ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 137, 2014-01-09 09:30

עמרם מצנע: זו ההנהלה, המליאה זה כל ה-93?

<אפרים זינגר: המליאה זה כל ראשי האיגודים וההתאחדויות, פרופורציונלית, בכדורגל קצת יותר, בדמינגטון קצת פחות.

<אפרים זינגר: מתוכם זה הגוף האקזקוטיבי שיושב מסביב לשולחן הזה אחת לחודש וזה שולחן הספורט, כי יושבים כאן ראשי השיט והשחייה והכדורגל והכדורסל, מרכזים, נציגי הספורטאים יושבים מסביב לשולחן.

<אפרים זינגר: הגוף הזה בוחר מקרבו את בעלי התפקידים ולפני קצת פחות משנה הוא בחר בהנהלה חדשה, בעלי תפקידים חדשים ולשמאלך יושב יושב-ראש הוועד האולימפי.

<אפרים זינגר: כך שזו הפירמידה של הוועד האולימפי בישראל, וכשהוועד האולימפי אומר שהוא מדבר בשם הספורט הוא מדבר בשם האנשים שיושבים מסביב לשולחן הזה.

<אפרים זינגר: מה הייעוד שלנו?

<אפרים זינגר: הייעוד שלנו הוא נגזרת מתוך האמנה האולימפית.

<אפרים זינגר: קודם כל הכנתן ושיגורן של משלחות ישראל למשחקים האולימפיים.

<אפרים זינגר: הוועד האולימפי הלאומי, יש לו זכות בלעדית לחתום מי הספורטאים שיְיַצגו, בכפוף כמובן לקריטריונים בינלאומיים שנקבעים.

<אפרים זינגר: המשחקים האולימפיים זה לא רק משחקי הקיץ האולימפיים, שזה אחת לארבע שנים, אלא בממוצע כל שנה יוצאות שתי משלחות אולימפיות, אגע בזה בעוד שנייה.

<אפרים זינגר: הנושא השני, שאנחנו מחויבים לעשות זה הפצת הרעיונות האולימפיים, לכן זו תנועה אולימפית ולא התאחדות אולימפית.

<אפרים זינגר: אני מדבר על הבינלאומי, התנועה האולימפית העולמית.

<אפרים זינגר: הרעיונות האולימפיים כוללים את הרעיונות שכולנו מכירים, את הסולידריות והשאיפה לשלום והשאיפה למצוינות ופייר פליי ואת זה כל ועד אולימפי מחויב לעשות.

<אפרים זינגר: אנחנו עושים את זה לאורך כל השנים ולשמחתנו ב-2009 שדרגנו, בנינו את היהלום שבכתר, החוויה האולימפית, גם על זה במילה אחת בהמשך.

<אפרים זינגר: וקידום הספורט הישראלי בזירה האולימפית הבינלאומית, כארגון הגג של הספורט, גם בזירה הציבורית פה בארץ.

<אפרים זינגר: על קצה המזלג, 1952, לראשונה ספורטאי ישראל משתתפים במשחקים האולימפיים.

<אפרים זינגר: 20 שנה חלפו והגענו למינכן ב-72', הטרגדיה הנוראית, 5 בספטמבר הספורטאים צועקים וחוזרים עם 11 ארונות ומאז ועד היום הוועד האולימפי בישראל הוא הגוף המוביל בהנצחתם של 11 הספורטאים.

<אפרים זינגר: גם בפעילות בארץ וגם בפעילות בחו"ל, כל מקום שהוועד האולימפי הישראלי מגיע ויש לו השפעה, עם הקהילות היהודיות, הנצחת הי"א, וכמובן המשפחות הן חלק מהמשפחה האולימפית והן מאוד מעורבות בעשייה היומיומית גם בנושא הזה.

<אפרים זינגר: חלפו 20 שנה נוספות והגענו, לשמאלך יעל ארד, הקפיצה את כל המדינה עד לשמים, מדליה אולימפית ראשונה למדינת ישראל, מדליית כסף והחרה החזיק אחריה, 24 שעות לאחר מכן, אורן סמדג'ה.

<אפרים זינגר: אמרת שהספורט הלאומי יודעים לקטר, אז היו כאלה שאמרו 'טוב, זה מקרי, הרצפה עקומה, היריבים חולים, השופט שלנו', אבל נכנסנו לאותו מועדון יוקרתי של מדינות שספורטאיה זוכים במדליות אולימפיות.

<אפרים זינגר: ב-96' גל פרידמן, סידני 2000 קלגנוב, באתונה 2004 'התקווה שווה זהב'.

<אפרים זינגר: זה לא קרה סתם, כי כשחזרנו מסידני הצבנו יעד ומטרה, כי המקום הזה עובד על פי תכנית עבודה רב שנתית, עם יעדים ומטרות שניתנים לכימות ולבדיקה.

<אפרים זינגר: קבענו את היעד תחת הכותרת 'התקווה שווה זהב'.

<אפרים זינגר: זו השאיפה.

<אפרים זינגר: גל פרידמן מדליית זהב אולימפית, אני מניח שמי שהיה בסביבה, בארץ, בעולם, לא שוכח את ההתרגשות הזאת, גם פה בארץ, אבל גם בקהילה היהודית הבינלאומית.

<אפרים זינגר: כתוצאה מההתרגשות הזו קם יהודי מאוד יקר בוקר אחד בסן פרנסיסקו והחליט שהוא תורם כסף לוועד האולימפי כדי שלא יחסר.

<אפרים זינגר: למעשה לאורך השנים מאז אנחנו מסתייעים בכסף הזה כדי לשדרג את כל התכניות המקצועיות לספורטאים, שיעל דיברה והיא תרחיב על זה עוד מעט, כך שהשתתפו במשחקים האולימפיים, מדליה זה לא רק ישראל, אלא כפי שישראל היא מדינתו של העם היהודי, אנחנו גם רואים את עצמנו, המשלחת הישראלית היא גם המשלחת של העם היהודי, כך רואים את זה גם היהודים בעולם.

<אפרים זינגר: בבייג'ין 2008 שחר צוברי.

<אפרים זינגר: לונדון, כנראה לא חיכתה לנו, הוציאו תוצאות נהדרות אבל הפעם לא נכללנו בטבלה היוקרתית וזו בהחלט שאיפה לחזור לשם ולחזור לשם מהר כבר בריו.

<אפרים זינגר: מה מצפה לנו מבחינת האירועים המרכזיים?

<אפרים זינגר: 2014, שתי משלחות אולימפיות, בעוד פחות מחודש, בעוד מספר שבועות, יוצאת משלחת ישראל למשחקי החורף האולימפיים בסוצ'י.

<אפרים זינגר: בסוצ'י לא קר, אבל כולם רועדים כי הצ'צ'נים נמצאים על ההרים למעלה והם בהיסטריה מוחלטת.

<אפרים זינגר: בקיץ יש את האולימפיאדה לנוער.

עמרם מצנע: באיזה תחומים אנחנו משתתפים באולימפיאדת החורף?

<אפרים זינגר: בהחלקה על הקרח, זוגות, סולו, ריצה מהירה על הקרח וסקי.

<אפרים זינגר: יש חמישה ספורטאים, הם לא מתאמנים בארץ באופן טבעי.

<אפרים זינגר: חם, הם מתאמנים בחו"ל.

<אפרים זינגר: פעם ראשונה שהשתתפנו במשחקי החורף האולימפיים, זה היה בלילהמר, 1994, ומאז אנחנו מקפידים בכל פעם להשתתף, כי בחורף יש את החשיבות גם לעצם ההשתתפות, כי זה בכל זאת מקום בינלאומי שחשוב לישראל להיות שם.

<אפרים זינגר: בקיץ האולימפיאדה לנוער.

<אפרים זינגר: זה מפעל חדש שהוועד האולימפי חנך, הראשון היה ב-2010 בסינגפור.

<אפרים זינגר: יצאה משלחת ישראלית, חזרה משם עם שלוש-ארבע מדליות ובהחלט אנחנו רואים את הצעירים האלה מתקדמים.

<אפרים זינגר: הם כרגע נמצאים בהכנות ובקיץ הם יוצאים לשם.

<אפרים זינגר: ב-2015 אירוע היסטורי בתולדות הספורט העולמי, לראשונה שיהיו משחקי אירופה,European games.

<אפרים זינגר: עד היום משחקי אסיה, פן אמריקה, אפריקה, מעולם לא התקיימו משחקי אירופה.

<אפרים זינגר: לא ניכנס לזה, יש לזה ניתוחים פוליטיים.

<אפרים זינגר: פעם ראשונה שיהיו משחקים כאלה, בבאקו 2015, ומבחינת הספורט בישראל זו הזדמנות נהדרת לספורטאים ולענפים שלא יוכלו לעמוד באיכות או בקריטריונים שיהיו ב-2016 להתמודד ולהגיע - - -

עמרם מצנע: כל הענפים?

<אפרים זינגר: יש 18 ענפים בלבד, כי הרעיון הוא לא לעשות קופי-פייסט למשחקים האולימפיים, אלא לאפשר לערים אירופאיות בינוניות גם להתמודד, לכן יהיו רק 5,000 פלוס ספורטאים, שזה כמחצית מהספורטאים במשחקים האולימפיים ופה יהיו ענפים, למשל ענפי הכדור, יהיה כדורעף חופים, כדורעף אולמות, לדעתי זו הזדמנות בלתי רגילה, בפרויקט שאנחנו עושים יחד עם מינהל הספורט ותורם פרטי, להגיע לתחרות בינלאומית רב ענפית בבאקו 15 וענפים נוספים.

<אפרים זינגר: וכמובן היהלום שבכתר ריו 2016, שלמעשה ההכנות כבר בעיצומן, גם ההכנות המקצועיות, אבל גם ההכנות הארגוניות.

<אפרים זינגר: אלה הן התכניות.

<אפרים זינגר: כשאנחנו מדברים על הכנות פוליטיות, הוועד האולימפי בישראל בתוקף על האמנה האולימפית הוא זה שמלווה את ההכנות למשחקים האולימפיים ואנחנו מעניקים מעטפת שלמה לצרכים.

<אפרים זינגר: כמובן שזה לא עושים את זה רק כוועד אלא עם שותפים בארבעה מעגלים, מקצועי, כלכלי, רפואי וציבורי.

<אפרים זינגר: במעגל המקצועי יש לנו את היחידה לספורט הישגי שהיא הזרוע המקצועית של הוועד האולימפי, יחד עם מינהל הספורט, הגוף הציבורי שמפקח על היחידה, זו היא מנהלת הספורט ההישגי שיושבים שם נציגי ועד אולימפי, נציגי מינהל הספורט ונציגי ספורטאים, וביחד אותה יחידה מקצועית היא זו שעובדת ביום יום, נוגעת בספורטאים, ויחד עם איגודי הספורט השונים בונים את תכנית האב תוך ליווי, מעקב ובקרה.

<אפרים זינגר: המעגל הכלכלי.

<אפרים זינגר: ספורטאים שנמצאים בסגלים האולימפיים, לא אלאה אתכם בפרטים של איזה סגלים, הסגלים האולימפיים נהנים מרשת ביטחון של מלגות, מקרן משותפת למועצת ההימורים, למינהל הספורט ולוועד האולימפי, כולנו שותפים לתחושה שהשנה צריך לעשות אותה קפיצת מדרגה מבחינת רשת הביטחון, אחרי שמספר גדול מדי של שנים הסכום היה קבוע, ועל זה אני מניח שירחיבו בהמשך.

<אפרים זינגר: מעבר לכך, מזה כ-15 שנים שבוועד האולימפי החליטו לסטות מהנוהג הישראלי, של לרוץ כל הזמן לכנסת, לממשלה, ולבכות 'אין לי, חסר לי וקר לי' וכדומה, ולעשות מעשה.

<אפרים זינגר: אנחנו מנסים לגייס חסויות וכספים שלא מהכיס הציבורי.

<אפרים זינגר: אנחנו עושים את זה בשני מסלולים, האחד, חברות מסחריות שתומכות במשלחות האולימפיות, חברות מסחריות שתומכות בספורטאים בארץ, ובמקביל אנחנו מנסים לגייס תורמים גם מהארץ וגם מחו"ל שיתרמו לתחום הזה.

<אפרים זינגר: לקראת לונדון 2012 הקמנו את הנשיונל בורד בלונדון, הצלחנו לגייס 1.4 מיליון דולר לטובת ההכנות, כך שאם מאשימים אותנו שאנחנו גוף חזק, עשיר כלכלית, אז איך אומרים?

<אפרים זינגר: סליחה, אנחנו מתנצלים, אבל אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו שמסיבה כזו או אחרת תהליך ההכנות ייקטע, כי אנחנו עובדים עם לוח זמנים קשיח בינלאומי ואי אפשר להגיד 'סליחה, יש לנו מלחמה', 'סליחה, יש שחיתות', הספורטאים צריכים להיות מוכנים לדד ליין שהוא ידוע מראש.

<אפרים זינגר: המאגר הרפואי שאנחנו גאים בו.

<אפרים זינגר: לפני 15 שנה פיתחנו מערכת שבאירופה מנסים ללמוד אותה, עם מרפאת, במרכאות, קופת חולים, שזה במכון וינגייט, הלסטוק ושם יש את התיקים הרפואיים של הספורטאים, לשם הם באים עם טיפול אמבולטורי שוטף ורציף, לזה גייסנו את בית החולים בכפר סבא.

<אפרים זינגר: ספורטאי היום של הסגל האולימפי מקבל את הטיפול הרפואי הכי טוב שיש לאזרח ישראלי לקבל.

<אפרים זינגר: אם בשתי המערכות האלה אנחנו לא מסופקים, אנחנו לא מהססים לקחת second opinion במחירים מאוד - - - מי שיסתכל בתקציב שלנו, התקציב הזה הוא מאוד משמעותי.

<אפרים זינגר: פריצת דרך שתהיה השנה, אני רק אגיד את הכותרת, כי היוזמת שלו יושבת סמוכה, זו התמיכה המנטלית, שזה פרויקט חדש.

<אפרים זינגר: בישיבת ההנהלה האחרונה פה, ביום ראשון האחרון, זה אושר עקרונית, זה יבוא לוועדת הכספים.

<אפרים זינגר: פריצת דרך, קפיצת מדרגה נוספת, יעל תרחיב על זה בהמשך.

<אפרים זינגר: הדבר האחרון, מעגל ציבורי.

<אפרים זינגר: בסופו של דבר מדינת ישראל, הציבור הישראלי משקיע בספורטאי כי הוא רוצה לקבל איזה שהיא תמורה.

<אפרים זינגר: זה לא כדורגל, זה לא כדורסל, לכן חלק מהמטרה שלנו היא לפעול ביום יום לקרב את הספורטאים לקהילה ואת הקהילה לספורטאים כדי לייצר את הזהות שהוא מגיע היום, שיידעו מי זה, מה זה, להכיר אותם ברמה האישית.

<אפרים זינגר: אנחנו עושים פעולות במישור המוניציפאלי וגולת הכותרת שלנו היא החוויה האולימפית שנפתחה לקהל הרחב ב-2009.

<אפרים זינגר: אתם תראו את זה בעוד מספר דקות, קיבלנו על זה שבחים מלוזן דרך ניו יורק וגמור במקומות אחרים.

<אפרים זינגר: לא במקרה דילגתי על ירושלים, זה לפרק הבא.

<אפרים זינגר: זה על קצה המזלג.

<אפרים זינגר: המון תודה.

עמרם מצנע: קצת על כספים שמתגלגלים בתחום הזה במספרים.

עמרם מצנע: מה התקציב?

עמרם מצנע: ממה הוא ניזון?

<יגאל כרמי: התקציב שלנו הוא יחסית תקציב קטן, כ-14 מיליון ש"ח בשנה, רק של הוועד האולימפי.

<יגאל כרמי: חצי בא מהטוטו וחצי ממקורות כספיים.

<אריה זייף: מקורות שאנחנו מגייסים.

עמרם מצנע: שמה זה?

עמרם מצנע: תרומות?

<יגאל כרמי: תרומות, חסויות.

עמרם מצנע: הוועד האולימפי הבינלאומי משתתף בתקציב?

<יגאל כרמי: כן, אבל מעט.

<יגאל כרמי: רוב הכסף השני, אחרי הטוטו, מגיע מחסויות מסחריות, ואחריו, כמו שאריה אמר.

<יגאל כרמי: הכסף משמש, יש לנו צוות מאוד קטן פה, בעיקר לשיפור ותכניות ומעטפת רפואית וכל הדברים שזיגי דיבר עליהם.

<יגאל כרמי: ברשותך - - -

עמרם מצנע: המדינה, אורי, לקראת משחקים אולימפיים, יש לה תקציבים ייעודיים, אני מבין.

<יגאל כרמי: נכון, זה הולך ישר לאיגודי הספורט.

עמרם מצנע: לא דרככם.

<אורי שפר: המדינה משקיעה היום יותר מאי פעם בתחרויות אולימפיות, אנחנו מ-10 מיליון מסוף שנות ה-2000, סוף שנת 2010, היו 10 מיליון, היום יש 15 מיליון ישירות לספורט האולימפי, להכנות אולימפיות.

עמרם מצנע: לקראת המשחקים.

<אורי שפר: לקראת המשחקים, פלוס 7 מיליון שקל למשחקים להכנות אולימפיות, באמצעות מבחנים שונים שאנחנו נותנים, כמו למשל תמיכה במכון וכל מה שקשור ליחידה לספורט הישגי, כל מה שקשור למתקנים האולימפיים, יש את הדר יוסף, יש את מכון וינגייט, יש את הנכים, את בית הלוחם, אילן בחיפה, שספורטאים יכולים שם להתאמן ולמעשה או שהם לא משלמים כלום, או שהם משלמים מחיר עלות, אבל זה סיוע ישיר גם לאיגודים ולספורטאים האולימפיים.

<אורי שפר: חוץ מזה, יש כמו שהם אמרו, את קרן המלגות, שאנחנו חושבים, וגם הוועד האולימפי חושב בדיוק כמונו, שצריך להגדיל אותה, כי אנחנו לא חושבים שספורטאי צריך להסתובב כדי להתקיים - - -

עמרם מצנע: המקורות שלכם זה הטוטו או תקציב המדינה?

<אורי שפר: לא, לנו יש את התקציב שלנו, אנחנו נותנים לקרן הזאת היום מיליון שקל ויותר, הוועד האולימפי הגדיל עכשיו את התמיכה שלו בעוד מיליון שקל, על 2 מיליון השקלים שהוא מעביר דרך הוועד האולימפי.

<אורי שפר: הקרן הזאת היא סדר גודל של 4 מיליון שקל.

<אורי שפר: אם תשאל אותי עכשיו, הייתי מאוד שמח להגדיל את זה עוד יותר, הספורטאים צריכים להיות עם ראש שקט להכנות אולימפיות.

<אורי שפר: לא יכול להיות שספורטאי יתראיין בטלוויזיה ויגיד 'אני מקבל, טוב, תודה, אבל אני עוד צריך לעבוד במלצרות כדי להסדיר לי את ההכנסה'.

<אורי שפר: את הדבר הזה אנחנו רוצים להפסיק.

<יעל ארד: עוד דבר שאנחנו עושים בעניין הזה, וזה פה בבית הזה, בשורה שיוצאת בשנה האחרונה, שמלבד גיוס של כסף, שהארגון פה מגייס לטובת ההכנות האולימפיות, אנחנו, ממש הוועד האולימפי מגייס לספורטאים חסויות.

<יעל ארד: זאת אומרת אני מובילה את זה מתוך ועדת הספורט, וגם ברוריה שיושבת פה, שהיא מנהלת החסויות של הוועד האולימפי, ואנחנו הולכים במיוחד לארגונים ולאנשי עסקים ולא מבקשים כסף לוועד האולימפי, אלא אומרים 'בואו תתמכו, תכפילו, תעשו מאטצ'ינג - - -

עמרם מצנע: בספורטאי מסוים.

<יגאל כרמי: נטע ריבקין, פורסם השבוע, ספורטאית מצוינת - - -

<יעל ארד: שביעית באולימפיאדה בהתעמלות אמנותית.

<יגאל כרמי: היא באמת אחת שצריכה, קבוצת דלק של תשובה בשבוע שעבר - - -

עמרם מצנע: אתם מחברים?

<יעל ארד: כן, אנחנו עושים את זה ממש בהתנדבות, ללא תמורה, ובעצם היום, כמעט כל שבוע אנחנו מחברים נותן חסות לספורטאי ועושים מאטצ'ינג.

<יעל ארד: מיה דווידוביץ', עכשיו חיברנו אותה ליהלומן, חברת צוות 3, שזה חברת ניקיונות, עכשיו לרון אטיאס.

<יגאל כרמי: ספורטאי שיש לו גם ספונסר כזה מסחרי וגם מה שאורי דיבר, המלגות שאנחנו נותנים ביחד, אז באמת הוא מגיע למצב שהוא עובד היום והוא שקט, הוא מתאמן, רוב הזמן הוא - - - אם אתה משווה בזמנים שהיא גרה בבית הוריה - - -

<אורי שפר: יש פה גם את ההיבט של צה"ל.

<אורי שפר: תנאי האימון המיטביים, בהמלצת היחידה לספורט הישגי, אנחנו משחררים כל ספורטאי אולימפי לאימונים ואנחנו גם דואגים שהשירות שלו יתאים לפעילות שלו.

<אורי שפר: למעשה מבחינת הצבא ישנם היום כ-800 ספורטאים, לא כולם אולימפיים, לצערי, אבל - - -

עמרם מצנע: איפה השלב שבו מגדירים ספורטאי כספורטאי אולימפי?

<יעל ארד: יש היום בישראל כמעט 300 ספורטאים שמטופלים על ידי המערכת של היחידה לספורט הישגי.

<יעל ארד: היחידה לספורט הישגי זה הגוף המקצועי שזה נחשב - - -

<אריה זייף: שעם פוטנציאל.

עמרם מצנע: שהם הוגדרו עם פוטנציאל אולימפי?

<יעל ארד: כן.

<יעל ארד: השלב הסופי של הדבר הזה זה קבלת כל המעטפת, גם תנאי אימון, גם מעטפת רפואית וגם מלגות קיום, אבל עוד לפני זה, חבר'ה בני 14, 15, 16 מאותרים כטופ טים ונכנסים למערכת הנוער ואחר כך למערכת יותר בוגרת ובעצם יש היום שכבה מאוד מאוד רחבה של 300 ספורטאים שהם מאותרי הפעילות האולימפית, קדימה ונתמכים בכל רמה.

עמרם מצנע: שזה עושה היחידה לספורט הישגי?

<יעל ארד: כן, שהיא בעצם הזרוע המקצועית.

עמרם מצנע: כלומר הוא צריך לעמוד בקריטריונים ואז הוא - - - ?

<יעל ארד: כן, ומה שיפה שזה מתואם עם האיגודים.

<יעל ארד: זאת אומרת האיגודים, יש להם מנהל מקצועי, יש מאמנים, הם יושבים עם היחידה לספורט הישגי, קובעים מה הקריטריון להיכנס לנבחרת הנוער האולימפית, לא לנבחרת ישראל, וכן הלאה, וברגע שנכנסים למעגל הזה הם מתחילים לקבל תמיכה מאוד מאוד רחבה בהמון רמות, שאי אפשר לתאר את זה.

<יעל ארד: כמו שאורי אמר קודם, הספורטאי צריך מביגוד דרך נסיעות לאימונים, שבדרך כלל מתבצעים במרכז הארץ, דרך ויטמינים, תוספי מזון, רופאים.

עמרם מצנע: מה-300 האלה, כמה בסוף המשלחת מונה?

<יעל ארד: היא מונה -30 ספורטאים.

<אפרים זינגר: בממוצע במשחקים האולימפיים האחרונים סדר גודל של פלוס מינוס 38-40 ספורטאים.

<אפרים זינגר: לצערנו נבחרות הכדור לא מצליחות להשיג את - - -

עמרם מצנע: לא נכנסות בכלל?

<אריה זייף: אחת הבעיות שיש לנו זה עם משחקי הכדור.

<אריה זייף: אני מוציא את הכדורגל, כי הוועד האולימפי לא יעסוק בכדורגל ואין לנו באולימפיאדות, למעט כדורגל שהיה במקסיקו, לא היה לנו - - -

עמרם מצנע: אפילו כדורסל אנחנו לא מצליחים להיכנס?

<אריה זייף: לא הייתה לנו אף קבוצת כדור באולימפיאדה וזו בעיה.

<אורי שפר: היה בהלסינקי, נבחרת ישראל בכדורסל.

<אריה זייף: אני לא זוכר.

<יגאל כרמי: יש לנו עכשיו תקווה קטנה בכדוריד.

עמרם מצנע: בעצם הכדורסל שלנו הוא כולו זרים.

<אריה זייף: אנחנו תמכנו באקדמיה של כדורסל במשך שלוש שנים, זה לא מעט כסף, התקדמנו, אבל לא השגנו את המטרה.

<אריה זייף: היום הכדוריד הוא הטארגט, אנחנו נותנים 400,000 שקל בשנה, מממנים מאמן מחו"ל מאוד יוקרתי, שבונה את הכדוריד לקראת אולימפיאדה ויש הרבה מאוד הצלחות.

<אריה זייף: גם כדורעף נשים, אנחנו תומכים, אמנם פחות, אבל במשך השנים תמכנו בהרבה מאוד כסף ומינהל הספורט מסייע בדברים האלה.

<אורי שפר: נקודה חשובה שאני חושב שהחברים פה יסכימו איתי זה הנושא של המאמנים.

<אורי שפר: אתה לא יכול להביא ספורטאי למעלה אם אין לו מאמן שעובד איתו והוא מקבל את כל העזרה ואת התקציב, ולכן הפרסים, התמריצים, שמחולקים לספורטאים, כל ספורטאי שמקבל, 50% מזה הולך למאמן.

<אורי שפר: אנחנו יושבים היום יחד עם הוועד האולימפי ומנסים לראות איך משדרגים את המאמנים.

<אורי שפר: פעם ראשונה הקצבנו השנה, ב-2013, זה יהיה גם ב-2014 ומכאן ואילך, 5 מיליון שקל לתעסוקת מאמנים.

<אורי שפר: יש היום 18 מאמנים ב-21 ענפי ספורט שמקבלים את שכרם מהמדינה, האיגוד נותן את התנאים הסוציאליים.

<אורי שפר: אנחנו חושבים שבזה שדרגנו פעם אחת בצורה מאוד משמעותית את היכולת של המאמנים להקדיש את הזמן שלהם לטפל בספורטאים ולא להתעסק בהכנסות צדדיות.

<יגאל כרמי: ברשותך, טיפה על הצד המקצועי ספורטיבי, כי גם בעניין הזה יש לנו קצת בשורות חדשות.

<יעל ארד: אחד הדברים שאנחנו החלטנו לעשות זה ליזום כל מיני פעולות אסטרטגיות בתחום פיתוח הספורט ההישגי, רוחביות.

<יעל ארד: זאת אומרת הוועד האולימפי לא יכול לתמוך פר איגוד, להעביר לו כספים, אלא לייצר חשיבה אסטרטגית איך אנחנו מייצרים באולימפיאדה הבאה ובאולימפיאדה אחר כך הישגים יותר טובים ולנוכח כל מה שראית, שהרבה מאוד דברים מטופלים היטב, מה עדיין חסר.

<יעל ארד: אחד הדברים שזיהינו זה הנושא המנטלי.

<יעל ארד: אתה בוודאי כמי שהרבה שנים עסק בקצה גבול היכולת האנושית בצבא אתה יודע שבסופו של דבר במשימה הזאת להיות הכי טוב, להגיע לקצה גבול היכולת האנושית, בטח ובטח על הבמה המרכזית בעולם, כשעיני כל העולם צופות בך, 205 ישויות של מדינות, 11,000 ספורטאים, 7 מיליארד אנשים, בסוף זה ביום אחד, יש יום אחד נתון לנצח.

עמרם מצנע: לפעמים זה דקה אחת.

<יעל ארד: זהו, בתוך היום הנתון הזה, תחשבו, אני עליתי לחצי הגמר האולימפי שלי, 4 דקות, זה היה להיות או לחדול, יכולתי לא לשבת כאן היום והרבה ממהלך החיים שלי היה משתנה, אם באותה נקודה, למרות הכישרון והעבודה הקשה, לא היה לי את החוסן המנטלי, לעלות למזרון, להסתכל ליריבה שלי בעיניים וכאן ועכשיו לעשות את מה שחלמתי לעשות כל החיים.

<יעל ארד: ראיתי בלונדון את אלכס שטילוב, ספורטאי מדהים, מתעמל, אלוף אירופה שלנו וזה, היו לו דקה וחצי בגמר, שזה היה ההבדל בחייו אם הוא יעשה מדליה אולימפית או לא.

<יעל ארד: הוא עשה תרגיל שהוא עשה אלף פעם קודם.

<יעל ארד: אז החוסן המנטלי הוא מאוד חשוב.

<יעל ארד: בעבר לא נמצאו המשאבים לטפל בעניין הזה.

<יעל ארד: עשינו תכנית מקצועית מאוד רצינית.

<יעל ארד: בספורט הישראלי יש בעצם חמישה ענפים שכולם מסכימים עליהם שהם הענפים המועדפים.

<יעל ארד: אנחנו לא מפזרים את מעט הכסף שיש על פני כל הענפים באופן שווה, אלא לוקחים את הענפים המועדפים, זה חמישה, שזה ג'ודו, שיט, אתלטיקה, שחייה והתעמלות, ועוד פרויקטים כמו קליעה, שיש לנו שם אלוף אירופה, וטקוונדו ו - - -

עמרם מצנע: זה מין הצלחה שמפרנסת את עצמה.

עמרם מצנע: ברגע שיש לך מדליה, אז זה גם מושך פעילות מלמטה.

<יעל ארד: נכון, וגם אתה מזהה כישרון שטמון, כנראה מתאים למבנה הפיזיולוגי שלנו והביו מכני שלנו וכן הלאה.

<יעל ארד: יש ענפים כמו ריצה למרחקים קצרים, שכנראה כל מה שנעשה, בסוף לא נצליח ל - - -

<קריאה: ההוא מג'מייקה תמיד מנצח.

עמרם מצנע: לא, זה כל מי הוא אשכנזי כנראה לא יגיע לשם.

<יעל ארד: אז בסופו של דבר מה שעשינו עכשיו, אנחנו השנה, ממש בימים אלה, משיקים תכנית מנטאלית יוצאת דופן מבחינת היכולת להעמיק ולגעת בספורטאים, ייהנו ממנה בין 80 ל-100 ספורטאים ברמות הכי גבוהות, אנחנו נעשה אותה ברמה ענפית, נצמיד פסיכולוג - - -

עמרם מצנע: תעשו להם סדרות הישרדות?

<יעל ארד: כן, בין השאר.

<יעל ארד: יש לנו כעשרה פסיכולוגי ספורט שאנחנו מצרפים לתוך התכנית.

<יעל ארד: אני חייבת להגיד שהרבה מאוד אנשים במדינה, אנשי מקצוע, ממסז'יסטים ורופאים ופסיכולוגים, מוכנים לעבוד באופן יחסי במחירים הרבה יותר זולים כדי לעבוד עם הדובדבן שבקצפת, עם הטובים ביותר.

<יעל ארד: הם ניזונים מזה, הם נהנים מזה, הם משדרגים את היכולת המקצועית שלהם, וזה פרויקט שאנחנו עכשיו משיקים לרוחב, שאנחנו מאמינים שהוא יתרום.

<יעל ארד: הוא לבדו לא יכול לעשות, אבל כמו שספורטאי צריך להתאמן בכושר גופני, הוא צריך להתאמן ברמה המנטאלית.

<יגאל כרמי: טוב, אז עכשיו, לאחר ששמעת עד עכשיו רק דברים טובים - - -

עמרם מצנע: חוץ מפוליטיקה.

<יגאל כרמי: משהו רע אפשר להגיד?

עמרם מצנע: לא, אני רוצה לשאול.

עמרם מצנע: אורי, חוץ מפוליטיקה, מה נקודות אי ההסכמה, נקרא לזה כך, או חיכוך עם משרד הספורט ורשות הספורט?

עמרם מצנע: עזבו פוליטיקה בין אישית וכותרות.

<יעל ארד: אין פוליטיקה אישית.

<יגאל כרמי: את הצד הבין אישי פירקנו, כי בעבר הייתה טענה שיש ויכוח בין קודמי בתפקיד, צביקה ורשביאק, והמשרד, וביום שאני באתי אז כבר אי אפשר היה להאשים אותנו שאני צביקה ורשביאק.

עמרם מצנע: אחרי שתהיה פה 20-30 שנה.

<יגאל כרמי: אני שנה ראשונה, עוד אני אפילו לא הצבי של הצביקה.

עמרם מצנע: כמה זמן צביקה היה פה?

<יגאל כרמי: 16.

<יגאל כרמי: אז אתה יודע, בעניין הזה בוא נגיד שהצד האישי ירד, ואני חייב להודות שהגעתי הנה ויש אפילו כמה הדים טובים שבאמת חשבתי שהדרך הנכונה היא דרך ההידברות, ותוך שנה הגעתי למצב שהוועד האולימפי בעימות עם משרד הספורט יותר גרוע ממה שהיה בזמן של צביקה, ואתה באמת שואל את עצמך מה הסיבה.

<יגאל כרמי: בסך הכול כולנו רוצים אותו דבר ואנחנו אנשים, שמעת קודם, מתנדבים שבאים הנה ועושים את זה מתוך - - - יש פה משהו מבני שגורם לאיזה חיכוך תמידי, והחיכוך הזה עכשיו הוא ברמה הקיצונית ביותר.

<יגאל כרמי: כיום נוצר מצב שבשנה האחרונה, אם אנחנו מייצגים את הספורט כמו שראית בשקף, ארגון הגג של איגודי הספורט בארץ, אנחנו מחוץ לעשייה בצד הספורטיבי והסיבה היא שהמדינה חוקקה חוק והיא איננה מקיימת אותו.

<יגאל כרמי: התוצאה של אותו חוק שהקימה אותו רק אך איננה מקיימת אותו, היא שבטוטו אין נציגים - - -

עמרם מצנע: החוק הוא חוק טוב, רק לא מקיימים אותו?

<יגאל כרמי: החוק הוא חוק שהוסכם, אני גם לא מתווכח עם חוקים, אני יהוד שיש חוק, אני מכבד אותו.

<יגאל כרמי: סביב החוק הזה היו משאים ומתנים, אבל מי שיזם אותו והעביר אותו בסוף זה משרד הספורט.

<יגאל כרמי: אני אינני מחוקק.

<יגאל כרמי: אמרנו אוקיי, זה החוק, בואו נחיה עם החוק.

<יגאל כרמי: ואז אמרו, זה החוק, התוצאה תהיה שהטוטו יתרוקן מדבריו, סמכויותיו יעברו למועצה, המועצה איננה קמה, הטוטו ממשיך לעבוד, נציגינו נמוגים שם והתוצאה היום היא שהוועד האולימפי ודאי שאין, אבל אם תיקח את הספורט שהיה לנו בטוטו, נדמה לי או 8 או 9 נציגים, מתוך 18 נשאר אחד.

<יגאל כרמי: ואז בזמן הזה עושים מהפכות היסטוריות, כדברי אנשי משרד הספורט, גם ועדת לובצקי נחשבת כוועדה היסטורית, ותכנית פרחי הספורט היא, הייתי אומר היסטרית, אבל גם היסטורית במובן ש-370 מיליון ₪ אף פעם לא הושקעו למיטב זיכרוני במדינה בספורט.

<יגאל כרמי: שני הדברים האלה נעשים כאשר אנחנו בחוץ.

<יגאל כרמי: מי שמבודד אותנו החוצה זה משרד הספורט במעשיו, שהוא איננו מקיים את החוק שהוא חוקק.

<יגאל כרמי: אמרנו את זה, בכינו, סיפרנו.

<יגאל כרמי: גם הקטע שאנחנו בוכים גם קצת נמאס.

<יגאל כרמי: זהו, אמר בגין, 'יש שופטים בירושלים', פנינו לבג"צ, שיפסוק ויגיד מי צודק בעניין הזה.

<יגאל כרמי: עשינו את זה בצער רב, הדבר האחרון שהייתי רוצה זה לפנות לבג"צ.

<יגאל כרמי: אנחנו אנשים יותר מדי עסוקים בשביל לבזבז את זמננו וכספנו שם, אבל זה רק מראה, עד העמדה שהגענו, שההידברות נגמרה, אין מבחינתנו מוצא אחר חוץ מבג"צ.

<יעל ארד: מה שאני רק רוצה להגיד, ששתי התכניות שהוצעו, אנחנו לא יוצאים נגד התכניות.

<יעל ארד: באופן כללי אנחנו לא מכירים את פרחי הספורט, אבל מטבע הדברים תכנית להביא ספורטאים צעירים ולהגדיל את מצבת הספורטאים בישראל זה משהו שהוא מבורך ויעזור לכולם.

<יעל ארד: אנחנו מלינים על הדרך, אנחנו מלינים על זה שפעם אחת בתהליך אנחנו לא שותפים, ופעם שנייה, במצב שבו יושבים בבנק של הספורט, שהוא הבנק של כולם, ודנים שם בתכניות ומציגים ושואלים וכן הלאה אנחנו לא שותפים.

<יעל ארד: על זה אנחנו מלינים.

<יעל ארד: לעיתים נוח לומר שאנחנו נגד תכניות, אנחנו לא נגד, אנחנו גם לא מכירים את התכנית.

<יעל ארד: סביר להניח שהתכנית היא חשובה וטובה ואנחנו היינו - - -

עמרם מצנע: כן, אוקיי.

<אורי שפר: העניין הוא כזה.

<אורי שפר: קודם כל אני שלחתי מכתב תשובה ליגאל על ההערה שלו, למה אין לוועד האולימפי נציג בטוטו.

<אורי שפר: התשובה של המשרד היא כזאת:

<אורי שפר: כשנה וחצי לפני שצבי ורשביאק סיים את כהונתו כאן הסתיימה כהונתו בטוטו ואז הוא ביקש לחדש את הכהונה שלו.

<אורי שפר: בפנייה שהוא העביר למשרד הייתה התנגדות, גם של היועץ המשפטי לממשלה וגם של מבקר המדינה, שהוא יהיה הלאה בטוטו, בגלל שהוא היה מעורב בנס ציונה באצטדיון ובטוטו והיו אז חילוקי דעות, אני לא רוצה להיכנס לזה, הייתה פסיקה בעניין הזה ואמרו לו 'אתה לא יכול'.

<אורי שפר: הוא החליט שהוא לא מקבל את הפסיקה הזאת והוא הולך לבג"צ.

<אורי שפר: התהליך הזה לקח חודשים רבים מאוד, ובתוך אותה תקופה לוועד האולימפי לא היה נציג.

<אורי שפר: כשהוא הגיע למסקנה והוא הבין שאין דרך שהוא יישב בטוטו אז הוא שלח מכתב, זה היה בסביבות שנה, גרוסו מודו, שהוא מבקש שאחיו, רענן ורשביאק, ייצג את הוועד האולימפי.

<אריה זייף: שהיה יושב ראש איגוד ההתעמלות.

<יגאל כרמי: זה לא הוא ביקש, זה הוועד האולימפי.

עמרם מצנע: תראו, אני לא רוצה - - - אני שואל שאלה אחרת - - -

<אורי שפר: תן לי רק שני משפטים.

<אורי שפר: במילים אחרות, צבי ורשביאק, יושב ראש הוועד האולימפי, העביר מכתב למשרד הספורט שהמועמד של הוועד האולימפי זה רענן ורשביאק, יושב ראש איגוד ההתעמלות.

<אורי שפר: זה לא הסתייע.

<יגאל כרמי: אוקיי, נו, עברו מאז שנה וחצי.

<אורי שפר: עברה שנה וחצי.

<אורי שפר: עכשיו, מהרגע שפורסם ברשומות חוק המועצה הלאומית לספורט אתה לא יכול להכניס לטוטו, לדירקטוריון של הטוטו, אף בן אדם.

<אורי שפר: יש יוצא, מי שמסיים קדנציה, אין נכנס.

עמרם מצנע: ומה עם הכנסת אנשים?

<אורי שפר: אין נכנס מרגע פרסום חוק המועצה הלאומית ברשומות.

<יעל ארד: אז לא מעבירים החלטות.

<אריה זייף: אי אפשר להעביר החלטות.

<אורי שפר: אין ואקום, לדעת משרד המשפטים הטוטו צריך להמשיך לקיים את פעילותו, לצערנו לא בהרכבו המלא, אבל לא יעלה על הדעת שעד שוועדת ברנר תאשר את כל אנשי המועצה הלאומית, שזה תהליך שמסתיים, לדעתי, בסוף החודש הזה, ככה אנחנו מעריכים, ותתחיל המועצה הלאומית לקום - - - אגב, למועצה הלאומית יש שלושה נציגים של הוועד האולימפי שכבר הודיעו את השמות וזה נעשה כבר מזמן, הם גם לא צריכים לעבור, למיטב ידיעתי, את ועדת ברנר, רק אנשי ציבור צריכים לעבור את ועדת ברנר, וזה תהליך שהוא בירוקראטי ואנחנו מאוד מצטערים על זה, אבל אנחנו לא אשמים בזה, אין לנו יד ורגל בנושא הזה.

<אורי שפר: זה לא שאנחנו תכננו שהוועדה האולימפי לא יישב ואז נעביר החלטות גורליות בטוטו, או החלטות משמעותיות בטוטו.

<אורי שפר: צירוף המקרים יצר מצב שכזה שאין היום נציג לוועד האולימפי בטוטו ואנחנו ממש חושבים שזה בטח לא באשמת המשרד.

<יגאל כרמי: אורי, זה לא לוועד האולימפי, לספורט הישראלי אין אף נציג.

<יגאל כרמי: אני רק אגיד משפט אחד, כי אני לא רוצה להתווכח פה יותר מדי.

<יגאל כרמי: הנוחות המדהימה שנוצר מצב, אני מבקש שזה יירשם, נוצרה נוחות מדהימה ששנה וחצי אין אנשי ספורט בטוטו.

<יגאל כרמי: לא הוועד האולימפי, אין אנשי ספורט.

<יגאל כרמי: הם מתים אחד-אחד, כמו שאמרת, הם אינם נכנסים.

<יגאל כרמי: התוצאה היא שהטוטו היום הוא במאה אחוז רק אנשי מדינה - - -

<אורי שפר: אבי לוזון הוא איש מדינה?

<יגאל כרמי: סליחה, נכון, חוץ מאבי לוזון ואדר.

<יגאל כרמי: מתוך שמונה, תשעה, נגיד ששניים אנשי ספורט, והתוצאה היא שהדבר הזה אחד, איננו נפתר, כי שמעת, מי יודע מתי זה יקרה, ואני רוצה להגיד שאם זה היה הפוך, אם היה נוצר מצב אבסורדי שאנשי המדינה היו מתים מאיזה שהיא סיבה, היו נשארים רק אנשי הספורט, אני מבטיח לך שתוך 24 שעות היה נמצא פתרון, משפטי, חוקתי, וכל חברי הכנסת בכל הוועדות היו מסתדרים בטור בשביל לסדר את העניין.

<יגאל כרמי: הנוחות הזאת משרתת מטרה, היא קרתה בטעות, אני לא מאשים את משרד הספורט שהוא כזה מתוחכם והוא תכנן את זה, אבל הם כל כך נהנים מסיטואציה שאין להם שום סיבה בעולם לשנות אותה.

<יגאל כרמי: הסיפור של אי הקמת המועצה הלאומית, חוק שעבר בכנסת ב-17 בינואר, אנחנו היום בינואר שנה אחרי זה, המדינה איננה מקיימת חוקים שהיא חוקקה, לא אני, אני לא באתי עם החוק הזה, אבל היא חוקקה חוק, שתקיים אותו.

<יעל ארד: ואם היא לא מצליחה, שתדחה את ההחלטה הגורלית.

<יעל ארד: הוא אמר שזה קורה עוד חודש, אז עוד חודש שיעבירו את כל ההחלטות במועצה הציבורית.

<יעל ארד: לא היה קורה שום דבר.

<יגאל כרמי: זו הטענה שלנו, אגב, חוץ מזה אין לנו שום טענות.

<יגאל כרמי: חוץ מזה, הכול בסדר.

עמרם מצנע: בסדר, אוקיי.

<שמואל אולפינר: עוד מילה בעניין הזה.

<שמואל אולפינר: בסוף פברואר, עד כמה שאני יודע, במועצת ההימורים יישארו או שלושה או ארבעה נציגים בסך הכול, אבי לוזון לא יהיה, הבת שלי לא תהיה, היא נציגת האוצר, נשארו שלושה או ארבעה, מתוך 18.

<שמואל אולפינר: אני לא חושב שזה מינהל תקין.

עמרם מצנע: דרך אגב, זה סוג של פלונטר שקורה לא רק בתחום הזה.

עמרם מצנע: יש עם רשות השידור סיפור לא פשוט ויש לפעמים דירקטוריון או מין הנהלה ציבורית כזו שמפסיקה להיות - - - הלוא יש קוורום מסוים, היא מפסיקה להיות בעלת יכולת קבלת החלטות.

עמרם מצנע: אבל בסדר, בואו נתקדם.

עמרם מצנע: נראה מה אנחנו יכולים לעשות בנושא.

<יגאל כרמי: אנחנו מיצינו.

<יגאל כרמי: אם אין עוד דברים, אנחנו נשמח לעשות את הסיור בחוויה, אבל אני לא מנהל את הוועדה.

<יעל ארד: אולי יש שאלות.

עמרם מצנע: אחד הנושאים שצצים כל פעם, וזה היה גם עם ורשביאק, זה הסיפור של בעלי תפקידים ותפקידים נבחרים שיושבים הרבה שנים, ובכלל תהליך הבחירה שלהם, זה גם הסיפור עם המרכזים, שהוא לא בפרונט, אבל הוא מאחורה, זה הסיפור עם לוזון.

עמרם מצנע: זאת אומרת אחת מהסיבות לחיכוכים, כפי שאני מבין, ואני לא התעסקתי אף פעם בנושא הזה של ניהול הספורט, זה התחושה של ממשלה מצד אחד, שנותנת כסף ומטריות ולמטה ארגונים שהממשלה לא משתתפת בבחירתם, גם בגלל חוקים ותקנות בינלאומיות, ושם יש חגיגה.

<אריה זייף: שזה טוב מאוד.

עמרם מצנע: רגע, טוב מאוד, אין התערבות, אבל כתוצאה מכך - - -

<יעל ארד: למה אתה מתכוון חגיגה?

עמרם מצנע: חגיגה זה שאנשים יושבים שנים ארוכות מאוד בתפקידים.

עמרם מצנע: אתם יודעים שיש הרבה מאוד מקומות שיש מגבלה על משך תפקיד, הלוא אנשים טובים לא חסרים, ונבחרים, למשל, אחד הסיפורים עם המרכזים זה שהמרכזים, דרך השליטה שלהם בכסף שמקבלים ממועצת ההימורים ומעבירים כתחנת ביניים לקבוצות הם יוצרים, איך נקרא לזה?

עמרם מצנע: קשר בין הקבוצה למה היא מצביעה אחר כך על המנהלים.

עמרם מצנע: אלה הדברים שמלהיטים את הרוחות.

עמרם מצנע: אתם יודעים, כנראה שזה גן יהודי, העניין הזה של בחירות, להיבחר, תפקידים, הוא אחד מאבי אבות הטומאה.

עמרם מצנע: אני שם סימן שאלה בסוף מה שאמרתי.

עמרם מצנע: אריה.

<אריה זייף: אני בין הוותיקים - - -

<יגאל כרמי: אריה, ברשותך, אני בכל רוצה לענות ואחרי זה אריה.

<יגאל כרמי: אני נבחרתי להיות יושב ראש הוועד האולימפי בבחירות סוערות, וישבו פה בחדר, אני לא זוכר אם זה היה 14-13 או 15-14, על חודה של יד אחת ואפילו - - - היה נגדי, ואני הגעתי כיושב ראש מכבי.

<יגאל כרמי: הייתי יושב ראש מכבי ישראל.

<יגאל כרמי: יום אחרי שזה קרה התפטרתי מתפקידי במכבי ואני נושא במאה אחוז רק בתפקיד הזה.

<יגאל כרמי: זאת אומרת ההפרדה שאתה מדבר, שהיא מתבקשת, נעשית היום.

<יגאל כרמי: זאת אומרת זה שלא שהמרכזים ואנשי הספורט - - -

עמרם מצנע: היא נעשית לא מכוח איזה נוהל או חוק.

<יגאל כרמי: היא נעשית על פי תקנונים.

<יגאל כרמי: יש היום תקנון מפורש שאומר, ובעניין הזה גם המשרד עזר, יש ויכוח, אגב, איך המשרד עשה את זה - - -

<אורי שפר: זה הקוד האתי החדש.

<יגאל כרמי: כן, והקוד האתי קבע וביום שזה קרה, אני התפטרתי והנה יצרו מין חומה סינית והמגמה הזאת היא חיובית, אנחנו בעדה.

<יגאל כרמי: זה צד אחד של המטבע.

<יגאל כרמי: הצד השני של המטבע הוא שהחגיגה שעליה דיברת היא רחוקה מלהיות חגיגה משמחת.

<יגאל כרמי: האיגודים הם איגודים דמוקרטיים, הם פועלים בדרך הדמוקרטית, יש להם תקנונים, יש להם בחירות.

<יגאל כרמי: אגב, בדיוק כמו שאתה נבחרת לכנסת ובדיוק כמו שהגב' לבנת נבחרה לכנסת.

<יגאל כרמי: היא, דרך אגב, הגיעה, כי במרכז הליכוד הצביעו בעדה ועשו אותה מספר זה וזה ויש להם שיטה שלהם.

<יגאל כרמי: אותו דבר באיגוד הג'ודו ואותו דבר אבי לוזון.

<יגאל כרמי: אבי לוזון נבחר על ידי אנשי קבוצות שבחרו אותו.

<יגאל כרמי: עכשיו, בקבוצות הפחידו אותם לכן הם הצביעו בעד אבי, במרכז הליכוד או במרכז התנועה, אצלכם אפילו לא היו בחירות, אני חושב, אני לא יודע איך זה עבד שם, או במרכז העבודה, בעבודה הארגזים המסודרים זו ההמצאה של הספורט.

<יגאל כרמי: אז כן, אלה גופים דמוקרטיים, עם אנשים חיים ובועטים, אגב, רובם אנשים יצריים מאוד, עם הרבה מאוד פאשן ואהבה לנושא שהם עוסקים בו, הרבה מהם נשארים יותר מדי שנים בתפקידים וצריך גם - - - אוקיי, טבעי, הגיוני, צריך לשפר, זאת השיטה.

<יגאל כרמי: אגב, היא שיטה טובה.

<יגאל כרמי: אפשר לעשות אותה יותר טובה, אבל אין בה שום דבר רע, והיא איננה שונה משום דבר אחר בארץ.

<יגאל כרמי: הספורט איננו שונה משום גוף אחר, ואמרת את זה נכון, אנשים באים, מציגים את עצמם, גם בוועד בית.

<איתן ברק: משפט אחד לפני זה, אני רק רוצה לומר, ואתה לא הוספת את זה, יש לנו יושב ראש חדש ובהנהלת הוועד האולימפי, מבלי לפגוע חס וחלילה בבעלי התפקידים שהיו בהנהלה קודם, שכולם היו אנשים בסדר, יש היום לא מעט חברי הנהלת הוועד האולימפי שהם חברים חדשים, שלא היו בכלל בקדנציות הקודמות.

<איתן ברק: זאת אומרת לא נדבקים פה לכיסא, לפחות בקטע הזה.

<אריה זייף: תראה, הספורט, או שאתה אוהב אותו, או שאתה לא אוהב אותו.

<אריה זייף: אם אתה אוהב את הספורט, אתה נכנס אליו - - -

עמרם מצנע: ומתוך ההנחה שגם הפוליטיקה זה ספורט.

<יעל ארד: כל מקום שיש השפעה וכוח, יש גם פוליטיקה, אין מה לעשות.

<יגאל כרמי: כן, משהו ציבורי.

<אריה זייף: הסיפור של המרכזים, מי שרוצה להתנגח ומחפש אישויים, הסיפור של המרכזים היה נכון לפני 30 שנה, כמו כל דבר, כמו מפא"י ההיסטורית, או ההסתדרות ההיסטורית.

<אריה זייף: אנשים היום הרבה יותר מתקדמים.

<אריה זייף: זה נכון, ההוא מזוהה עם מכבי, ההוא מזוהה עם הפועל, בזה זה נגמר.

<אריה זייף: אני לא רוצה לערבב את הוועד האולימפי בדיון על המרכזים שמתקיים אצלך, אבל האמן לי, מכבי תל אביב ומכבי חיפה הם משתמשים בשם - - -

עמרם מצנע: הם לא צריכים אף אחד.

<אריה זייף: כל האגודות הקטנות, ג'ודו, בדמינטון, בלי מישהו, ותקרא לארגון, אתה יכול לקרוא לו מכבי, הוא ארגון העוזר לאגודות קטנות, בלי זה הם לא יתקיימו.

<אריה זייף: אנשים חדשים שיבואו, אני אומר לך, המתקפה שמתקיימת במשרד הספורט וחלק מחברי הכנסת על אלה שעוסקים בספורט, בהגדרות בהתנדבות, באין הנאות, אני אומר לך, רוב האנשים לא נהנים - - -

<יעל ארד: אני נהנית.

<יגאל כרמי: אריה נהיה צרוד מזה.

<יעל ארד: תסתכל עליי.

עמרם מצנע: אין הנאות חומריות.

<יעל ארד: לא, יש הנאות.

<יעל ארד: אבל אני רוצה לתת דוגמה את יואל.

<יעל ארד: יואל תורם לספורט בשכר מלא ומי ש - - - הספורט ללא שכר.

<אריה זייף: זו עבודה שלו.

<יעל ארד: נכון, זה בסדר גמור, אני אומרת, הרי זה לא הופך מישהו בשכר למישהו שהוא לא בשכר.

<אריה זייף: יעל, זה עבודה.

<אריה זייף: אלה שעוסקים בהתנדבות, צריך להעסיק אותם - - -

יואל רזבוזוב: עשר שנים אני תרמתי לספורט בלי שכר.

<יעל ארד: היית ספורטאי, כמוני.

<יעל ארד: לא אמרתי את זה כגנאי, להיפך, כדוגמה טובה.

<אריה זייף: יואל, תקשיב, אלה שבאים לעסוק, יש פה אנשים שצריך לשאת אותם על כפיים, אז יבואו להם מחליפים.

<אריה זייף: אם ימשיכו ללכלך אותם, להשמיץ אותם, לקרוא להם עסקנים, לא יהיו מחליפים, תדע לך.

<יגאל כרמי: ברשותכם, בחוויה מחכים.

<יגאל כרמי: זה סיור מובנה.

<יגאל כרמי: (סיור בחוויה)

<יגאל כרמי: חברים, ברשותכם נסכם.

<יהושע: אני מבין שמר שפר פרש.

<יהושע: דווקא רציתי שהוא ישמע את זה.

<יהושע: אני חושב שעברת עכשיו חוויה.

<יהושע: כך נראה לי וכך הסתכלתי, התבוננתי בך, עברת חוויה מסוימת עכשיו בתוך החוויה האולימפית שלנו.

<יהושע: כאחד שיושב כאן כבר הרבה שנים וגם משכורות עתק מהוועד האולימפי - - -

<קריאה: זה עדיין אפס?

<יהושע: זה את אמרת.

<יהושע: אני קונה את מה שאת אמרת.

<יהושע: והיה אחד מאלה שדחקו לנושא הזה של החוויה האולימפית ונסע גם לראות בלוזן את המוזיאון, על חשבוני, ולא על חשבון הוועד האולימפי, לראות את המוזיאון שם, המוזיאון האולימפי העולמי, שהוא נמצא באירופה, וכשאני ישבתי במועצה להסדר הימורים, כחבר במועצה להסדר הימורים, לא פחות ולא יותר מתוך החבורה של עשרה כולל יושב ראש המועצה להסדר הימורים, הם החליטו בצורה חד משמעית קטגורית שהדבר הזה איננו קשור לספורט.

<יהושע: זה לא ספורט, לכן אין מקום לממן או לעזור במימון של החוויה האולימפית.

<יהושע: החוויה האולימפית, מי שראה, ונדמה לי שכמעט כל מי שראה את הדברים האלה, זה מדבר בפני עצמו.

<יהושע: אנחנו לא מסוגלים להחזיק את זה.

<יהושע: עוד שנה, עוד שנתיים, עוד שלוש, עוד ארבע, כשהכסף ייזל אני צריך לסגור את הסיפור הזה וזה חבל.

<יהושע: היות שהמועצה להסדר ההימורים מכירה בכל מיני דברים אחרים, בתוך המערכות שלהן, שזה כן ספורט - - -

<אריה זייף: ברידג'.

<יהושע: דוק, שש בש, דמקה, כל מיני דברים מהסוג הזה, אז לשם הם מזרימים כספים כמעט ללא שום פרופורציות למה שאתה ראית כאן ולמה שאנחנו חווים כאן כל פעם שאנחנו נכנסים מחדש.

<יהושע: אני בין אלה שגם מזילים דמעה כשאני נכנס לשם.

<יהושע: אני חושב שיש מקום חשוב שהמדינה, אם לא המועצה להסדר ההימורים, אם כי היום זה כבר כמעט מולאם, המועצה להסדר ההימורים מולאמת לטובת - - - רציתי לשמוע אותו, מה שאומר מר שפר, לתת כתף לנושא הזה של החזקת המוזיאון הזה, או החוויה האולימפית, כפי שאנחנו קוראים לה, מפני שלדעתי היום זה אחד מהדברים החשובים ביותר לחינוך הנוער ולחינוך כלל אנשי ישראל שיבואו לבקר במקום הזה.

<יהושע: זה נותן המון, אותה שעה שאנחנו נמצאים שם.

<יהושע: תודה.

עמרם מצנע: אתה אומר שהמועצה, במתכונת הקודמת שלה, אני מניח, לא?

<יהושע: המועצה ממשיכה באותה מתכונת, עם שמונה איש, זה משהו אחר.

<יהושע: על זה דובר, חבל לחזור על זה.

עמרם מצנע: לא, ברור, מתי היא קיבלה את ההחלטה הזו?

<יהושע: לפני כשנתיים, נדמה לי.

עמרם מצנע: כשהיא עוד הייתה מלאה.

<אריה זייף: היה פה גם אלמנט אישי, כי היוזם של המוזיאון הזה היה צביקה ורשביאק, שזה סדין אדום.

<אריה זייף: בסדר, זו היסטוריה.

עמרם מצנע: אבל המועצה מורכבת - - -

<יגאל כרמי: כשאני הגעתי לתפקיד נפגשתי עם צחי, יושב ראש ה - - -

עמרם מצנע: לא, אבל המועצה לפני שנתיים זו מועצה שהייתה ייצוגית.

<יגאל כרמי: עדיין, היה רוב - - - בסדר.

<יהושע: דאגו לכך שהרוב יהיה רוב שיגיד הן לבעל הדעה שם, ובעל הדעה הפך להיות ועכשיו עוד יותר לבעל המאה.

<יגאל כרמי: אבל, יהושע, שלא נטעה פה, הוועד האולימפי זוכה בתמיכה, אגב, מאוד קטנה, של הטוטו.

<יגאל כרמי: התמיכה הזו נקבעה על ידי ועדת קמא.

<יגאל כרמי: הקריטריון נקבע - - -

עמרם מצנע: חצי מהתקציב שלכם.

<יגאל כרמי: כן, אבל זה רק 8 מיליון שקל בשנה, זה לא הרבה.

<אריה זייף: שזה כמו לפני עשר שנים.

<יגאל כרמי: מתוך ה-8 כ-2 הולכים לספורטאים שדיברנו אז בעצם נשאר 6.

<יגאל כרמי: אומר צחי פישבן, בתוך ה-6 הזה אתה לא נותן אגורה אחת, 'אם אני מוצא שהחוויה ממומנת בתוך ה-6, אני מוריד את זה'.

<יגאל כרמי: כשאני נכנסתי לתפקידי פגשתי אותו, אז הוא נתן לי גרייס, את שנת 2013.

<יגאל כרמי: נכנסתי במרץ, אז הוא אמר 'שמע, אוקיי, אתה חדש, לך תתארגן על מקורות אחרים, כי אנחנו בטוטו, יש לנו ברמה העקרונית', והוא דיבר על זה בהתלהבות הזאת, כאילו שזה הדבר הכי רע שיש בכדור הארץ - - -

עמרם מצנע: לא, אבל הייתה החלטה של המועצה.

<יגאל כרמי: כן, שהוא העביר אותה.

עמרם מצנע: כמה זמן הוא שם?

<יגאל כרמי: הוא שם, הוא שם.

<יגאל כרמי: הוא העביר אותה.

<יגאל כרמי: זה משהו כזה, כמו שאריה - - - כנראה הסיבות, כל כך הרבה אמוציות בדבר כזה, להיות נגד דבר כזה, בטענה שזה איננו ספורט, מה, ספורט זה רק מי שרץ?

עמרם מצנע: כן.

<יגאל כרמי: אוקיי, זו החוויה.

<יגאל כרמי: אז תראו שהדברים האלה שזורים.

<יגאל כרמי: מצד אחד אנחנו רואים חוויה כזו, באמת חוויה, ומצד שני כשחוזרים ליום יום החיים הם קשים.

יואל רזבוזוב: השאלה הפרקטית, כמו שאמרתי, החוויה, אם היא עובדת פול טיים, היא עדיין תהיה מפסידה, זה מה שהבנתי.

<אפרים זינגר: תן לי שני משפטים.

<אפרים זינגר: התקציב התפעולי של החוויה מאוזן, מה שיושב לנו על הגב זה הארנונות המטורפות שעיריית תל אביב החליטה - - -

יואל רזבוזוב: והם לוקחים לכם כמו עמותה?

יואל רזבוזוב: הם נותנים לכם את ההנחה?

<יגאל כרמי: כן, עשינו את כל ההנחות שיש להם.

<אפרים זינגר: זה סכומים גדולים.

<אפרים זינגר: זה אחת.

<אפרים זינגר: שתיים, החלטה שלנו, של הנהלת החוויה, כדי לעודד קבוצות נוער, חיילים, ספורטאים, להגיע, התשלום הוא לא ריאלי.

<אפרים זינגר: התשלום הוא בין 10 ל-15 שקלים.

<אפרים זינגר: כשבאים, זה 45 או 49 שקלים, שזה התמחור הריאלי.

<אפרים זינגר: אנחנו רוצים לעודד, כי יש לנו איזה שהיא משימה.

<אפרים זינגר: זה כמו כשהקימו את מוזיאון חיל האוויר ומי שלא תוקף את משרד הביטחון ואת חיל האוויר, שהוא מונע אוכל מפי טייסיו וצוותי הקרקע, כי זה חלק מתהליך הכשרת הטייסים, המוזיאון.

<אפרים זינגר: או מוזיאון המדע בחיפה, אתה מכיר את זה.

<אפרים זינגר: האיש לא תוקף את הטכניון, שזה נגזל חלילה מסגל ההוראה של הטכניון או מהסטודנטים.

<אפרים זינגר: זה חלק מתהליך ההכשרה.

<אפרים זינגר: כל מה שאנחנו אומרים, אין מוזיאון ספורט לישראל, הגיע הזמן שמדינת ישראל תעשה את זה, אבל עד שהיא תעשה את זה, זה היחיד.

<אפרים זינגר: אז תנו יד.

<אפרים זינגר: זה כל מה שאנחנו אומרים, אין פה דיוקנאות של יושבי ראש הוועד האולימפי לשעבר, זה נטו ספורט.

יואל רזבוזוב: אבל הייתה פה פשלה בתכנון, כבר כשחשבו על זה - - -

<אפרים זינגר: לא הייתה פשלה בשום דבר.

יואל רזבוזוב: תשמע, אם ההפסד הוא של מיליון שקל גם כשהוא עובד פול טיים, יש פה פשלה.

<אפרים זינגר: אז אני מסביר לך, אין פה.

<אפרים זינגר: אתה היום תומך במוזיאונים, אתה היום תומך בפרויקטים, תן לי סיבה אחת למה אתה, כאיש ספורט, לא תומך במקום הזה.

יואל רזבוזוב: קודם כל אני עוד לא לא-תומך, אני הייתי עכשיו פעם ראשונה ומאוד התרשמתי ואני מתכוון למצוא את הדרך לתמוך.

יואל רזבוזוב: אנחנו צריכים לחשוב ביחד.

יואל רזבוזוב: אבל אתה יודע, גם אנשים טעו ועכשיו צריך בשביל זה - - -

<אריה זייף: גם מוזיאון בגין ומוזיאון הפלמ"ח לא נושאים את עצמם כלכלית.

<אפרים זינגר: יואל, לצורך העניין אנשים טעו, מה האלטרנטיבה?

<אפרים זינגר: לסגור את זה?

יואל רזבוזוב: לסגור לא, אולי העתקת מקום, לא יודע.

יואל רזבוזוב: צריך לחשוב.

<יגאל כרמי: הבקשה שלנו היא מאוד צנועה, אנחנו לא מבקשים כסף, מבקשים שבכסף שבכל מקרה מגיע הנה אנחנו נקצה את הכסף לטובת המוזיאון ובא לציון גואל.

<יגאל כרמי: לא ביקשנו תוספת, רק ביקשנו שלא יגידו לנו מה לעשות, אל תצבעו לנו את כל הכסף, זה הרעיון.

עמרם מצנע: בתקציב שאתם מקבלים מהמדינה - - -

<יגאל כרמי: מהמדינה אנחנו לא מקבלים תקציב.

עמרם מצנע: מהטוטו.

<יגאל כרמי: מהטוטו.

<יגאל כרמי: כן, אתה צודק, זה אותו דבר.

עמרם מצנע: אתם גם מציגים למי שנותן לכם את הכסף, מה אתם עושים איתו?

<יגאל כרמי: איזה שאלה, ודאי, דוחות כותבים מהבוקר עד הערב.

<יגאל כרמי: אין בעיה, הגוף הזה מבוקר, מפוקח, אין ועדה, כל הוועדות שזיגי עבר פה ב - - -

<אפרים זינגר: החל ממשרד מבקר המדינה, רשם ההקדשים, ההקדשות המוקדשות, אין משרד רואי חשבון במדינת ישראל שלא עשה פה סיבוב, ויצאנו בגדול - - -

עמרם מצנע: אני לא מדבר על העניין הטכני, אלא באמת מה עושים עם הכסף.

<יגאל כרמי: אין בעיה.

<יהושע: הכול גלוי, הכול פתוח.

<יגאל כרמי: זה לא איזה, זה לא תקציב של עיריית חיפה.

<אפרים זינגר: יש לנו את הגדרת הסמכויות ובתוקף זה אנחנו פועלים.

עמרם מצנע: כי בסוף אני מניח שרוב הכסף אמור ללכת לעידוד הספורט ההישגי.

<יגאל כרמי: לספורט, ודאי.

<יהושע: זה הרוב, אבל זה ספורט גם, זה צריך להיכנס לראש שזה ספורט.

עמרם מצנע: אבל היחידה לספורט הישגי, היא מתוקצבת מגופים נוספים?

<יגאל כרמי: אנחנו חצי חצי נגיד.

<יגאל כרמי: חצי אנחנו והמדינה, מינהל הספורט.

עמרם מצנע: מינהל הספורט, לא הטוטו?

<יגאל כרמי: כן, ממש המדינה.

עמרם מצנע: זו יחידה שלכם?

<יגאל כרמי: כן, יחידה מקצועית נטו, יושבת בווינגייט.

<אריה זייף: סמך.

עמרם מצנע: סמך ממשלתית או שלכם?

<יגאל כרמי: לא יודע מה זה הביטוי סמך.

עמרם מצנע: הוא יודע מה זה סמך.

<יגאל כרמי: סמך זה של הממשלה.

עמרם מצנע: זה לא סמך.

<יגאל כרמי: אנחנו משלמים אותם.

<יגאל כרמי: משרד הספורט בעיקר עוזר בתשתיות בווינגייט, את הכסף שלו הוא צובע בדברים שהוא נותן בווינגייט, משרדים, מרפאות, כל הדברים שיש שם - - -

<אריה זייף: אולמות וזה.

עמרם מצנע: המרפאה היא חלק מיחידת הספורט ההישגי?

<יגאל כרמי: לא, המרפאה היא של וינגייט, אנחנו מממנים אותה בנפרד.

עמרם מצנע: יש לה הכנסות, לא?

יואל רזבוזוב: לא, זה גוף גירעוני.

<יגאל כרמי: לא.

<יגאל כרמי: זה הרבה כסף.

עמרם מצנע: אין להם הכנסות?

<יגאל כרמי: לא.

עמרם מצנע: הם לא משרתים גם גופי ספורט - - - ?

<אפרים זינגר: אלה שני דברים שונים.

<אפרים זינגר: יש את המכון לרפואה ומחקר בווינגייט.

<אפרים זינגר: זה הסיפור הגדול, הוא נותן שירותים.

<אפרים זינגר: בתוך זה אנחנו הקמנו לפני מספר שנים את המרפאה האולימפית, כלומר צוות מיועד עוסק אך ורק - - -

עמרם מצנע: משרת רק את הספורטאים, את אותם 300 ש - - -

<יגאל כרמי: המעטפת הרפואית שאנחנו מוציאים בשנה היא כמיליון שקל, בערך?

<אפרים זינגר: בסך הכול, 2.5 מיליון שקל.

עמרם מצנע: של מה?

<יגאל כרמי: של כל המעטפת הרפואית, מה שראית, המרפאה הקטנה - - -

עמרם מצנע: מתוך ה-16?

<יגאל כרמי: כן.

<יגאל כרמי: רוב הכסף שלנו הולך בסוף לספורט.

<יגאל כרמי: הרעיון של הוועד האולימפי היה, ופה אני חושב שקודמיי צדקו, זה שהם אמרו שיש המון דברים שהמדינה עושה והאיגודים עושים ויש דברים רוחביים שאנשים מזניחים, אחד מהם היה המעטפת הרפואית.

<יגאל כרמי: איכשהו תפסנו את הדבר הזה ואנחנו היום הכתובת, אנחנו עוסקים בעניין הזה.

<אריה זייף: גם מעל מיליון שקל אנחנו נותנים למלגות.

<אריה זייף: כל ספורטאי שהוא בקטגוריה האולימפית, יש דרגות, למשל ג'רבי, או שטילוב, מקבלים 5,000 שקל בחודש ועכשיו יקבלו 8, אנחנו מעלים להם.

<אריה זייף: אז זה מיליון ומשהו שקל שלנו, שותפים בזה מינהל הספורט ואחרים, כי בסך הכול ההוצאה היא 3 מיליון.

<אריה זייף: אנחנו נותנים מלגות לספורטאים המצטיינים.

<אריה זייף: זאת אומרת אם מישהו לוקח מדליית זהב או כסף באליפות אירופה, הוא מקבל פה צ'ק.

<אריה זייף: יש כאלה שקיבלו הרבה כסף השנה.

עמרם מצנע: הספורט האולימפי מתוקצב על ידי המדינה במסלולים נוספים או רק דרככם?

<אפרים זינגר: לא, הוא לא מתוקצב דרכנו.

<אפרים זינגר: הסיוע בהכנות האולימפיות מתוקצב במשרד הספורט, ומגיע להם שאפו, הם הגדילו באמת את הסכומים, שלא היו מעולם.

<אפרים זינגר: הכספים האלה עוברים ישירות לאיגודי הספורט, אם זה לג'ודו, אתלטיקה וכדומה.

עמרם מצנע: פר שם של - - -?

<יגאל כרמי: על פי קריטריונים.

<אפרים זינגר: תכניות עבודה מקצועיות, שמי שמאשר אותם זו היחידה לספורט הישגי.

עמרם מצנע: אל מול איגוד שיש לו - - -

<יגאל כרמי: איגוד הג'ודו מגיש תכנית לחבר'ה שלנו, המינהל מקצועית מאשר, המדינה מממנת את זה.

<יגאל כרמי: אגב, זה פור דה רקורד, עוד פעם, במחזור האחרון בלונדון לא היה חסר כסף מבחינת ההכנות.

עמרם מצנע: לא היה חסר.

<יגאל כרמי: לא היה חסר.

<יגאל כרמי: אני חושב שפעם ראשונה שצריך להגיד שהמדינה - - - כן, באמת, בעניין הזה הייתה התקדמות מדהימה והקטע הזה מכוסה היטב, בדרכים השונות, כמו שתיארנו פה, אבל בסיכומו של דבר הקטע הזה מאוד - - -

עמרם מצנע: כלל ההוצאות של משלחת כזו, שכוללת את כל מרכיביה, המגורים, הטיסות, הכול, ממומן על ידי מי?

<אפרים זינגר: עלות משלחת למשחקי קיץ אולימפיים, סדר גודל של קרוב ל-2 מיליון שקל, עם כל מה שקורה מסביב, וזה מתחלק לשלושה מרכיבים.

<אפרים זינגר: יש מרכיב אחד שהוועד האולימפי הבינלאומי מסייע, יש מרכיב שני, שאותו אנחנו לוקחים על עצמנו, חלקו מהתקציב השוטף וחלקו מהליכה לסקטור הפרטי וגיוס תרומות, חסויות וכדומה.

<אפרים זינגר: החלק השלישי, שהוא לא בדיוק בתוך ההוצאות שאמרתי, אבל הוא מרכיב מאוד משמעותי, זה עלויות הביטחון.

<אפרים זינגר: עלויות הביטחון הן כבדות מאוד, הן לאורך מספר שנים ובזה נושאת מדינת ישראל כהמשך ממינכן.

<אפרים זינגר: הבעיה של איגודי הספורט האחרים, אני גולש לשנייה, אומרת, זה שמדינת ישראל החליטה לאבטח את המשחקים האולימפיים זה מצוין, אבל לנו כאיגודי הספורט, ויואל מכיר את זה מהניסיון שלו, כל משלחת רשמית של ענף ספורט שיוצאת לתחרות, היא צריכה לשאת על כתפיה את עלויות הביטחון.

<אפרים זינגר: אז אנא, תייצרו פול לכיסוי עלויות הביטחון של כל מי שמייצג את ישראל בתחרויות בינלאומיות.

<אפרים זינגר: לא קבוצות וכאלה, אבל יש מספר, אומדן של רוב המשחקים האולימפיים, תכסו את זה.

יואל רזבוזוב: שם צריך לעשות סדר, יש שם בלגן גדול.

יואל רזבוזוב: אתה יומיים באליפות עולם ואז אתה ממשיך למחנה אימון 200 מטר ממול, שם אתה כבר לא מאובטח, כאילו הסכנה היא פחות.

יואל רזבוזוב: ופה אתה מאובטח ויש לך שם הרבה - - - זה ברדק, צריך לעשות סדר.

<אריה זייף: היה עכשיו עם קטאר, שהם לא נתנו לביטחון להיכנס, ואז היו צריכים לא להופיע כנבחרת ישראל, אלא כאיגוד ה - - -

<אפרים זינגר: לא, הם הופיעו כנבחרת ישראל.

עמרם מצנע: תראו, בהחלט מרשים.

עמרם מצנע: לי זה גם מעניין, כי אני לא מכיר את המערכות האלה ואני תמיד מתעניין איך זה עובד בכלל.

עמרם מצנע: מי כפוף למי ומה האחריות ומה הסמכות.

עמרם מצנע: אני בא פשוט מבתי ספר שבהם יש סדר וארגון ודרך הסדר והארגון אתה גם מבין מי אחראי, מי בעל סמכות ואיזה מטרות כל אחד מייצג.

עמרם מצנע: נראה, אנחנו נחשוב.

עמרם מצנע: יואל, אתה תעזור לי בזה, נחשוב מה התחומים שאנחנו באמת כוועדת כנסת יכולים לעזור ולהיות מעורבים.

עמרם מצנע: מה שבטוח, למרות שזה עכשיו בבג"צ, אז זה קצת בעייתי, זה לראות איך באמת חוק שקיבל תוקף לפני שנה מיושם.

עמרם מצנע: זה ממש תפקידנו.

יואל רזבוזוב: אתה מדבר על המועצה הלאומית?

עמרם מצנע: כן.

יואל רזבוזוב: לא, זה נכנס, עוד חודש הם כבר מתכנסים.

<יהושע: ושמענו אל אותו אוקטובר מפורסם, מקווה שלא יבוא עוד אוקטובר אחד.

עמרם מצנע: כן, לא אמרו רק איזה שנה.

עמרם מצנע: נראה מה ניתן לעשות.

עמרם מצנע: מה שבטוח, שאנחנו באמת נייחד את אחת הישיבות, רק נראה מתי נכון לעשות את זה מבחינת ההכנות בדברים האחרים, כך שהיא תהיה גם אפקטיבית ויהיו בה גם איזה שהם סיכומים ולא רק ישיבה כדי להוציא קיטור ולדבר.

עמרם מצנע: אז נראה, נמצא בדיוק את הדברים הנכונים ועוד פעם, באמת תודה רבה.

עמרם מצנע: נדמה לי שאתם בין הראשונים שהזמנתם אותנו מיד עם תחילת כהונתה של הכנסת ואני שמח שהצלחנו לממש את זה.

עמרם מצנע: אז תודה רבה והכתובת שלנו ידועה, אם יש דברים ביום יום אנחנו נשמח לעזור.

<יגאל כרמי: תודה רבה שבאמת התפניתם ובאתם הנה, תודה לחברים.

<יגאל כרמי: היה נעים מאוד.

<(הישיבה נפסקה בשעה 10: (סיור במוזיאון התפוצות)

<דן תדמור: ברוכים הבאים.

<דן תדמור: אני אציג בקצרה את הנוכחים.

<דן תדמור: לשמאלי אירית אדמוני פרלמן, שאחראית על קשרי חוץ אצלנו, גידי זגה שמטפל בקשרי ממשל, אביגיל שעובדת איתו, אסיה היא הדוברת שלנו, מוריה מנהלת שיווק, דליה אבנון בנבנישתי עומדת בראש בית הספר ללימודי העם היהודי, שזו הזרוע החינוכית בבית התפוצות.

<דן תדמור: מיד אני אתאר את מבנה הבית ותבינו איפה זה משתלב.

<דן תדמור: וכאן נמצאת תמר רבין, שעוד מעט תיקח אתכם לסיור בבית התפוצות.

<דן תדמור: בית התפוצות הוא מוסד שעוסק בזהות יהודית.

<דן תדמור: מיד טליה תפרט קצת יותר לגבי מה אנחנו מתכוונים כשאנחנו אומרים זהות יהודית.

<דן תדמור: בשלב הזה רק אומר שהתפיסה שלנו של זהות יהודית היא תפיסה פלורליסטית ואינקלוסיבית, אנחנו מזה כמה שנים פועלים תחת דגל העמיות היהודית.

<דן תדמור: עמיות מלשון עם.

<דן תדמור: באנגלית זה יותר ברור, באנגלית זה Jewish peoplehood.

<דן תדמור: לא נפתח עכשיו את הדיון אבל זאת עוד תשובה, או עוד זן של תשובה למה הוא העם היהודי, האם זו דת, האם זה לאום, האם זה גזע, האם זאת משפחה.

<דן תדמור: בתפיסה שלנו העם היהודי הוא עם, הוא משפחה מורחבת, ואנחנו מתרחקים מהגדרות, בוודאי גזעניות, ואנחנו מתרחקים ומספקים עוד תשובה, שהיא לאו דווקא התשובה הדתית למה היא זהות יהודית.

<דן תדמור: בית התפוצות עוסק בזהות יהודית בשלושה רבדים, או מכלולים.

<דן תדמור: מכלול אחד הוא המכלול המוזיאלי ועל כן מיד תצאו לסיור בתצוגת הקבע של בית התפוצות, שמשתרעת על פני 4,200 מטר ומספרת את סיפורו של העם היהודי.

<דן תדמור: גם תראו שלוש תערוכות מתחלפות, שכשמן כן הן, הן מתחלפות מעת לעת, פעם בחצי שנה או פעם בשנה.

<דן תדמור: זה רובד אחד או מכלול אחד.

<דן תדמור: המכלול השני הוא המכלול החינוכי, מכיוון שאתם ועדת חינוך, אז בעניין הזה דווקא נרחיב היום ואת זה אני אותיר לדליה לעשות.

<דן תדמור: המכלול השלישי הוא המכלול המחקרי.

<דן תדמור: בבית התפוצות ישנם חמישה מאגרי מידע נרחבים, עליהם אנחנו שוקדים כבר למעלה משלושה עשורים.

<דן תדמור: מאגר המידע המפורסם ביותר הוא המאגר הגנאלוגי, שזה שם אחר לעצי משפחה.

<דן תדמור: מזה 35 שנה, בית התפוצות נפתח בשנת 1978, כולם יודעים שאפשר לבוא לבית התפוצות כדי להתחקות אחר שורשינו ולהזין עץ משפחה או להתחקות אחר עץ משפחה שמישהו אחר הזין, אבל יש לנו לפחות ארבעה מאגרי מידע נוספים, תלוי איך סופרים.

<דן תדמור: יש מאגר של מוזיקה יהודית, יש מאגר של visuals, גם סטילס וגם פילם, מאגר על קהילות יהודיות, קיימות וכאלה שכבר אינן קיימות ומאגר של שמות משפחה, שנבדל מעצי משפחה, בכך שבשמות משפחה אתה מספר על השם, מה המשמעות המילולית, אם יש, מאין בדרך כלל באים אנשים שנושאים את השם הזה וכן הלאה.

<דן תדמור: זה לא עץ משפחה ספציפי.

<דן תדמור: כל המאגרים הללו הם נרחבים מאוד, הם כבר עברו דיגיטציה, הם סובלים ממגרעת אחת והיא שצריך לעלות לרגל לבית התפוצות כדי לקבל נגישות למאגרים.

עמרם מצנע: זאת אומרת הם לא מופיעים באינטרנט הפתוח.

<דן תדמור: נכון, אבל זה עומד להשתנות, ומכאן באמת אני עובר לעתיד, לתכניות הפיתוח שלנו.

<דן תדמור: כל אחד משלושת המכלולים שתיארתי, מזה כמה שנים עובר תהליך פיתוח מואץ.

<דן תדמור: אומר במאמר מוסגר, בית התפוצות ידע ימים נפלאים עם פתיחתו לפני 35 שנה, ידע ימים רעים לפני כ-10 שנים, הוא הגיע ממש אל עברי פי פחת, הוא כמעט ונסגר, לשמחתנו נטלו אז כמה אנשים נמרצים יוזמה בראשותו של אריאל שרון, שהיה אז ראש ממשלה, נתן שרנסקי היה מאוד פעיל, שלמה להט, שהיה אז יושב ראש בית התפוצות, גם תפס יוזמה.

<דן תדמור: הם עשו שני דברים, אחד, הם העבירו חוק, חוק בית התפוצות וקיומו של בית התפוצות מובטח היום מכוח חוק.

<דן תדמור: החוק גם נתן לנו תקנה במשרד התרבות והבטיח לנו סיוע מסוים של המדינה בתקציב השוטף שלנו וגם בפיתוח.

<דן תדמור: הדבר השני שקרה, זה שמזה שמונה שנים בית התפוצות נהנה מתמיכה קבועה ויציבה של משפחת נבזלין.

<דן תדמור: יושבת הראש של בית התפוצות היא אירינה קוגן, בת למשפחה רוסית ציונית,

<דן תדמור: שהייתה פעילה מאוד בעניינים יהודיים ברוסיה, הם עלו לארץ ב-2003 ומהר מאוד נהיו מעורבים מאוד בבית התפוצות.

<דן תדמור: ללא שני הדברים האלה, אחד חוק ותקציב מהמדינה ושתיים, סיוע פילנתרופי, לא היינו מגיעים למקום שבו אנחנו נמצאים היום, שזה איזון תקציבי.

<יהודית גידלי: מה התקציב של המדינה?

<דן תדמור: התקציב השוטף הוא כ-28 מיליון שקל.

<דן תדמור: בנפרד ממנו ובחיים אחרים יש לנו תקציב פיתוח.

<יהודית גידלי: ומה מהמדינה מתוך זה?

<דן תדמור: 7 מיליון שקל לשוטף ו-64 מיליון שקל לפיתוח, מאטצ'ינג.

<דן תדמור: לא כסף, אלא כסף שצריכים להעמיד כנגדו כסף.

<דן תדמור: תהליך הפיתוח, כאמור, נוגע בכל שלושת המכלולים.

<דן תדמור: שוב, על בית הספר טליה תרחיב, לגבי המוזיאון, אתם עומדים לעשות סיור בתצוגת קבע מרשימה מאוד.

<דן תדמור: היא מרשימה במיוחד לאור העובדה שבעצם לא נגעו בה מאז שנת 78' ועל כן היא מיושנת מאוד מבחינה פיזית, היא עייפה מבחינה פיזית, מיושנת מאוד מבחינה טכנולוגית, זה מאוד בולט לעין, ומבחינה נרטיבית, העובדה שהיא עדיין מחזיקה ועדיין מספקת לבאינו וגם לכם חוויה ממשית, אבל גם הנרטיב, הגם שסיפורו של העם היהודי לא השתנה ב-35 שנה האחרונות, הדרך שבה אנחנו נספר אותו היום היא קצת שונה מכפי שזה סופר בשנת 78', כהשתקפות של השיח שרווח בישראל של שנות ה-50 וה-60.

<דן תדמור: הרוח החיה מאחורי הקמתו של בית התפוצות היה אבא קובנר, לדבר הזה יש הרבה משמעות לגבי הנרטיב ששורה היום על תצוגת הקבע.

<דן תדמור: אנחנו סוף סוף עושים מחדש את תצוגת הקבע.

<דן תדמור: צוותים נרחבים של יועצים אקדמיים ואוצרים - - -

עמרם מצנע: משנים את הנרטיב או רק את הטכנולוגיה הוויזואלית?

<דן תדמור: משנים כמובן את הטכנולוגיה, לא משנים את הנרטיב בכך שהמוזיאון החדש יהיה מוזיאון העם היהודי, כפי שהוא היום, קצת משנים את הסדר של הדברים.

<דן תדמור: כפי שאתם תראו, אני לא יודע מתי, רובנו ביקרנו מתי שהוא בבית התפוצות, אני לא יודע מי ביקר פה לאחרונה, אתם תראו שהתצוגה הנוכחית מחולקת תמטית לשבעה שערים, שער המשפחה, שער האמונה והשער האחרון הוא שער השיבה, אז אנחנו נסדר את זה קצת אחרת.

<דן תדמור: מבחינה רעיונית יהיו מספר שינויים.

<דן תדמור: אם אתם רוצים שניכנס לזה, אם זה מעניין ניכנס לזה.

עמרם מצנע: כן, בהחלט.

<דן תדמור: אחד, אנחנו נתאר את הנרטיב לפיו ההיסטוריה היהודית הגיעה אל השער האחרון שלה, אל השיבה, התפיסה הבן גוריוניסטית שאומרת אין ציונות זולת ציונות מגשימה, את מדינת ישראל הקמנו ועל כן זו רק שאלה של לסגור כמה קצוות, עד שכל העם היהודי יתקבץ כאן, אנחנו יודעים שזה לא קרה כך.

<דן תדמור: תהא דעתנו אשר תהא, עובדתית סטטיסטית דמוגרפית זה לא קרה כך, יש לנו 14 מיליון יהודים ברחבי העולם, פחות ממחציתם בישראל, בחלק מהמקומות לא נראה בעתיד הנראה לעין שהקהילה תקום כפי שהיא ותעלה.

<דן תדמור: אני בעיקר מתייחס לצפון אמריקה ששם, תלוי איך סופרים, יש בין 5 ל-6 מיליון יהודים.

<דן תדמור: אז זה שינוי אחד, ואנחנו צריכים לספר את הסיפור כפי שהוא באמת התרחש.

<דן תדמור: הנושא השני הוא הנושא העדתי.

<דן תדמור: בית התפוצות בסיבוב הנוכחי ייתן יותר דגש לאיזון.

<דן תדמור: אנחנו מוגדרים כבית לקהילות ישראל, ואנחנו צריכים לוודא שאנחנו - - - שוב, זה לא שאין ביטוי לכלל קהילות ישראל בבית התפוצות כיום, אבל בנושא הזה ישראל עברה כברת דרך ב-35 השנה האחרונות וגם בית התפוצות עבר כברת דרך והנושא הזה יקבל דגש מיוחד.

<דן תדמור: נושא נוסף הוא נושא מגדר.

<דן תדמור: חייבים לומר שההיסטוריה, לא רק של העם היהודי, אלא ההיסטוריה בכלל, היא היסטוריה שנעשתה על ידי גברים רובה ככולה, ונכתבה על ידי גברים, עוד יותר, ולכן במובן הזה ליצור איזון זה - - -

עמרם מצנע: לשנות את ההיסטוריה.

<דן תדמור: בדיוק, זה לשנות את ההיסטוריה.

<דן תדמור: יחד עם זה, אפשר, אם מודעים לזה, לתת יתר תשומת לב ודגש על הדברים החשובים מאוד שכן נעשו על ידי נשים בכלל, ונשים יהודיות בפרט, ואנחנו בהחלט נשתדל לעשות את זה בסיבוב הנוכחי.

<דן תדמור: זה בא לידי ביטוי בדברים קטנים, כמו למשל שתראו למעלה תמונת בר מצווה, אתם לא תראו תמונת בת מצווה, אז בסיבוב הנוכחי יהיה גם בת מצווה, וזה גם יעבור בזה שאנחנו בהחלט נעלה על נס את תרומתן של נשים, החל מדבורה ועבור בזוכות פרס נובל יהודיות.

<דן תדמור: ולשמחתנו יש.

<דן תדמור: והנושא אולי הכי חשוב שבו אנחנו נשנה במעט את הדגש, כפי שאתם תראו כשתסיירו בתצוגת הקבע, תצוגת הקבע הנוכחית שמה דגש רב מאוד על העם היהודי כעם שנרדף ושרד.

<דן תדמור: שוב, אני חושב שזו תוצאה של מי שעבד אז בבית התפוצות בזמנים ההם.

<דן תדמור: אנחנו הפעם נשים יותר את הדגש על העובדה שברוב שנות ההיסטוריה העם היהודי שגשג והעם היהודי השיג והצליח והשפיע.

<דן תדמור: אנחנו לא נתעלם, חלילה, מהעובדות ההיסטוריות הנוראות שתמיד היו כרוכות בהיסטוריה שלנו, אבל כמוסד שרוצה לנטוע ולטפח תחושת שייכות לעם היהודי, אנחנו חושבים שהדרך הנכונה לעשות את זה היא על ידי הפניית זרקור לדברים הנפלאים שהעם הזה עשה מקדמת דנא ועד היום.

<דן תדמור: אני לא אכנס עכשיו לכל מבנה הקומה, כי הזמן הקצר, אבל במוזיאון החדש הקומה הראשונה שאליה נכנסים תהיה דווקא הקומה של העידן המודרני, של ה-150-200 שנים האחרונות.

<דן תדמור: קודם כל אתה תפגוש את זוכי פרס נובל, את הסופרים, את האמנים, את הקולנוענים, קומיקאים, מדענים וכדומה, ואחרי שאתה תבין היטב חלק ממה אתה, אז אתה תרד לקומת הביניים שמתחילה את הנרטיב ההיסטורי, איך הגענו לכאן.

<דן תדמור: שאלת, קיבלת תשובה אולי קצת יותר מקיפה משרצית, אבל בזה אנחנו עוסקים כל הזמן.

<דן תדמור: זה הפרויקט.

עמרם מצנע: יש מקום לקהילות היהודיות העכשוויות?

<דן תדמור: בוודאי.

עמרם מצנע: של העשורים האחרונים.

<דן תדמור: כן, בוודאי.

<דן תדמור: אז באמת בקומה הראשונה שייכנסו אליה, אז כמובן מכיוון שאנחנו עוסקים בפרזנט אז אתה תפגוש אנשים מהיום באמת, אתה תפגוש היום את עדה יונת ואת ג'רי סיינפלד, ואתה תפגוש גם את האחים אלכווייתי שהיו המוזיקאים המובילים בעירק לפני שהם עלו ארצה וכמעט ונשכחו עד שהציל אותם אחיינם דודו טסה מתהומות הנשייה.

<דן תדמור: זה המקום שתפגוש את הדברים האלה, וגם בנרטיב ההיסטורי, בקומה השנייה, התמה שתעבור לאורך כל הקומה, זה שבתולדות העם היהודי תמיד היו שני מרכזים, בהתחלה היה מרכז אחד, אבל מרגע שגורשנו היה ארץ ישראל ובבל, ואחרי זה ספרד ואשכנז, האימפריה העות'מאנית ופולין ליטא, ובימינו שני המוקדים זה ישראל וארצות הברית, אבל הפיזור הוא פיזור ענק.

<דן תדמור: בעצם העם היהודי, שלא בטובתו, המציא את הגלובליזציה.

<דן תדמור: המציאו לנו את הגלובליזציה בלי לשאול אותנו.

<דן תדמור: אז זה המקום שאתה תפגוש את הדברים האלה והמגוון יהיה גדול.

<דן תדמור: והשאלה, אני חושב שאני יודע למה אתה חותר, משום שבאמת בתוך משבר הזהות הגדול שקיים בקרב העם היהודי, גם בישראל, חלק מהמשבר בישראל זה שישראלים לא מודעים לעובדה שהם חלק ממכלול כל כך רחב ובהחלט שמנו לעצמנו למטרה - - -

עמרם מצנע: זה לא רק המשבר, זה גם השונות.

עמרם מצנע: אתה, כשאתה יהודי בישראל, זה בעצם הישראליות שבך, כשאתה יהודי בארצות הברית או במקומות אחרים זה יותר היהודי שבך, וזה יוצר את הקונפליקטים האלה שאנחנו פה בעיקר אורתודוקסים וצפון אמריקה זה בעיקר רפורמים ו - - -

<דן תדמור: אתה צודק לחלוטין ולכן למשל משבר נשות הכותל, שהוא ממש קיומי בעיני יהדות ארצות הברית, פה לרוב האוכלוסייה הוא עובר מעל לראש, אנשים לא מודעים לזה שיש רעידת אדמה ביחסי ישראל ויהדות ארצות הברית.

עמרם מצנע: זה הגיור, זה הנישואים, שמביאים עד לפרט ולנושא האישי, המשפחתי, את ה - - -

<דן תדמור: יהודי אמריקאי, הגם שגם הזרם הרפורמי בארצות הברית, רובו עדיין לא מכיר ביהדות על פי הצהרה, עדיין אתה צריך שאמא שלך תהיה יהודייה, זאת אומרת אפילו רוב הרפורמים - - - אבל בפועל, במציאות אתה מתייצב ואומר 'אני יהודי' ומי בכלל שואל אותך ודורש ממך תעודות והוכחות?

<דן תדמור: רק אתמול שמעתי שהליגה נגד השמצה, פעם ראשונה בתולדותיה הוציאה הודעה שלא נגעה בכלל לאנטישמיות, היא הוציאה הודעת תמיכה ברב אמריקאי בשם הרב אבי וייס, שהוא דווקא רב אורתודוקסי, שהרבנות כאן לא מכירה בגיורים שלו.

<דן תדמור: הליגה נגד השמצה, תחשבו לאן הגענו, מוציאה הודעה נגד הרבנות בישראל.

<דן תדמור: מתחילה להיפער תהום ואנשים פה לא מודעים אליה וזאת אחת המשימות שלנו.

<דן תדמור: אנשים צריכים להבין חלק ממה אנחנו.

עמרם מצנע: כי המאבק הוא בעיקר דתי ורוב הציבור הישראלי הוא לא דתי, אז הוא לא מבין את עומק העניין.

<דן תדמור: נכון, אתה צודק, כי באמת הזהות הישראלית שלנו באיזה שהוא מקום מטשטשת את העובדה שהזהות היהודית שלנו במשבר, ובאמת הזהות היהודית שלנו במשבר, גם כאן וגם בארצות הברית.

עמרם מצנע: לכן שאלתי על העכשוויות, עד כמה אתם באמת מציגים פה את הקהילות היהודיות כמו שהן היום, זה לוס אנג'לס, זה ניו יורק, זה מיאמי.

<טליה אבנון בנבנישתי: כל האגף החדש שייבנה זה אגף בתי הכנסת, שהוא בעצם עובר קהילה קהילה, בית כנסת בית כנסת, רעיון רעיון וזרם זרם ונותן לדברים האלה הד מאוד מאוד רציני במוזיאון החדש, דרך עולם הרוח ודרך עולם התרבות ה - - -

<דן תדמור: כן, ולא רק, גם דרך אישים ודרך המגוון הרחב של פעילות שבה יהודים מעורבים באמת בכל הקהילות.

<דן תדמור: זו בהחלט אחת מהמשימות שלנו.

<דן תדמור: אז את המוזיאון אנחנו עושים מחדש.

<דן תדמור: זאת משימה טיטאנית.

<דן תדמור: אני פה שנה, אני לא ידעתי כמה הדבר הזה מורכב וכמה הוא יקר.

<דן תדמור: לעשות מוזיאון זה חתיכת פרויקט, עובדים עליו כבר שלוש שנים והוא ייפתח בשני שלבים.

<דן תדמור: השלב הראשון בעוד שנה וחצי, ביולי 2015, והשלב השני והגדול באמצע 2017.

<דן תדמור: על בית הספר אני אדלג.

<דן תדמור: מבחינת מאגרי המידע, באמת הדבר הראשון שאנחנו עושים כבר השנה, ב-2014, זה סוף סוף מחברים את מאגרי המידע לאינטרנט.

<דן תדמור: קודם כל זה היה צריך להיעשות מזמן.

<דן תדמור: לתפיסתנו מדובר במאגר ששייך לעם היהודי, חובתנו להנגיש אותו לכל אדם בכל מקום.

<דן תדמור: אנחנו כמובן לא נגבה כסף על השירות הזה.

<דן תדמור: להיפך, אנחנו הולכים להוציא כסף כדי סוף סוף לעשות את מה שהוא שליחותנו.

<דן תדמור: שליחותנו זה להנגיש מידע.

<דן תדמור: זה פרויקט לא פשוט, יש לו היבטים של יוזר אינטר פייס והיבטים משפטיים, זכויות יוצרים, מישהו נתן לך צילום לפני 30 שנה, לך תדע אם אתה רשאי עכשיו להעלות אותו לאינטרנט.

<דן תדמור: יש היבטים של צנעת הפרט, מישהו נתן לך עץ משפחה, הוא התכוון שעל העולם - - -?

<דן תדמור: לא יודע, צריך להתייחס לדברים האלה.

<דן תדמור: אבל זה פרויקט שאפשר לעשות אותו, אנחנו לא הגורם הראשון בעולם שלוקח מאגר מידע ומחבר אותו לאינטרנט.

<דן תדמור: יש סוגיות של הבטחת מידע, שהרי אנחנו יודעים שאנשים, או מתוך שעמום או מתוך אנטישמיות, רק מחכים שבית התפוצות יהיה פתוח לאינטרנט כדי להתחיל לחבל, ועל כן אנחנו נצטרך להיות מאוד זהירים בדברים האלה.

<דן תדמור: אבל זה דבר שהוא בהחלט אפשרי, אנחנו ניישם אותו.

<דן תדמור: עד סוף 14' נהיה עם מאגרים מחוברים לאינטרנט כשבכוונתנו משנת 15' להשתמש בזה כתשתית ליצירת אתר זהות יהודית, שלא יהיה מוזיאון און ליין.

<דן תדמור: בלי שום קשר למוזיאון ועל בסיס מאגרי המידע אנחנו רוצים ליצור אתר זהות יהודית נרחב ועשיר שיספק מגוון נקודות כניסה.

<דן תדמור: אחד מחפש מתכון, השנייה מחפשת ניגון, השלישי מחפש תיאולוגיה, אנחנו רוצים לתת לאנשים את כל הרבדים האלה.

<דן תדמור: זה לא פרויקט של יום אחד, זה לא פרויקט של שנה אחת.

עמרם מצנע: רק שלא תהיו כמו העורך דין הזקן והצעיר, צריך להשאיר שיהיה לדורות הבאים מה לעשות ולחדש.

<דן תדמור: תראה, לשמחתנו האינטרנט הוא מדיום שהוא מאוד סלחני כלפי בנייה הדרגתית.

<דן תדמור: זה בסדר, אתה לא צריך לעשות הכול בבת אחת.

עמרם מצנע: כן, בעיקר שאתה גם יכול לתקן כל הזמן.

<דן תדמור: בדיוק, וזה כוכב הצפון שלנו.

<דן תדמור: אנחנו רוצים להיות הכתובת הטבעית באינטרנט.

עמרם מצנע: כמה מילים על החוק .

עמרם מצנע: האמת שלא ראיתי אותו, אבל מה הוא מגדיר שמה?

<דן תדמור: הוא מגדיר אותנו כבית לקהילות ישראל בישראל ובעולם.

<קריאה: ובעולם, זה חוק שרשום על שמה של ענבל גבריאלי.

עמרם מצנע: וואלה?

<דן תדמור: וואלה.

עמרם מצנע: והוא גם קובע את המבנה הארגוני?

<דן תדמור: הוא חוק באורך של שני משפטים.

<דן תדמור: ממש חוק קצרצר, שרק אומר שמדינת ישראל אחראית על הדבר הזה.

<דן תדמור: נגזרת ממנו תקנה.

<דן תדמור: החוק כמובן גם לא אומר מה הסכום שמדינת ישראל - - -

עמרם מצנע: זה חוקים משתדלים לא ל - - -

<יהודית גידלי: חוץ מחוק הקולנוע.

עמרם מצנע: לא, גם שם לא.

עמרם מצנע: חוק הקולנוע מגדיר אחוז מסוים והתיקון אמר 'אנחנו משעים את זה, קחו כסף'.

<דן תדמור: התקנה שלנו בעיקר חוסכת מאיתנו את הצורך לריב באותו כפר עם עוד 74 גופים אחרים.

עמרם מצנע: כן, יש תקנת חוק בית התפוצות.

עמרם מצנע: משרד התרבות.

עמרם מצנע: זאת אומרת אתם לא במסכת אחת עם המוזיאונים האחרים.

<דן תדמור: טכנית אנחנו כפופים למוזיאון.

<דן תדמור: יש חוק מוזיאונים ואנחנו לא בדיוק עונים על כל הקריטריונים.

עמרם מצנע: המבנה הארגוני והניהול הוא עמותה?

<דן תדמור: אנחנו חברה לתועלת הציבור.

<דן תדמור: אותו דבר.

עמרם מצנע: זה אותו דבר בדיוק.

<דן תדמור: הבעלים של בית התפוצות הם מדינת ישראל, הסוכנות היהודית, ההסתדרות הציונית ואוניברסיטת תל אביב, ששולחים גם דירקטורים ל - - -

עמרם מצנע: בחלקים זהים?

<דן תדמור: כן.

<דן תדמור: מבין הגופים הללו, היחיד שתומך בנו כלכלית זה מדינת ישראל, השאר לא נותנים לנו שום דבר.

<דן תדמור: גם אוניברסיטת תל אביב.

<דן תדמור: הבניין הוא שלנו, הוא לא שלהם.

<דן תדמור: אני לא כועס על אף אחד, הם נותנים לנו דירקטורים מצוינים, אבל כסף אף אחד לא נותן לנו.

עמרם מצנע: ברור.

עמרם מצנע: שאלה מתחום אחר, כשאתם מנתחים את המבקרים במוזיאון, כמה זה בני נוער מתחת ל-18?

עמרם מצנע: כלומר במסגרת מערכת החינוך?

עמרם מצנע: כמה אחרים?

עמרם מצנע: כמה זה אנשי חוץ?

עמרם מצנע: זאת אומרת קבוצות, בטח יהודיות בעיקר, כמה זה מקומי וכמה זה באמת לא יהודים, האם זה מתפתח?

<דן תדמור: קודם כל אני אומר שבשפל שלו בית התפוצות הגיע לכמות זעומה של 57,000 מבקרים, זה היה בשנת 2005-6 ומאז אנחנו בטיפוס הדרגתי וב-2012, את הנתונים של 2013 אין לנו סופית, אבל ב-2012 היו 200,000 מבקרים.

<דן תדמור: זאת אומרת אנחנו במספרים מאוד יפים.

<דן תדמור: הקטגוריה האחת הכי גדולה זה תלמידי בית ספר, מגיעים לכאן מעל 30,000 תלמידי בית ספר בשנה, ומיד על זה אנחנו דווקא נדבר, כי שם אנחנו צריכים קצת עזרה .

עמרם מצנע: הבעיה זה לבתי ספר מרוחקים מתל אביב.

<דן תדמור: גם, נכון.

<דן תדמור: חוץ מזה אולי מוריה, שהיא מנהלת השיווק, תיתן את הפירוט של הכמויות, אני רק אומר שני דברים.

<דן תדמור: אחד, בית התפוצות הוא כיום כמעט לא כתובת ללא יהודים.

<דן תדמור: אני מדבר על היום.

<דן תדמור: אנחנו בהחלט בתהליך ההתחדשות חושבים שהוא יכול להיות מקום ללא יהודים, בתור מוזיאון העם היהודי היחיד בעולם.

<דן תדמור: יש מוזיאונים ליהודים בכל מקום, אין המוזיאון של העם היהודי.

<דן תדמור: אדם הגיע לארץ, כדי ללמוד, זה המקום שאתה לומד.

<דן תדמור: הייתי בנורבגיה, לא נכנסתי למוזיאון של הוויקינגים?

<דן תדמור: נכנסתי.

<דן תדמור: אז אתה מגיע לישראל, זה המוזיאון של היהודים.

<דן תדמור: אז אנחנו בהחלט מכוונים לקהל הזה.

<דן תדמור: אני גם מניסיוני בכל מיני גלגולים קודמים שלי בקריירה, אני לא תולה יותר מדי תקוות בדבר הזה.

<דן תדמור: זאת אומרת אם היו לי נגיד 1,000 שקל על כל אחד שבא אליי אי פעם עם יוזמה של להביא את גדודי האוונגליסטים, בדרך כלל זה לא בדיוק עובד ככה.

<דן תדמור: אז אני לא בונה על זה יותר מדי.

<דן תדמור: אבל בהחלט נדאג שהם יוכלו להגיע לכאן ושגם יהיו להם אמצעים, מרגע שהם מגיעים לכאן כדי ליהנות ממה שיש לנו להציג.

<דן תדמור: הדבר השני שרציתי לומר זה שבעבר בית התפוצות היה עצירת חובה, הוא היה מאסט סטופ.

<יהודית גידלי: למי?

עמרם מצנע: למשרד החינוך.

<דן תדמור: כולם.

<דן תדמור: מבחינה קונספטואלית, כל יהודי שהגיע לארץ היה חייב לעצור בבית התפוצות.

<דן תדמור: לא חייב חוקית.

<דן תדמור: וכל ישראלי הגיע לכאן.

<דן תדמור: עם השנים אנחנו איבדנו את המעמד הזה.

<דן תדמור: אם את רוצה, למה הדבר דומה?

<דן תדמור: 'יש ושם' זה מאסט סטופ, אין דבר כזה לא להיות ב'יד ושם'.

<דן תדמור: בגלגולנו הנוכחי - - -

עמרם מצנע: דרך אגב, ב'יד ושם' יש גם ביקורים של זרים בכמויות?

<דן תדמור: כן.

<גידי זגה: הם יושבים על רובריקה של משרד החוץ, שמביא לשם - - -

<דן תדמור: ליגה אחרת.

<דן תדמור: בואו נזכור שגם ב'יד ושם' הכניסה חינם.

<דן תדמור: זה גם חלק מהסיפור.

<יהודית גידלי: וכמה זה עולה פה?

<דן תדמור: תלוי.

<דן תדמור: המחיר הרשמי הוא 42 שקל, אבל כמעט אף אחד לא משלם את המחיר המלא.

<דן תדמור: גמלאים נכנסים בחצי חינם, חיילים במדים נכנסים בחינם, קבוצות מקבלות הנחה, לתלמידים יש מחיר מיוחד שנקבע עם משרד החינוך, שהוא מוגדר כמחיר עלות.

<דן תדמור: על תלמידים אנחנו לא מרוויחים עלות.

<דן תדמור: אז הקבוצה הגדולה ביותר זה תלמידים, אבל את שאר הפירוט, את רוצה?

<דן תדמור: ממש בקצרה.

<מוריה: כן, ממש בקצרה.

<מוריה: תיירות אנחנו באזור ה-30,000 של תיירים.

<מוריה: זו לא כמות גדולה מדי, אבל זאת הכמות שמגיעה אלינו.

<מוריה: תלמידים, אנחנו באזור ה-33,000.

<מוריה: אם אנחנו מסתכלים על קבוצות, קבוצות אצלנו מתחלקות לגמלאים, לעולים, לקבוצות ישראלים, לקבוצות מבוגרים שהם לאו דווקא גמלאים, יש לנו המון סדרות כאן, שטליה עוד מעט אולי תפרט עליהן, שאנחנו בעצם מייעדים תכניות מאוד איכותיות לקהל שמחפש וצורך תרבות איכותית ותמיד, לא משנה מה אנחנו עושים, זה בשילוב עם סיור ותצוגת הקבע כמובן והתערוכות המתחלפות הקיימות.

<מוריה: בנוסף על כל זה יש לנו גם כנסים וימי עיון, שבהם אנחנו מביאים גורמים מבחוץ שמנהלים את הכנסים שלהם כאן, תוך כדי שילוב בתכנים שלנו ובמוצרים שלנו.

<מוריה: וזה מסתכם לבין 180,000 ל-200,000 איש שמגיעים לפה בשנה.

<מוריה: גם חיילים מגיעים אלינו.

<דן תדמור: שתי האוכלוסיות, וזה באמת הדבר האחרון שאני אומר לפני שאני אעביר את זה לטליה.

<דן תדמור: שתי האוכלוסיות שלא מגיעות אלינו מספיק זה חיילים, הכמות היא ממש זעומה.

<דן תדמור: בשנת 2013 הגיעו לכאן 3,500 חיילים.

<דן תדמור: זה בדיחה.

<דן תדמור: ותלמידים, האמת שאנחנו עושים עבודה.

<דן תדמור: אין קסם עם העניין של התלמידים.

<דן תדמור: אז יש לנו את הגושפנקה של משרד החינוך ואנחנו עושים עבודת טלמרקטינג מדי שנה, כל פעם להגיע ל-4,000 סדרות חינוך, לדבר איתם מחדש, בסוף זה מניב 33,000 תלמידים, כולל גידול מאוד יפה השנה.

<דן תדמור: זה לא מספיק.

<דן תדמור: אני חושב שהגיעה העת שבמשרד החינוך וגם בוועדת החינוך יבינו שבית התפוצות הוא מוסד ייחודי שסוגר פער כואב בזהות יהודית בחברה הישראלית.

<דן תדמור: אני יודע כמה הוא כואב, כי אני יכול להעיד על ילדיי שהם תוצר של פאר החינוך הישראלי, למדו בתיכון מצוין, הם מלח הארץ, שניהם קרביים, אחד במילואים, אחד עדיין בצבא, זאת אומרת הילדים הכי טובים בעולם, זה גם כישלון שלי, אבל זה בוודאי כישלון של מערכת החינוך שהם לא יודעים לענות על שאלות מאוד מאוד בסיסיות בזהות יהודית.

<דן תדמור: למשל הם לא יודעים, אם תשאל אותם, היום, מאז שאני עובד כאן אני מתחיל קצת להשלים פערים, כי אני אומר עוד פעם, אני קצת מתבייש להעלות את הדוגמה שלי, אבל אני חייב לעשות את זה כי היא בעיניי מייצגת, הם לא יודעים מה תכלית קיומו של העם היהודי.

<דן תדמור: אני כבר לא מדבר על הבנים שלי, עכשיו אני קצת יותר רחב, הם לא יודעים מה הם ערכים יהודיים, הם לא יודעים מה סוד הישרדותו של העם היהודי, הם לא יודעים מה סוד שגשוגו של העם היהודי, הם לא יודעים מה מקומה של ישראל בזהות היהודית, הם לא יודעים מה מקומה של השפה העברית בזהות היהודית.

<דן תדמור: שאלות יסוד שיש עליהן תשובות.

עמרם מצנע: תאמר לי, המשרד החדש שקם בממשלה הזאת, המשרד, איך זה נקרא?

עמרם מצנע: לזהות יהודית?

<קריאה: לא, המִנהלת.

עמרם מצנע: אבי רונסקי, הרב, יש איזה מגע?

עמרם מצנע: יש נגיעה?

<דן תדמור: יש ריבוי משרדים שלכאורה אנחנו בדיוק המענה לכל תפילותיהם.

<דן תדמור: נפגשנו עם כולם ואו שהם עדיין מחפשים את התקציבים של עצמם, או שהם רודפים אחרי הזנב של עצמם - - -

עמרם מצנע: לא, הם פשוט צינורות להעברת כסף לכל מיני מוסדות וגומרים שאני לא בטוח שאנחנו מבסוטים מזה.

<טליה אבנון בנבנישתי: המנהלת זה לא גוף של משרד החינוך.

עמרם מצנע: לא משרד החינוך, זה המשרד של בנט.

<טליה אבנון בנבנישתי: למשרד החינוך יש את המנהל שלו שמתעסק בזהות יהודית.

<דן תדמור: עם כולם אנחנו נפגשים ובינתיים לא קרה כלום, לא תקציב.

<דן תדמור: מעבר לזה לא קרה שום דבר.

<גידי זגה: אנחנו יושבים תחת תקנה של משרד התרבות ומשרד התפוצות הוא משרד שאמור להיות גם אחראי עלינו, בתקופה של יולי אדלשטיין נהיו יחסים מאוד מאוד קרובים.

<גידי זגה: עכשיו זה קצת מפוצל, כי בנט - - -

עמרם מצנע: גם בוז'י כשהיה שר, בנוסף לתפקידיו - - -

<גידי זגה: לא, אבל עם בוז'י היו לנו כל מיני התעסקויות דרך משרד התיירות.

<גידי זגה: עכשיו בנט הוא שר על כמה וכמה משרדים, לכן קשה לו לתת לנו תשומת לב שאנחנו רוצים, עם המנכ"ל שלו זה מתחיל להתהוות.

<דן תדמור: אז באמת משרד החינוך יכול לעשות יותר כדי להביא לכך שכל תלמיד ישראל לפחות פעם אחת יגיע לבית התפוצות, זה לא קורה היום.

<דן תדמור: טליה, המצגת?

<טליה אבנון בנבנישתי: בית הספר הבינלאומי ללימודי העם היהודי נוסד ב-2006, בעידודה של קרן נדב, הקרן המשפחתית של משפחת נבזלין שאירינה היא יושבת הראש של בית התפוצות.

<טליה אבנון בנבנישתי: הוא נוסד באמת במטרה גם כדי להציל את המוסד הזה, אבל גם כדי להיות מרכז רעיוני שמפיץ את העמיות היהודית גם בארץ וגם בעולם.

<יהודית גידלי: המצגת הזאת - - -

<טליה אבנון בנבנישתי: באינטרנט, אני יכולה לשלוח.

<טליה אבנון בנבנישתי: מחנך לשייכות מושכלת ופעילה של העם היהודי ומהווה בית לקהילות לומדות.

<טליה אבנון בנבנישתי: מטרות בית הספר, להעמיק את תודעת העם היהודי בישראל ובעולם, ליצור מעורבות ומחויבות לעם היהודי ולהעלות את החינוך לעמיות יהודית על סדר היום.

<טליה אבנון בנבנישתי: בית הספר, וזה בעצם התפקיד המרכזי שלו, לצד זה שהוא מפתח גופי ידע בנושא עמים, בעיקר מפתח גם יישומים שמסייעים למחנכים בשטח להוביל ולהטמיע את הרעיון עצמו בתוך המסגרות שבהם הם פועלים.

<טליה אבנון בנבנישתי: השותפים הטבעיים הם קודם כל משרדי הממשלה, המשרד לאזרחים ותיקים, משרד החינוך, צה"ל, בתי הספר לחינוך ואוניברסיטאות, מוסדות להכשרות מורים, קרנות ציבוריות וקהילתיות וגופים רבים העוסקים בחינוך יהודי בארץ ובתפוצות.

<טליה אבנון בנבנישתי: תעצרו אותי איפה שאתם רוצים הרחבה.

<טליה אבנון בנבנישתי: כשאנחנו מדברים על עמיות יהודית, זה מושג שרץ היום בקרב הרבה מאוד ארגונים יהודיים בעולם, פחות מוצאים אותו בארגונים מקומיים בארץ, אבל אנחנו כבר עם איזה תהליך של המשגות והגדרות.

<טליה אבנון בנבנישתי: כשאנחנו מדברים על עמיות יהודית, זה מונח שמתאר באופן אינטואיטיבי ומושכל תחושות שייכות לעם היהודי, בהיסטוריה משותפת, תרבות משותפת, אורח חיים ייחודי, עולם ערכים מובחן, קשר בין אנשים ויותר מכול, חיפוש אחר עתיד משותף.

<טליה אבנון בנבנישתי: אני רגע רוצה לעצור על האינטואיטיבי ומושכל.

<טליה אבנון בנבנישתי: זה בעצם אומר, כשבאופן טבעי אני שואלת את השאלה את אנשים, מה מחבר אתכם לעם היהודי, אנחנו נקבל את אותן תשובות לו היינו עושים את זה בתהליך מחקרי מעמיק.

<טליה אבנון בנבנישתי: זאת אומרת מה שאנשים עונים באופן הכי הכי פשוט וטבעי, אלה אותם דברים שאנחנו מקבלים ממחקרי עומק שנעשו במשך שנים ולכן אנחנו מבינים שהתשובות האלה, מה שאנחנו קוראים נכסי העם היהודי, איתם אנחנו יכולים לעבוד ולעשות תהליכי הטמעה והעמקה.

עמרם מצנע: במקרה לא שמתם שם את השפה העברית?

<טליה אבנון בנבנישתי: בדיוק שמנו שם את השפה העברית ובוא ניכנס למה הם ששת הנכסים של העם היהודי באשר הוא, לדורותיו, בעולם כפי שהוא היום ובעיקר עם המבט שלנו אל העתיד, עם מה אנחנו צריכים להמשיך לעבוד ולייצר תחושות של שייכות.

<טליה אבנון בנבנישתי: אז הדבר הראשון זה הזיכרון ההיסטורי, כמה מתוך ההיסטוריה היהודית הופכת להיות חלק מתוך מערך חיים שלי היום וגם בעתיד.

<טליה אבנון בנבנישתי: כמה סיפור יציאת מצרים הוא סיפור גם של האינדיבידואל, כמה השואה הוא גם סיפור שלנו, סיפור מכונן, וגם אחת מהשאלות שאנחנו שואלים גם מה מתוך זה כבר לא רלוונטי.

<טליה אבנון בנבנישתי: זה השיח של הזיכרון ההיסטורי.

<טליה אבנון בנבנישתי: אורח חיים בכלל יהודי או פרקסיס דתי.

<טליה אבנון בנבנישתי: מהדלקת נרות שבת, חילוני או דתי, ישיבה בסוכה לחילוני או דתי, וכן אימוץ מכלול חיים של תורה ומצוות, כל הרצף הזה שבו הוא נמצא.

עמרם מצנע: רק הצעה קטנה, תחליפו את זה למילים עבריות.

<טליה אבנון בנבנישתי: פרקסיס זה יישום בפועל.

<טליה אבנון בנבנישתי: עברית כשפה יהודית, גם אם אנחנו מדברים עברית כישראלים, עברית יחסית טובה וגם אם יש לנו משהו מתוך השפה העברית שהיא חלק מעולם הרוח, עולם התרבות, על כל הרצף הזה, עברית כאחד הנכסים המשמעותיים של העם היהודי.

עמרם מצנע: למה עברית נקראת עברית ולא יהודית?

<טליה אבנון בנבנישתי: זה מתוך התנ"ך, בראשית פרק כ"ד, קראו לאברהם העברי.

<יהודית גידלי: אברהם הגיע מעבר הנהר.

<טליה אבנון בנבנישתי: זה אחד הפירושים.

<טליה אבנון בנבנישתי: יש גם פירוש אחר שאנחנו מנסים לתת לזה משמעות, גם על המעבר, מה יש בעברית שהוא מעבר - - -

עמרם מצנע: זה מזכיר לי שהרבה גויים אומרים 'אתה מדבר יהודית?

עמרם מצנע: '

<טליה אבנון בנבנישתי: נכון.

<טליה אבנון בנבנישתי: גם, זו הייתה בחירה מאוד מושכלת, לא לקרוא לשפה שלנו, לא יהודית וגם לא ישראלית, אנחנו גם בני ישראל ועם ישראל ומדינת ישראל ואנחנו גם יהודים ועדיין הבחירה בשפה העברית, יש לה הרבה מאוד משמעות.

<דן תדמור: אתה מתעסק פה עם רבה, טליה היא רבה רפורמית.

<טליה אבנון בנבנישתי: זיקה רבת פנים לישראל.

<טליה אבנון בנבנישתי: מצד אחד כרגע הנקודה שכואבת בבטן להרבה מאוד יהודים שלא נמצאים פיזית גיאוגרפית בתוך ישראל, מצד שני נקודת חיבור או איזה שהיא נקודת ארכימדס ליהודים שגם לא נמצאים כאן וכן נמצאים בישראל וכל השיח סביב ישראל הוא אחת בעצם מהנקודות החזקות היום שעדיין מייצרות שיח מאוד משמעותי על הזהות היהודית בארץ ובעולם.

<טליה אבנון בנבנישתי: בעניין הזה כמה דוגמאות שמעמידות לבחינה.

<טליה אבנון בנבנישתי: למשל אדם שמעולם לא דרך בישראל, אבל שלוש פעמים ביום בתפילתו פונה לירושלים, בתור דוגמה אחת.

<טליה אבנון בנבנישתי: צבר שנולד בארץ, זו דוגמה אחרת.

<טליה אבנון בנבנישתי: יהודי שיושב באוסטרליה ותורם מדי שנה כמות מסוימת מנכסיו, זו דוגמה אחרת לזיקה.

<טליה אבנון בנבנישתי: אדם שכותב מאמרי ביקורת קשים נגד ישראל עושה זאת כנראה מתוך כאב שבא מתוך עולם של אהבה וחיבור מאוד גדול ומה שהוא רואה כאן לוחץ לו על איזה שהוא מקום.

<טליה אבנון בנבנישתי: כל הדברים האלה והרבה מאוד הם השיח שלנו על הזיקה רבת הפנים לישראל.

<טליה אבנון בנבנישתי: הדבר הבא, שכמובן המוזיאון הזה מתפאר בו ויש לו הרבה מאוד מה להראות, זה עולם היצירה ועולם התרבות היהודית.

<טליה אבנון בנבנישתי: עולם ערכים יהודי, עולם ערכים מובחן.

<טליה אבנון בנבנישתי: אין אנו כמובן באים לטעון שלעמים אחרים ולדתות ולאומים אין את עולם הערכים שלהם, אבל אנחנו, בתוך השפה שלנו, התרבותית, העברית, הרוחנית וכו' וכו' יכולים לדבר על עולם ערכים יהודי שלנו.

<טליה אבנון בנבנישתי: אלה הם ששת הנכסים של העם היהודי שהם בעצם החומרים שאיתם אנחנו יוצאים למרחבי העשייה שלנו.

<טליה אבנון בנבנישתי: בית הספר נע בין שלושה מרחבי עשייה.

<טליה אבנון בנבנישתי: המרחב הראשון זה כל המרחב של פיתוח התכניות.

<טליה אבנון בנבנישתי: זו בעצם המחלקה הגדולה שלנו, בית הספר פועל בשלוש - - -

עמרם מצנע: תכניות לעצמכם?

<טליה אבנון בנבנישתי: לא, אלה התכניות לקהל הרחב.

<טליה אבנון בנבנישתי: תיכף אני אתן הדגמה.

עמרם מצנע: לא, אלה תכניות שמיושמות פה.

<דן תדמור: שמיושמות על ידינו.

עמרם מצנע: או שאתם גם עושים תכניות לבתי ספר?

<טליה אבנון בנבנישתי: גם וגם.

<טליה אבנון בנבנישתי: מיד אני אתן דוגמאות לדבר הזה.

<טליה אבנון בנבנישתי: פה, גם תכניות שמפותחות, למשל לצה"ל, תכניות שמפותחות למוזיאונים יהודיים אחרים בעולם, דברים מהסוג הזה, גם כל הקהל הבינלאומי שיש לו צרכים ייחודיים משלו ותכניות שמתאימות לקהל הזה, במחלקת פיתוח התכניות.

<טליה אבנון בנבנישתי: המחלקה השנייה היא מחלקת קהל וקהילה.

<טליה אבנון בנבנישתי: זו בעצם המובן הקלאסי של חינוך ציבורי מוזיאוני.

<טליה אבנון בנבנישתי: או המשפחה או יחיד שבא למוזיאון בשביל איזה שהיא חוויה תרבותית והדברים שהוא מקבל כאן, ויחד עם זאת כל עולם הסדרות ועולם השכלת המבוגרים שבית התפוצות בשנים האחרונות ממלא אולמות בעיצוב סדרות שנעות על הרצף הזה של עולם יהודי, תנ"ך, קולנוע, אידיש, לדינו, מבט אל קהילות ועוד ועוד.

<טליה אבנון בנבנישתי: והמחלקה האחרונה, מחלקת המנהיגות החינוכית.

<טליה אבנון בנבנישתי: זו מחלקה שמפתחת ועובדת הרבה מאוד עם המנהיגות שבשטח, מחנכים, מנהלי בתי ספר, מורים, מנהיגים של פדרציות, מנהלי ארגונים יהודיים, מחלקה שמתעסקת בעצם עם פיתוח מקצועי של אנשים שעובדים בתוך העולם היהודי.

<טליה אבנון בנבנישתי: בכל אחת מהמחלקות האלה יש את היישומים של השטח ופה יש מדגם.

<טליה אבנון בנבנישתי: אנחנו יכולים לדבר שעות רק על הדברים שקורים כאן, אבל הדבר הראשון שאנחנו מתעסקים איתו זה תכניות למערכת החינוך.

<טליה אבנון בנבנישתי: כפי שנאמר, בשנה האחרונה כ-33,000 תלמידים מגן חובה ועד כיתה י"ב מגיעים לכאן לתכניות שונות, לשלוש-ארבע שעות של חוויה במוזיאון.

<טליה אבנון בנבנישתי: התכנית הפופולארית היא תכנית שורשים במובן הקלאסי, שאדם או תלמיד שמתבקש לחקור את המשפחה שלו ואת העבר שלו ואת הקהילה יכול לבוא לכאן ולקבל הרבה מאוד אינפורמציה, גם אישית אבל גם בעצם יש את האפשרות לראות את הסיפור שלך כחלק מסיפורו הכולל של העם היהודי.

<טליה אבנון בנבנישתי: תכניות רבות - - -

עמרם מצנע: הקהילות האתיופיות כבר מיוצגות פה?

<טליה אבנון בנבנישתי: הקהילות האתיופיות יוצגו כאן, הן יוצגו כאן בעבר, מיוצגות כאן בהווה ובעיקר אנחנו עם מבט אל העתיד, בשנה הבאה, 30 שנה למבצע משה, תהיה כאן תערוכה מאוד מאוד גדולה.

עמרם מצנע: לא, אני שואל, באה כיתה שיש בה שני ילדים אתיופים, הם שואלים 'רגע, איפה השורשים שלי?'

<דן תדמור: בוודאי, ואנחנו עובדים על תערוכה לשנה הבאה.

<דן תדמור: כשאני אומר תערוכה, יש כל הזמן אינטראקציה בין כל מחלקות הבית.

<דן תדמור: כשעובדים בתערוכה שתעסוק ב-30 שנה למבצע משה, בית הספר כבר עובד על התכנית שתשלב את זה בתוך המערכים, מערכי השיעור וההוראה.

<דן תדמור: אני אתעכב לדקה על התערוכה, כי אנחנו החלטנו לעשות תערוכה שתיאצר ב-א', האוצרוּת שלה וההפקה שלה תהיה בידי אתיופים.

<דן תדמור: זו תהיה רטרוספקטיבה, לדעתי היא תהיה גם די כואבת, שתחזור למשפחות שהגיעו לכאן לפני 30 שנה למבצע משה וקורותיהם מאז ועד היום.

<דן תדמור: מכיוון שאנחנו לא נעשה את זה מזווית הראייה שלנו אלא היא תהיה תערוכה פנימית לחלוטין, אני מעריך שאנחנו נקבל תמונה לאו דווקא ורודה.

עמרם מצנע: הם יציגו את הסבל.

עמרם מצנע: זאת אומרת הם לא יביאו את הדוגמאות המוצלחות, אלא יותר את הסבל והאפליה.

<דן תדמור: אני מקווה שיהיו גם כאלה.

<טליה אבנון בנבנישתי: לבית התפוצות יש לו גם נציגות בוועדה הציבורית של תיעוד מורשת יהדות אתיופיה שקמה לפני כמה חודשים ובעצם עוסקת בשטח במציאת הסיפורים והנגשתם לציבור כולו.

<טליה אבנון בנבנישתי: הרבה מאוד תכניות, יש לנו כאן תכניות להנחלת השפה העברית, כפי שתראו אחר כך בגלריית השפה העברית, תכניות שמתעסקות בזיכרון הלאומי שלנו.

<טליה אבנון בנבנישתי: הרבה מאוד מהתלמידים מגיעים לכאן סביב הימים הלאומיים, תכניות שעוסקות בעולם שהיה לפני השואה, תכניות שעוסקות בקהילות מיוחדות.

<טליה אבנון בנבנישתי: אנחנו תמיד גם מייצרים עולם תוכן ואיזה שהוא ממשק לנושא שנתי של משרד החינוך, השנה זה 'האחר הוא אני', יש לנו למשל תכנית שמדברת על מרחב משותף, איך יהודים בעבר חיו מול האיסלם, מול הנצרות ובעצם יצרו מרחבי מחיה משותפים ואיך אנחנו עומדים בעניין הזה גם כאן במדינת ישראל.

<טליה אבנון בנבנישתי: כל שנה אנחנו בתהליך של ייצור תכניות מחדש בהתאם לצרכים ולדברים שעולים מהשטח.

<טליה אבנון בנבנישתי: זאת הגלריה לשפה העברית.

<דן תדמור: הם יראו אותה.

<טליה אבנון בנבנישתי: אחד הלקוחות החשובים מאוד שלנו, לא בדיוק כמו שנאמר כאן, חיילים מגיעים, אבל כן כמה אלפים מדי שנה.

<טליה אבנון בנבנישתי: בעבר הייתה פה יחידה צבאית שישבה כאן.

<טליה אבנון בנבנישתי: צה"ל כמובן עבר הפרטה וגם הדבר הזה הוצא והועבר למפעילים פרטיים, אז אנחנו קצת סובלים מהמהלך הזה, אבל כן ביחסים מאוד מאוד טובים עם קצין חינוך ראשי ועם הצוות שלו.

עמרם מצנע: יש לכם מורות חיילות?

<טליה אבנון בנבנישתי: רוב מי שמגיע לכאן זה מי שנמצא בהשלמה חילית.

עמרם מצנע: לא, בצוות.

<דן תדמור: יש לנו בנות שירות.

<קריאה: אבל היו כאן מורות חיילות כשהייתה יחידה עצמאית.

<גידי זגה: מאחר שהעלית את הנושא הזה, הם הולכים עכשיו במשרד הביטחון לבטל את כל התקנים של מורות חיילות.

עמרם מצנע: לא את הכול, אבל מצמצמים את זה מאוד.

עמרם מצנע: ברגע שמרחיבים את מגוון המקצועות לבנות, אז צריך בנות לדברים איכותיים.

<טליה אבנון בנבנישתי: אנחנו בהחלט פוגשים את אותם חיילים בגדודים וגם קציני וגם קציני מב"ל (מכללה לביטחון לאומי) וקציני פו"ם וכו' וכו'.

<טליה אבנון בנבנישתי: כמעט על כל ההיררכיה הצבאית.

<טליה אבנון בנבנישתי: קהל מאוד גדול של יהדות התפוצות שמגיע לכאן, או כיחידים, או כמשפחות, או כקבוצות, מקיימים כאן כנסים בינלאומיים ואנחנו במערכת יחסים טובה עם הרבה מאוד גופים, עם מסע, עם תגלית ועוד ועוד, לעניין הזה.

<טליה אבנון בנבנישתי: אחת מתכניות הדגל של בית התפוצות נקראת סיפור משפחתי, השנה זו השנה ה-19 שלה.

<טליה אבנון בנבנישתי: זו תכנית שרצה בכ-80 מוסדות ברחבי העולם, כולל בתי ספר, פדרציות ועוד ועוד, מתורגמת לחמש ושש שפות כבר, מרוסיה, אוסטרליה, דרום אמריקה, ארצות הברית ועוד, תכנית שמאפשרת לכל תלמיד בעולם לחקור את הסיפור המשפחתי שלו ולהעלות עץ משפחה וגם לתרגם את התהליך לאיזה שהוא מוצג מוזיאוני.

<טליה אבנון בנבנישתי: המוצגים הטובים מגיעים אלינו לבית התפוצות לתערוכה שנתית שמתוכה אנחנו בוחרים 20 תלמידים.

<טליה אבנון בנבנישתי: זה למשל דבר מאוד מדהים, תלמיד שעיצב חי, כל חלונית כזאת שנפתחת מספרת את סיפור הדוד או הדודה שנדדו בעולם, אם תשים לב, יש שם גם את השפות השונות, בעצם לאן המשפחה הזאת התפזרה בעולם.

<דן תדמור: באודיו, כשפותחים את קפיץ העץ הזה אז מופעל בפנים איזה רמקול קטן שמספר סיפור.

<טליה אבנון בנבנישתי: אז כמו שאתם רואים, יש פה ספרדית ויש פה ערבית ועברית וכו' וכו'.

<טליה אבנון בנבנישתי: זה למשל סיפור של תלמיד אחד שבחר להציג את הסיפור בצורה האמנותית הזאת.

<טליה אבנון בנבנישתי: סן דיאגו.

<טליה אבנון בנבנישתי: הרבה מאוד עבודות יפהפיות שנעשו בשיתוף הורים וקהילות שלמות שהתגייסו.

<טליה אבנון בנבנישתי: ישנו מפגש בינלאומי שמתקיים כאן אחת לשנה ל-20 הזוכים שמקבלים גם כרטיס טיסה חינם לארץ להשתתף בתחרות הבינלאומית, יש לנו מימון של משפחת גרוס מדרום אמריקה לתכנית הזאת.

<טליה אבנון בנבנישתי: זאת תכנית שצוברת תאוצה, בכל יום עוד ועוד בתי ספר בעולם מצטרפים אליה.

<טליה אבנון בנבנישתי: זה המפגש הבינלאומי, טקס הענקת פרסים.

<טליה אבנון בנבנישתי: תכנית נוספת שנעשית בשיתוף עם המשרד לאזרחים ותיקים במשרד החינוך, בקשר הרב דורי.

<טליה אבנון בנבנישתי: היום אנחנו התבשרנו שהגענו ל-244 בתי ספר בארץ שמפעילים את התכנית.

<טליה אבנון בנבנישתי: יש לנו סרטון קצרצר של שתי דקות.

<טליה אבנון בנבנישתי: אני לא יודעת כמה אנחנו נספיק.

<טליה אבנון בנבנישתי: הדבר הנוסף והאחרון שהוא מאוד מעניין, אנחנו משתמשים בכלי הזה של אמנות שיתופית כדי להביא לכאן קהל, בעיקר בחגים ובאירועי שיא.

<טליה אבנון בנבנישתי: בקיץ משתתפים כאן כ-8,000 איש באיזה שהוא מיזם של אמנות יהודית שעובר ומתרגם את העמיות לכלים אמנותיים.

<דן תדמור: במילים אחרות בקיץ האחרון, במשך שלושה שבועות נכנסו לכאן כמות של 800 איש ביום וציירו על הקירות את העתיד היהודי, בהנחייתו של אמן יהודי מטורלל שהצליח איכשהו לנצח על התזמורת הזאת ולהוציא דברים מקסימים.

<טליה אבנון בנבנישתי: במקביל מה שקורה, שהתבניות האלה קיימות, לא התמונה הזאת מספרת, אבל בערוץ המדיה שלנו, במדיה הדיגיטלית, אנחנו מאפשרים גם לציבור יהודי שלא נמצא כאן ורוצה לקחת חלק במיזמים של בית הספר, במיזמים של המוזיאון, להנגיש את התכניות שלנו און ליין, או ברגע שקורה כאן איזה שהוא משהו אנחנו גם מציעים איזה שהוא ערוץ כניסה ליהודים בכל העולם שרוצים להיות חלק מהעשייה של בית התפוצות.

<טליה אבנון בנבנישתי: בכל אחד אנחנו מעצימים ולוקחים דברים מתוך הארכיון ומציעים אותם לקהל הרחב.

<טליה אבנון בנבנישתי: יש פה כמה תמונות פשוט מרגשות מחגיגות ט"ו בשבט בכל העולם.

<טליה אבנון בנבנישתי: לומדים בשדה.

<דן תדמור: אנחנו עושים שת"פ עם הכנסת בט"ו בשבט, על הקיר של עצי משפחה.

<דן תדמור: מוריה, רוצה לספר על זה בשתי מילים.

<מוריה זלצר וולשטיין: אני אספר על זה.

<מוריה זלצר וולשטיין: זה פרויקט כללי שמתרחש בבית התפוצות ואנחנו מנגישים אותו גם בכנסת.

<מוריה זלצר וולשטיין: בכנסת אנחנו נוציא לשם מאגרי מידע שלנו שחברי הכנסת יוכלו לבוא לראות את השורשים, שמות המשפחה, המשמעות, אולי אפילו לחפש את אילן היוחסין, אם זה יתאפשר שם, ובבית התפוצות במשך שלושה ימים הציבור הרחב יהיה מוזמן חינם אין כסף לבוא ולנטוע, בעצם ט"ו בשבט, את עצי המשפחה שלהם, את אילנות היוחסין.

<מוריה זלצר וולשטיין: אנחנו נעמיד מדריכים שיסבירו איך לעשות את זה וביום שישי תהיה גם הרצאה מאוד גדולה על ידי מי שמנהל את כל מאגרי המידע של בית התפוצות על החשיבות של הדבר הזה ואיך עושים את זה ומה זה תורם לנו בעתיד, ובאמת חגיגה גדולה של אילנות יוחסין.

<דן תדמור: ואנחנו מאוד נשמח אם אנחנו נוכל לשתף איתכם פעולה כדי ש - - -

<מוריה זלצר וולשטיין: שתהיה לזה תהודה.

<דן תדמור: איזה יחס מיוחד שם סביב - - -

<יהודית גידלי: אני לא הבנתי, אתם תבואו ביום שלישי?

<קריאה: ביום שלישי אנחנו עולים לשם לחצי יום.

<דן תדמור: עם מסופים, אנחנו מביאים את כל מאגר המידע שלנו בשלט רחוק.

<יהודית גידלי: אתם לא מפורסמים בתור כאלה שנמצאים כחלק מהפרויקט.

עמרם מצנע: זה לא מפורסם?

<קריאה: מה זאת אומרת?

<קריאה: אני הבנתי שמחלקים חוברת שתסביר את כל הפעילות בכנסת ביום שלישי, בט"ו בשבט.

<יהודית גידלי: אני אומרת שהיה לפני שבועיים-שלושה בעיתון שכל הציבור הרחב, מי שרוצה, מתכוונים להכניס 5,000 איש באותו יום למליאה, אבל לא מופיע שם מה הולך להיות ביום הזה וגם בתור עובדת, עוד לא קיבלנו הודעות.

עמרם מצנע: בטח ייצא לקראת.

<אסיא ראובן: ניסינו, דרך הדוברות שלנו, להפיץ את העניין הספציפי הזה שלנו ונאמר לנו שהדוברות של הכנסת תפיץ משהו פנימי.

עמרם מצנע: אבל, סופיה, תרשמי לך ביום הזה שנבקר בתחנה הזו.

<קריאה: בין תשע לשתיים יש פעילות ואנחנו נשמח לארח אתכם.

<טליה אבנון בנבנישתי: אני טיפה אתעכב על התכנית הזאת, כי היא כנראה מאוד משמעותית לקשר שלנו עם משרדי ממשלה, הקשר הרב דורי, תכנית שבעצם מנציחה סיפורי מורשת של האזרחים הוותיקים במדינה, דרך מפגש בלתי אמצעי עם תלמיד כל שבוע, כל שבועיים, הם מספרים לו את הסיפור, התלמיד מלמד אותם במקביל כישורי מחשב וביחד הם מנציחים את הסיפורים במאגר סיפורי המורשת שלנו כאן.

<טליה אבנון בנבנישתי: המאגר עצמו נפתח לפני כשנה, לפני כחודש אנחנו כבר השקנו את סיפור האלף.

<טליה אבנון בנבנישתי: יש לנו אלף סיפורים שמגיעים מכל מקום בעולם ואנחנו ככה פורשים פרישה מאוד מאוד יפה את סיפורו של העם היהודי, המבט האישי וגם המבט הכללי.

<טליה אבנון בנבנישתי: להראות את הסרט?

<קריאה: יש לנו את זה גם באתר.

<גידי זגה: כבר היום בחיבור הזה זה גם מחבר את האוכלוסייה הצעירה, כי אנחנו מאמינים שהקשר הזה לא קיים בכל מקום וגם יש פה גם פן חינוכי של מקומות כאלה שכשאתה מפגיש צעירים עם מבוגרים, הצעירים האלה לא ינהגו באלימות כלפי מבוגרים.

<מוריה זלצר וולשטיין: עולים המון סיפורים, המון התרגשות.

<מוריה זלצר וולשטיין: זה משהו שיש לו ערך מוסף שאין אותו בשום מקום אחר, שמתרחש כאן ואנחנו פותחים את הבית ואת כל הכלים כדי שזה יתאפשר.

<טליה אבנון בנבנישתי: לצורך העניין זו תכנית שעובדת בכל המגזרים, גם במגזר של דוברי ערבית, גם אצל החרדים.

<דן תדמור: וגם אותם גם התחלנו לייצג.

<דן תדמור: יש היום בתי ספר יהודיים בחו"ל שעובדים בבתי אבות יהודיים בחו"ל ועושים את הפרויקט הזה.

<דן תדמור: הפרויקט הזה, למען האמת, הוא יותר נוגע לתהליך מאשר לתוצאה.

<דן תדמור: זאת אומרת זה נחמד מאוד שישנו מאגר - - -

עמרם מצנע: עצם המפגש.

<דן תדמור: המפגש זה הסיפור והוא חשוב מאוד.

<טליה אבנון בנבנישתי: והמדור לדור, שבעצם הסיפורים עוברים מהקשישים לדור הצעיר.

<טליה אבנון בנבנישתי: ורק דבר אחד לפני שנסיים, החלום שלנו באמת שכל יהודי וכל ישראלי יגיע לכאן דרך או מערכת החינוך, שתהיה חייבת פשוט מבחינה עקרונית, מבחינת רצון לאומי, להביא לכאן תלמידים בי"ב שנותיהם לחוויה יהודית ישראלית זהותית משמעותית.

<טליה אבנון בנבנישתי: אנחנו מאוד מאוד נשמח לראות כאן את כל ילדי ישראל כדי לייצר עבורם את החוויה הזאת.

<טליה אבנון בנבנישתי: זהו.

<דן תדמור: תודה רבה.

<דן תדמור: עכשיו אנחנו מפקידים אתכם בידיה הנאמנות של תמר שתעשה איתכם סיור גם בתצוגת הקבע וגם בתערוכות נוספות ואחרי זה נתכנס פה ממש לחמש דקות סיכום.

<דן תדמור: (סיכום לאחר הסיור)

<דן תדמור: איך היה?

עמרם מצנע: נגיעות.

<דן תדמור: תמר היא מדריכה נפלאה, אבל בעצם צריך שעה וחצי כדי לעשות את זה כמו שצריך.

עמרם מצנע: אני מתאר לעצמי, גם זה לא מספיק.

<דן תדמור: ופה היה לנו קצת פחות.

<דן תדמור: אבל אני מקווה שהספקתם לעמוד על מה זה ולמה הגיע הזמן לחדש, למה זה עדיין מקום רלוונטי והמשימה המאוד ייחודית שלנו.

<קריאה: זה נורא חשוך.

<קריאה: השאלה אם זה לא מפריע לילדים.

<קריאה: אני מבינה נגיד שהמקום של ה'יזכור' שהוא חשוך, אבל חשוך.

<דן תדמור: נכון, החשוך זה לא כי אין לנו תקציב למנורות, למרות שהיו תקופות שגם זה לא היה.

עמרם מצנע: זו הייתה התפיסה בטח פעם.

<דן תדמור: זאת התפיסה.

<דן תדמור: לכן אמרתי שאחד הדברים שאנחנו משנים בסיבוב הבא זאת האווירה המעיקה השואתית הזאת.

עמרם מצנע: כן, רוצים להראות לך נטל.

<דן תדמור: הגעתם עד הסוף, הגעתם לשער השיבה?

<דן תדמור: או שלא הגעתם לסוף?

עמרם מצנע: לא.

<דן תדמור: כל האופל הזה, בסוף אתה עובר דרך מסדרון, עוד יותר אפל ועוד יותר מעיק שבסופו יש אור גדול, זאת השיבה.

<דן תדמור: זאת הייתה הקונספציה, אבל בפועל זה מקום קצת מפחיד.

<דן תדמור: זה מה שיוצא.

<קריאה: לא, פשוט חשבתי על ילדים.

עמרם מצנע: היהדות מפחידה ולהיות יהודי עוד יותר מפחיד.

<טליה אבנון בנבנישתי: - - - להיכנס לתיאטרון, רואים את הבמה ואז פתאום אתה נחשף לאיזה שהוא דבר מאוד מעניין ואתה לוקח בו חלק במשך שעה וחצי.

עמרם מצנע: אני שאלתי ואני מבין שגם תהיה פה גם השרשרת ההיסטורית.

עמרם מצנע: אני שאלתי על מוזיאון היסטורי, האם יש במדינת ישראל בכלל מוזיאון היסטורי.

<דן תדמור: יש מוזיאונים שמטפלים בחלקים מסוימים של ההיסטוריה.

עמרם מצנע: כן, אבל אין מוזיאון היסטורי, שבו אתה יכול ללכת מאברהם אבינו, להבין איפה צמחה הברית.

<דן תדמור: יש מוזיאון ארצות המקרא, אבל גם הוא לא בנוי כנרטיב היסטורי.

<דן תדמור: הוא לוקח תקופה ונותן אמנות וממצאים וארכיאולוגיה מאותה תקופה.

<דן תדמור: לא רק שאין בארץ, אין בעולם - - -

עמרם מצנע: אבל המקום זה בעצם פה, העם היהודי הוא - - -

<דן תדמור: לא רק שאין בארץ, אין בעולם מוזיאון שמספר את סיפורו של העם היהודי באמת מאברהם אבינו ועד ימינו.

עמרם מצנע: זה נורא חשוב, כי השורשים הם לא רק מי זה אבא שלי וסבא שלי וסבא של סבא שלי, אלא בעצם איך אני בכלל - - - הלוא ספר התנ"ך הוא ספר היסטורי בעצם.

<דן תדמור: איך אנחנו קשורים לעץ הזה.

<דן תדמור: כשבאים כל מיני קונטקסטים ואומרים לנו לחזור לאן שבאנו, חשוב לומר שאנחנו באנו מפה, ותתפלא כמה את המשפט הזה גם יש יהודים שלא יודעים לומר, שהם מקבלים את הנרטיב השקרי, או השגוי, שלפיו אנחנו התקבצנו מכל מיני מקומות.

<דן תדמור: נוכחות יהודית תמיד הייתה בישראל, גם בתקופות שבהם רובנו היינו בגלות, לא רק שתמיד שאפנו לחזור, גם תמיד היו פה.

<דן תדמור: לפעמים זה היה מתי מעט, אבל תמיד היה יישוב יהודי.

עמרם מצנע: הזקנה מפקיעין.

<דן תדמור: לפחות.

<דן תדמור: זינאתי.

<דן תדמור: הסתובבתם גם קצת בבית, אז באמת ראיתם אותנו על נפלאותינו, אבל גם על פגמינו והפגמים הם רבים וחשוב לומר שאנחנו באמת בתקופה טובה שבה יש לנו את המשאבים, אני חייב לציין שגם הודות למדינת ישראל שהתייצבה והעמידה תקציב פיתוח יפה.

<דן תדמור: הפרויקט בכללותו הוא פרויקט של כמעט 300 מיליון שקל, פרויקט הפיתוח, על כל מרכיביו, המוזיאון ובית הספר ומאגרי המידע ואתר אינטרנט וכן הלאה.

<דן תדמור: חלק ממנו אתם כבר ראיתם, כי יש אגף חדש, זאת אומרת הפיתוח כבר קורה כמה שנים.

<דן תדמור: הייתם בגלריית ה - - -

עמרם מצנע: כן, של הילדים.

עמרם מצנע: בית הספר, יש לו מעמד במשרד החינוך?

<טליה אבנון בנבנישתי: לא.

עמרם מצנע: כי אז אתה מקבל תקנים של מורים.

<טליה אבנון בנבנישתי: יש לו מעמד ערכי, כערך מוסף וכגוף ש - - -

<דן תדמור: אתה צודק לגמרי, אין לנו מעמד וכתוצאה מזה אין לנו תקנים.

עמרם מצנע: אם בית הספר מקבל סמל מוסד.

עמרם מצנע: זה דבר שאולי אפשר לעזור בו.

<דן תדמור: אנחנו מאוד רוצים.

עמרם מצנע: ואז אתה מקבל תקנים.

עמרם מצנע: ב'יד ושם' יש בית ספר כזה גם.

<טליה אבנון בנבנישתי: המרכז להעמקת תכנים בעם היהודי, משהו כזה.

<טליה אבנון בנבנישתי: יש תקנה כזו במשרד החינוך.

עמרם מצנע: לא, אבל לקבל מעמד כבית ספר, יש לזה משמעויות.

<דן תדמור: אתה צודק לגמרי.

עמרם מצנע: אנחנו נרשום את זה.

<דן תדמור: אני חושב שבתור ועדה שידועה כוועדה עם השפעה על המשרד, כמו שגידי אמר לי קודם בכמה דוגמאות, יש ועדות שלא משפיעות על המשרדים שלהם והוועדה הזאת היא ועדה שיש לה השפעה על המשרד, אני חושב שהעזרה יכולה לבוא בדיוק בשני הדברים האלה, אחד, לקבל הכרה שתאפשר לנו לקבל תקנים, תקנים זה דרך אחרת של סיוע כספי, והדבר השני, לסייע לנו להביא לכאן לפחות פעם אחת כל ילד.

עמרם מצנע: כן, זו גם נקודה שאנחנו ננסה באמת - - -

<גידי זגה: הייתה קצת היסטוריה של הסיפור הזה, כי אנחנו כבר כמה וכמה שנים מנסים, בלא הצלחה רבה, סוג של לחייב את מדינת ישראל להביא לפה תלמידים.

<גידי זגה: בתקופה של יולי תמיר ניסינו להעביר הצעת חוק פרטית, היא הגיעה לוועדת שרים לחקיקה, הצליחה קצת להתקדם, נתקעה לנו.

<גידי זגה: ניסינו לחדש אותה בתקופה של גדעון סער, שאף הגיע לפה לביקור וביקש מאיתנו, הוא אמר, 'עזבו את החקיקה, אני אתנגד לזה בהצעות חקיקה, אבל אני אוהב את הרעיון, בוא נתחיל לעשות את זה במחוזות מרכז ותל אביב', הוא נתן הנחיה למנהלי המחוזות להתחיל לטוות פה משהו.

<גידי זגה: איפה שהוא זה נפל בין הכיסאות, גם בגללנו, גם בגללם.

<גידי זגה: כמות התלמידים קצת גדלה, אבל לא במשהו משמעותי, גם גדעון עצמו הצביע על נקודה שגם אתה הצבעת עכשיו, על ההתניידות.

<גידי זגה: ובגלל זה הוא אמר, 'בוא נתחיל את זה פה', כי להביא תלמיד מבאר שבע לתל אביב בשביל שעתיים-שלוש סיור.

עמרם מצנע: לא, מחברים את זה.

<גידי זגה: ולכן אנחנו פה תקועים.

<גידי זגה: אנחנו לא חושבים שזה יהיה נכון עוד פעם לגשת לנושא של חקיקה, בגלל שבאמת זה לא ראוי להתערב למשרד ממשלתי בחקיקה בפעילות השוטפת שלו, אבל אנחנו כן חושבים שראוי שהמשרד ייתן יותר דגש על המסר שעובר פה, כי המסר שעובר פה הוא מסר מאוד מורכב, אבל גם מאוד ליברלי, והוא מציג - - -

עמרם מצנע: יש היום בהחלט, בהנהגתו של שי פירון, אווירה אחרת, שנותנת משקל אחר לעניין של ההישגיות והציונים והבחינות לעניין היותר תוכני ערכי, אתמול גם הייתי במסיבת העיתונאים, וזה מאוד מתאים גם לתפיסת העולם שלי.

עמרם מצנע: אני מקווה שזה לא יעבור איזה גבול מסוים, כי בסוף הדברים צריכים להיות מאוזנים.

עמרם מצנע: שי גם מבין דבר נוסף חשוב, ואני אמרתי לו שמה שגיליתי בתפקידי הנוכחי, זה שמשרד החינוך הוא המשרד הכי פחות על בסיס חוקים.

עמרם מצנע: לשר חינוך, וזה לא מקרה כנראה, יש סמכות ענקית ולכן אנחנו גם רואים שכל פעם ששר חינוך מתחלף אתה רואה שינויים שבמשרד אחר זה היה מחייב איזה שהוא תהליך חקיקה ובמשרד החינוך, למעט חוק חינוך חובה משנות ה-50, יש טלאי על טלאי אבל אין ממש חוקים שקובעים את הדברים המרכזיים.

עמרם מצנע: היום, עם הרעיונות החדשים שלו, לפחות הוא הסכים איתי שכדאי להכניס לחקיקה חלק מהם, כדי שזה לא יהיה ששר בא, נשאר שלוש-ארבע שנים, הולך ומישהו בא והופך את כל הדברים.

עמרם מצנע: כל זה היה מבוא להגיד שיש היום אווירה אחרת שבהחלט גם רוצה לקשור לשורשים, לתרבות, לערכים.

עמרם מצנע: נראה, אני גם בעד, דרך אגב, שבמשרד החינוך תהיה איזה שהיא, אני לא רוצה להגיד רשימה, כי זה קצת מגמד את העניין, אבל איזה שהן נקודות שראוי שלאורך שנות החינוך תלמידים יעברו את זה, במסגרת, גם בידיעת הארץ ובהכרת הארץ וגם כמובן בידיעת המסורת, המורשת וכל מה שקשור בזה.

<טליה אבנון בנבנישתי: אני רוצה להציע משהו, בתוך המערכת של משרד החינוך, מטה שנהר, שמנהלת אותו ציפי קוריצקי, יש שם שש שנים שמתוקצבות ללימודי יהדות ומורשת, מכיתה ד' ועד ט' שעתיים במערכת, כחלק מתכניות הליבה כבר של משרד החינוך.

<טליה אבנון בנבנישתי: אפשר דרך המטה הזה ודרך המשאבים האדירים שכבר מקצים לסיפור הזה לנסות לראות האם אנחנו יכולים לחבר וליצור כאן את השיתופים.

עמרם מצנע: הבעיה שמשרד החינוך גם קובע את כמות ימי היציאה מבית הספר והיא די מוגבלת.

עמרם מצנע: אל"ף, היא הפכה להיות מסורבלת בגלל העניין של הביטחון, ובי"ת, היא עולה כסף.

עמרם מצנע: ההסעות זה הדבר הכי יקר בכל העניין הזה.

עמרם מצנע: מספר ימי היציאה בדרך כלל גם של יום אחד ולא יותר מזה, רק בכיתות הגבוהות, יוצר גם כן איזה שהיא מגבלה של מה אתה מכניס בימים האלה.

עמרם מצנע: אבל כן, צריך בהחלט למצוא איזה שהיא דרך.

עמרם מצנע: אני לא רוצה לשים פה את הרף גבוה מדי, אבל - - - וצה"ל, דרך אגב, זה מאוד מפתיע אותי, כי צה"ל הוא ההזדמנות האחרונה בעצם של החדרת הקשר והשורשים.

<דן תדמור: זה אפילו יותר חשוב.

<דן תדמור: זה לא רק שזו ההזדמנות האחרונה, גם יש קשב אצל חיילים, שלפעמים אין אצל תלמידי תיכון.

<דן תדמור: כי הסיטואציה שבה בכל זאת אתה חייל, אתה מתחיל לחשוב על הדברים האלה.

<דן תדמור: לצערנו גם המעט שהיה, בשיאנו היו לנו 10,000, זה ירד ל-5,000 ובשנה האחרונה 3,500 ויש עכשיו הקפאת תקציבים.

<דן תדמור: הלכתי לדני דנון, לסגן שר הביטחון, כדי שישחרר את הפקק.

<דן תדמור: הייתה פגישה, האם משתחרר הפקק כתוצאה מהפגישה הזאת?

<דן תדמור: אני לא בטוח.

עמרם מצנע: אבל יש בצבא, אני לא יודע מה ההיקף של זה היום, את תרבות יום א'.

<דן תדמור: אז הם מגיעים לכאן, אבל בגלל שיש הקפאת תקציבים יש מצב היום שבו בדרג הטקטי מישהו צריך להיות משוגע לדבר כדי להביא אותם דווקא לפה.

<דן תדמור: זה קורה, אבל לא קורה מספיק.

<דן תדמור: אז זה גם עניין של חשיפה ומודעות, אבל זה פשוט עניין של תקציבים.

<דן תדמור: אז מה אומר לי דנון?

<דן תדמור: הוא אומר לי 'תביא תרומות לממן את זה'.

<דן תדמור: זו התשובה.

<גידי זגה: אולי שווה לחשוב על דרך שהוועדה יכולה לעזור לנו, כאילו תחשבו אתם אם אפשר אולי לעשות דיון ולרכז את כל הגורמים שיכולים להביא לבית התפוצות, לנסות לראות - - -

עמרם מצנע: זה נכון שכלי הנשק העיקרי שלנו זה דיונים, אבל אני תמיד מנסה, לפני שאנחנו עושים דיון, לראות מה תהיינה תוצאות הדיון הזה ועד כמה זה יתרום למשהו פרקטי.

עמרם מצנע: נחשוב.

<גידי זגה: גם לא דיון, אם יש פתרון אחר.

עמרם מצנע: כן, ברור.

עמרם מצנע: אני חושב עכשיו על הצבא קצת.

עמרם מצנע: אני יודע מה, לנסות לשכנע את הרמטכ"ל לעשות איזה דיון מטכ"ל פעם פה, כמו שהם עושים - - - דרך אגב, פעם בשנה הם ב'יד ושם'.

<טליה אבנון בנבנישתי: נכון, אבל קצין חינוך ראשי הביא לכאן את כל המכונים שעוסקים היום בעיצוב זהות אצל חיילי צה"ל ועשה את זה כאן ואמר את הדברים שכולם רצו לשמוע, אבל הנתונים הם אותם נתונים.

עמרם מצנע: כן, גם הוא בסוף די מוגבל.

<יהודית גידלי: קצין חינוך ראשי היה פה?

<יהודית גידלי: הנוכחי?

<טליה אבנון בנבנישתי: כן, הנוכחי.

<טליה אבנון בנבנישתי: עם כל הצוות שלו וכו' וכו'.

עמרם מצנע: טוב, בסדר.

עמרם מצנע: עדיף שנבטיח פחות ונעשה יותר.

<דן תדמור: רצון טוב זו התחלה וקשב זה התחלה, וטוב שהייתם פה, כי ידעתם שיש בית התפוצות, אני לא בטוח שידעתם מה קורה פה היום ושאנחנו - - -

עמרם מצנע: ידענו רק מהעיתונות על הצרות שהיו פה, כן נסגר/לא נסגר.

<דן תדמור: אז המסר הראשון שלנו זה שלא רק שלא נסגר, אנחנו חיים ובועטים ובתקופת התחדשות ואנחנו מאוד מאמינים במה שאנחנו עושים.

עמרם מצנע: לא, מוצא חן בעיניי שאתם לא מציגים את זה בצורה של בכיינות.

עמרם מצנע: זו אחת הצרות שלנו בחברה הישראלית, ומשיגים פחות, דרך אגב, בבכיינות.

עמרם מצנע: את הירוחמים לימדתי את זה מהר מאוד, 'תציגו את היתרונות, את החוזקים'.

<דן תדמור: יש כאן צוות מאוד חדור ומאוד נלהב ואני חושב שזה ניכר, ובאים לפה כל יום 60 ומשהו אנשים שמאוד מאמינים במה שהם עושים, זו התחלה טובה.

עמרם מצנע: כן.

עמרם מצנע: תודה רבה.