנות להם הרגלים אז הם יגיעו לגיל 4 כשהם בלי הרגלים ושוב פעם דיברו על זה שאחר כך זה יהיה בעוכרינו בגיל היותר מבוגר.

<ישראל אליסף: אני חילקתי לחברי הכנסת, עשיתי עבודת הכנה כדי להבין מה היה בעבר ומה קורה עכשיו, אז אני רוצה לדייק בתאריכים ובמה שהיה.

<ישראל אליסף: עד ספטמבר 2009 הגילאים האלה היו במעונות של התמ"ת.

<ישראל אליסף: מספטמבר 2009 הופסק התקצוב של ההנחות בתמ"ת וזה יצר מצב שהילדים האלה עברו לאחריות של משרד החינוך.

<ישראל אליסף: במשך שלוש שנים, עד ספטמבר 2012 לא היו הרבה גנים שנפתחו, אמרה את זה סגנית ראש העיר שלי, בעקבות זה שהיו הרבה גנים פרטיים, כי זה עלה כסף ובמשרד החינוך, לצורך העניין, אם רוצים לדייק בעניין התשלום, עלה לך בוקר, לפחות בעיריית ירושלים, 700 שקל ועוד 800 שקל לצהרון ואז היה עדיף לשלם לגן פרטי, היית מקבל יחס יותר פרטי בגן פרטי, לכן לא היו הרבה גנים עד לשלב של ועדת טרכטנברג.

<ישראל אליסף: מהרגע שוועדת טרכטנברג קבעה את הנושא של חוק חינוך חובה חינם ישר כולם קפצו על העגלה ונכנסו לגנים העירוניים.

<ישראל אליסף: זה יוצר הרבה בעיות.

<ישראל אליסף: יש גם בעיות שלא עלו פה, ואני חושב שזה נכון, אני רוצה לתת חיזוק פה לסייעות, יש פה סייעות ותיקות שעבדו לפני ועדת טרכטנברג וזה בפירוש הרעת תנאים בשבילן, חד משמעית.

<ישראל אליסף: אני יודע שיש מאבקים בעיריית ירושלים, של ועד העובדים, שאומרים 'זה לא התפקיד, את לא צריכה להחליף חיתולים ולא צריכה לנקות ילדים לא גמולים' וגם שמעתי על מקרים שהתקשרו להורים ואחרי זה קיבלו על זה על הראש, שההורים צריכים לבוא - - -

<עמיר עמליה: אסור לנו לקרוא להורים.

<ישראל אליסף: שאסור לקרוא להורים.

<ישראל אליסף: זה לא היה מובן בהתחלה, ואני, כארגון הורים, בוודאי שהייתי עומד על זה, איזה היגיון יש לקרוא לי עכשיו מהעבודה, אני אעזוב עכשיו את הפרות ואלך להחליף חיתול?

<ישראל אליסף: לא הגיוני, אבל זה בפירוש הרעת תנאים ובמסגרת התקציב צריך לתת את הדעת על זה.

<ישראל אליסף: היא עושה עבודה חדשה שלא ידעו על זה לפני, לא קיבלו על זה תשלום לפני, עושים להם עבודה חדשה, בשום משרד ממשלתי זה לא היה עובר בשקט.

<ישראל אליסף: עוד שני דברים שעלו בקצרה ושמתי את זה בדפים שחילקתי.

<ישראל אליסף: במעונות התמ"ת, שהם אלה שנותנים את הפתרון עד גיל שנתיים ו-9, שמשם אנחנו עוברים לגיל חוק חינוך חובה חינם, אני ניסיתי להבין איך מחשבים בכלל את כוח האדם ומה שאמרה לי מנהלת מעון של התמ"ת זה שילד מגיל שנתיים עד 2.9, עד הגיל הזה, מגיע לו 47 דקות טיפול פרטני ביום.

<ישראל אליסף: אם מחשבים תשע שעות ביום שהמעון עובד כפול 60 דקות לחלק ל-47, בגן של 33 ילדים יהיו 11.5 ילדים למטפלת.

<ישראל אליסף: זה מה שיוצר את המצב שבמעון יש שתי סייעות וגננת, זה במקרה הרע, במקרה הטוב, אני מכיר מקומות שיש גם שלוש סייעות.

<ישראל אליסף: אז תבינו, בבת אחת, מחודש יולי, שהמעון נגמר, בספטמבר הילד עובר ממצב שבמקרה הרע, אמרתי, זה שתי סייעות, לסייעת אחת, ואלה ילדים לא גמולים, הם תינוקות, פעוטות.

<ישראל אליסף: נתנו פתרון שהוא פתרון זמני, של בנות שירות לאומי.

<ישראל אליסף: זה פתרון זמני.

<ישראל אליסף: צריך גם להגדיר תפקיד של בנות השירות הלאומי.

<ישראל אליסף: במסגרת הפתרון הזה לא נתנו את הגדרת התפקיד ואז בת שירות אומרת 'רגע, אני עם חיתולים לא מתעסקת'.

<ישראל אליסף: זה דבר אחד.

<ישראל אליסף: דבר שני, צריכים להיות ריאליים, אני פה כארגון הורים מבקש להיות ריאלי, נגיד ולשנה הבאה לא מצליחים לאשר תקציב לסייעת נוספת לכל השנה.

<ישראל אליסף: הבעיה האקוטית הראשונית היא בחודשים הראשונים, תאשרו לחצי שנה.

<ישראל אליסף: אם לא שנה, לפחות חצי שנה.

<ישראל אליסף: וההתאמה של המבנים, אני חילקתי לחברי הכנסת את הפרוגרמה של מעונות היום.

<ישראל אליסף: לגבי הקמת מבנים, לגבי מה שצריך להיות במעון, שיתאימו את זה גם לאותו גיל במשרד החינוך.

<ישראל אליסף: לא ייתכן שבמעון יש להם את כל התנאים, שירותים - - -

עמרם מצנע: ישראל, אתה מוכרח לסיים.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: אסף זמיר, סגן ראש עיריית תל אביב, בבקשה.

אסף זמיר: שלום לכולם.

אסף זמיר: אני רק רוצה להתייחס למשהו שאמרת קודם, עצרת ואמרת 'אני רוצה שבכל זאת נבין את כמות ההשקעה שעשתה המדינה בעקבות הדבר הזה'.

אסף זמיר: אני רוצה לתת לכם נתון, מ-2008 ל-2013, הרשמה לטרום טרום חובה, טרום חובה וחובה בתל אביב-יפו.

אסף זמיר: ב-2008 היו נרשמים 9,000 ילדים בשנה, ב-2013 נרשמו 19,000 ילדים.

אסף זמיר: אנחנו בנינו בשנתיים האחרונות למעלה מ-100 גני ילדים, אנחנו נצטרך לבנות השנה עוד 40 כיתות גן.

אסף זמיר: אין כיתות קטנות, אין כיתות ריקות, כולם נשאבים לתוך המערכת הזו.

אסף זמיר: בגלל הנחיה או דירקטיבה של משרד החינוך אנחנו מקבלים ילדים השנה שהם שנתיים ו-7.

אסף זמיר: אין לנו את הפריבילגיה שהייתה לנו בעבר, כשזה היה וולונטרי, שלא לקבל ילדים לא גמולים.

אסף זמיר: והמציאות היא מציאות שבה המדינה ירצה או כפתה, במהלך שאני תומך בו, מתן שירות שאנחנו לא מצליחים לתת אותו בצורה ראויה.

אסף זמיר: נקודה.

אסף זמיר: התוצר של זה הוא שבאתם לכאן - - -

מרב מיכאלי: וזה אומרת עיריית תל אביב.

אסף זמיר: וזה אומרת עיריית תל אביב-יפו, שמימנה בשנה האחרונה מכיסה 2.5 מיליון שקלים סייעת נוספת לכמה חודשים.

אסף זמיר: אני מסכים עם מה שאמרה רחל, אני גם קונה עד פסח.

אסף זמיר: אבל, מעבר לעובדה שזה באמת מהלך משלים, זאת אומרת עשיתם משהו מבורך, עכשיו תשלימו.

אסף זמיר: עבור כולם, בטח עבור רשויות חלשות.

אסף זמיר: אבל הנקודה הקטנה הנוספת שרציתי לומר היא כזו, אם מתקבלת החלטה בנושא הזה, וככל שתתקבל החלטה, היא חייבת לבוא יחד עם הנושא של סייעת נוספת במועדוניות או צהרונים, כי מה שיקרה אחרת הוא שיהיו שתי סייעות עד ארוחת צהריים, ואז זה יחזור להיות סייעת אחת, בדיוק בשלב שבו כולם הולכים לשירותים.

<קריאה: כשכולם מתפרקים.

אסף זמיר: או מתפרקים או לא משנה מה ולכן - - -

עמרם מצנע: כן, אבל רבים מההורים לא שולחים את הילדים לשלב הזה.

אסף זמיר: רובם שולחים.

אסף זמיר: הרוב שולחים.

עמרם מצנע: חברים, פתרנו את בעיית הסייעות, עכשיו נדבר על בעיית הצהרונים.

עמרם מצנע: לאט לאט.

אסף זמיר: לא, בדיוק לא, אני רק רוצה לומר שאני מבקש - - -

מרב מיכאלי: אבל אסף מבקש לא ליצור את ההבחנה בין - - -

אסף זמיר: אני רק מבקש שתיקחו את זה ביחד.

אסף זמיר: תודה רבה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: חברת הכנסת מיכאלי, אנחנו סיימנו.

מרב מיכאלי: לקראת סיום אני מנסה להבין, איפה אנחנו עומדות.

מרב מיכאלי: האם משרד החינוך דורש היום ממשרדי האוצר לקבל כסף בשביל הסייעת השנייה?

מרב מיכאלי: זאת אומרת יש בכלל איזה שהוא מהלך, משהו מתרחש בעניין הזה או שאנחנו פה קול קורא באפלה?

עמרם מצנע: שאלה טובה.

<אריאלה לוי: אני יושבת ראש עמותת קול הסייעת החינוכית ואני חושבת שאנחנו כן צריכות להגיד פה, כי אנחנו מייצגות פה אלפי סייעות מכל הארץ.

עמרם מצנע: משפט אחד.

<אריאלה לוי: קודם כל אני אסביר מי אנחנו ולא במשפט אחד, אנשים דיברו פה המון.

עמרם מצנע: לא, אני אצטרך לקטוע אותך כי אנחנו צריכים לסיים, אם את רוצה, משפט אחד, תעשי אותו מורכב, בלי פסיקים, בבקשה.

<אריאלה לוי: אנחנו חושבות שסייעת נוספת היא לא הפתרון, זו החמרה של הבעיה, כי לא מסתכלים על המכלול של הדברים.

<אריאלה לוי: יש פה דברים מעבר.

<אריאלה לוי: כמו שאני אמרתי, אנחנו מייצגות פה אלפי סייעות, אנחנו עשינו מסע שנה שלמה בכל הארץ, אלפי סייעות איתנו, אני מדברת פה בשם - - -

מרב מיכאלי: מה אתן מבקשות?

<אריאלה לוי: אנחנו קודם כל טוענות שאתם לא פותרים את הבעיה.

מרב מיכאלי: אני שואלת מה אתן מבקשות, תהיי קונקרטית.

<אריאלה לוי: בגלל שאין לנו הרבה זמן, אנחנו נשמח להגיש דף עמדה בצורה מסודרת על הבעיות שנמצאות בשטח והתכנית שחיברה העמותה ביחד עם אנשי מקצוע וממש מענה כלל ארצי לכל הבעיה.

מרב מיכאלי: אנחנו נשמח לקבל אותו.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

<רויטל לן כהן: דבר אחד בבקשה.

עמרם מצנע: לא.

<רויטל לן כהן: לא בכובע של ההורים המיוחדים, בכובע העירוני.

<שולמית ביסמונסקי: משפט אחד על כפילות משרדית בגיל שנתיים וחצי עד 3, שרק יידעו שיש פה בעיה.

<שולמית ביסמונסקי: ילדים בגיל שנתיים וחצי עד 3 היום נתונים לשני משרדים, חלק תחת משרד החינוך וחלק תחת משרד התמ"ת.

<שולמית ביסמונסקי: צריך גם בזה לעשות סדר.

<שולמית ביסמונסקי: יש ילדים שנמצאים תחת פיקוח שונה.

מרב מיכאלי: אבל השאלה אם משרד החינוך - - -

עמרם מצנע: אני יודע מה התשובה.

עמרם מצנע: סימה תשמח מאוד אם - - -

תמר זנדברג: זו קריאה שאנחנו כוועדה צריכים - - -

מרב מיכאלי: אני שואלת אם הם פנו לבקש.

עמרם מצנע: חברותיי חברות הכנסת - - -

מרב מיכאלי: אני שואלת אם הם פנו לבקש.

עמרם מצנע: אני אענה לך בפרוטוקול.

מרב מיכאלי: כן, אני באמת רוצה תשובה לפרוטוקול, אדוני היושב ראש.

עמרם מצנע: אנחנו התכנסנו לדיון מהיר בנושא ממוקד וספציפי של סייעת שנייה בגני הילדים טרום טרום חובה.

עמרם מצנע: עלו פה נושאים רבים נוספים שהם חשובים, אבל הם לא מטרת הדיון.

עמרם מצנע: אני מבטיח שאנחנו נעסוק גם בהם, גם בגנים של החינוך המיוחד, החינוך המשולב, על כל מרכיביו והרכביו, גם בנושא מעמד הסייעות ותנאי השכר של הסייעות ותנאי ההעסקה שלהן, זה נמצא על שולחננו ואנחנו נעסוק בזה.

עמרם מצנע: בנושא שהתכנסנו לשמו, אין ספק, ואני חושב שיש דעה אחידה האומרת שנעשתה פעולה מאוד משמעותית ומאוד חשובה בהחלטת הממשלה בעקבות המחאה החברתית, בעקבות דוח טרכטנברג, של חינוך חינם לילדים מגיל 3 בכל היישובים ובכל המקומות בארץ.

עמרם מצנע: ההחלטה הזו הייתה החלטה חשובה, נכונה והיא גם גובתה בהיקף תקציבי חסר תקדים.

עמרם מצנע: אבל מבלי שמשלימים, גם את הנושא של כוח אדם, של סייעת שלישית באותם גנים של ילדים בגיל 3, ואנחנו יודעים שילדים רבים מגיעים לגנים האלה עוד טרם גיל 3 ואין סמכות ואין זכות לגנים או לרשויות המקומות למנוע ילדים, גם אם הם אינם גמולים, להיכנס לתוך המסגרת הזו, מה שמטיל לא רק עבודה קשה ובלתי אפשרית, אלא גם מערכת חינוכית לא מלאה, לא שלמה, שלא פותרת את הבעיה.

עמרם מצנע: לכן ועדת החינוך קוראת למשרד החינוך ולמשרד האוצר, ואם יש צורך לממשלה במליאתה, לחזור חזרה, לדון בנושא הזה ולאשר את התקציב הנדרש.

עמרם מצנע: לגיטימי שהתקצוב הממשלתי יהיה דיפרנציאלי אל מול הרשויות המקומיות החזקות יותר והחלשות פחות.

<רויטל לן כהן: אדוני, זה תהליך שהמדינה לוקחת מלווה של 450 מיליון שקל מהרשויות החזקות כביכול.

עמרם מצנע: רויטל, אני לא מאשר לך להתפרץ.

עמרם מצנע: יש לך כבוד, אנחנו מכבדים אותך בוועדה, את מופיעה הרבה, את לא יכולה להתפרץ.

עמרם מצנע: אני עוד פעם אומר, לגיטימי שהממשלה תתקצב תקציב דיפרנציאלי.

עמרם מצנע: לגיטימי גם שבשלבים הראשונים יינתן מענה לחלק מהשנה ולא לכל השנה, אלה הם החודשים או חצי השנה שבהם הילדים נקלטים לתוך המערכת.

עמרם מצנע: אני חושב שיש חשיבות שהגנים גם יהיו מעורבים, שלא יהיו 30-35 ילדים בגילאי 3 אלא מעורבים.

עמרם מצנע: לפי מה שלמדתי ושמעתי מהגננות שהיו פה יש בזה יתרון של ילדים שעוזרים לילדים וילדים שלא מחייבים את אותה תשומת לב מרבית כמו ילדים אחרים.

עמרם מצנע: צריך להבין, יש פה הרבה מאוד דיונים בוועדה הזו, כל דיון הוא חשוב, הוא קריטי, הוא הכרחי ואי אפשר בלעדיו וכל אחד עולה לא מעט כסף.

עמרם מצנע: לו היינו שמים פה את השאלה על שכר הסייעות ושכר הגננות ושכר המורים, אני חושב שכולנו היינו מסכימים באותה מידה של הסכמה שהדברים האלה מחייבים טיפול ולכן בסופו של דבר אנחנו פונים לממשלה ובהחלט תובעים ממנה להשלים את המהלך החשוב הזה של חינוך ברשות הממלכה החל מגיל 3 והנושא הזה של סייעת שלישית הוא קריטית.

עמרם מצנע: הפטנט של בנות שירות לאומי יכול להיות זמני, הוא יכול לגשר על שנות מעבר, הוא לא יכול להיות פתרון קבוע.

עמרם מצנע: אני רוצה להודות לכם ונשתמע בדיונים נוספים.