ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 120, 2013-12-15 10:00

עמרם מצנע: מה המכנה המשותף בקהילות ומה שונה?

<אבי נאור: זו שאלה טובה ואני באמת מגיע לזה.

<אבי נאור: היום הקהילות הללו, דבר ראשון הן מייצגות את כל הספקטרום של החברה הישראלית, יש דתיים אורתודוקסים ויש חולצות כחולות, יש ישראל החדשה ויש ותיקים שבאו מהאזורים המבוססים, יש כאלה שבאים מהאזורים המבוססים לפריפריה ויש בני מקום שגדלו בפריפריה.

<אבי נאור: יש יהודים, יש ערבים, יש דרוזים, יש קהילות אתיופיות, יש קהילות קווקזיות.

<אבי נאור: מה שמאחד אותן זה הרעיון הכללי של הליכה לפריפריה, תוך החלטה לגור שם, לא לתקופה של שנה או שנתיים, אלא להקים את ביתם שם, לחנך את ילדיהם שם, לחיות בקבוצה שהיא בעצם מחזקת כקבוצה.

<אבי נאור: הרקע שלהם, כמו שאמרתי, הוא שונה, אבל המשותף זה ההחלטה ללכת לאזורים הפריפריאליים, חברתיים או סוציו אקונומיים, והעיסוק שלהם בנושאים חברתיים במקום.

<אבי נאור: זאת אומרת אנחנו לא סופרים, בתוך המספרים שאמרתי לך, קהילות שבאות מהסיבה שהן רוצות לגור בפריפריה והן רוצות לקיים איזה שהן חיים עצמאיים קהילתיים שם, אבל אין להן אינטראקציה עם הקהילה הרחבה.

<אבי נאור: זה מבורך וזה טוב, אבל הם לא נחשבים כחלק מהקבוצה.

<אבי נאור: אנחנו סופרים את אלה שבאים ועוסקים בכל מיני נושאים בקהילה הרחבה ואנחנו רואים הרבה פעמים תופעות מדהימות.

<אבי נאור: זאת אומרת שקהילה, שמגיעה עד 15-20, אחר כך יכולה לגדול לעשרות, אפילו למאות, אבל הקהילה עוסקת הרבה מאוד עם ילדים ונוער וסיכון במקום ועם הבוגרים של הקהילה הרחבה, כאשר מנסים להיות איזה שהוא מרכז להתנדבות, מרכז לעשייה.

<אבי נאור: אתה רואה בהרבה מקומות בארץ, איפה שנמצאות הקהילות הללו, שהאוכלוסייה הבוגרת התגייסה לקבלת אחריות על החיים הקהילתיים שלהם, בין אם זה פיתוח של הסביבה, המבנים, גינות קהילתיות, תעסוקה עם ילדים, פעילות של אחרי שעות הלימודים.

<אבי נאור: זאת אומרת מכפיל הכוח כאן הוא עצום.

<אבי נאור: אנחנו שמנו לנו כמטרה לעודד תהליך כזה שבעוד חמש שנים, אמרתי, כשיהיו בערך 24,000-25,000, שמסביבם יהיה פי שלושה מהמספר הזה מבוגרים שנרתמו לעשייה הקהילתית.

<אבי נאור: כך שמכפיל הכוח הוא עצום.

<אבי נאור: אנחנו רואים בחיפה דוגמה פנטסטית לכך.

<אבי נאור: אנחנו רואים שהקהילות, אם בעבר הן היו קהילות נקודתיות, כל קהילה לעצמה, או הגוף שמארגן אותה שהוא בעצם על רקע אידיאולוגי, אבל לאו דווקא עם היבט והדגשים של עשייה עירונית, אנחנו רואים שיש היום שיתוף פעולה במספר מקומות.

<אבי נאור: כפי שאמרתי, הדוגמה כאן בחיפה היא מהמובילות שיש כאן בארץ, שיתוף פעולה אחד בין הקהילות לבין עצמן, למרות שהן באות מרקע אידיאולוגי הן גם עושות דברים שהם דומים והן גם מבינות שהמכנה המשותף שלהן הוא די רחב והם יכולים לשתף פעולה ולעשות דברים ביחד למען הקהילה הרחבה.

<אבי נאור: בחיפה הנושא הוא כל כך בולט וחזק, משום שיש כאן שיתוף פעולה מדהים בין הקהילות לבין הגורמים של העירייה ושיתוף הפעולה הזה יוצר גם מכפיל כוח מאוד חזק, וגם עוד דבק מאוד משמעותי בפעילות בין הקהילות.

עמרם מצנע: מה עושה קרן שח"ף במערכת הזאת?

<אבי נאור: קרן שח"ף הוקמה לאור העובדה שאנחנו מצד אחד הטפנו לקהילות שהם יאחדו כוחות ואנחנו היינו קרן אורן ואנחנו היינו בעצמנו, גנדיר עבדה לעצמה, ואמרנו, רגע אחד, זה לא הגיוני שאנחנו נבוא אליהם ונגיד להם 'אתם צריכים לשתף פעולה, להקים ארגוני גג', ואנחנו כל אחד נעבוד לבד.

<אבי נאור: ולכן דבר ראשון אנחנו איחדנו כוחות, הקמנו קרן משותפת של שותפים שאת כספם הם שמים בקרן וההחלטות והאסטרטגיה היא משותפת ואין לנו אובר הד יותר מאשר אובר הד אחד, יש לנו מנכ"לית שזה חיה, יש לה צוות של שלושה אנשים, ואת המחקר ואת הניהול ואת הכול אנחנו עושים במשותף.

<אבי נאור: מה אנחנו עושים?

<אבי נאור: איך אנחנו תומכים בקהילות?

<אבי נאור: אל"ף, אנחנו נשמע את זה יותר כדוגמה מפה, אבל באופן עקרוני אנחנו תומכים בקהילות בדרך כלל בין שלוש לארבע שנים, מתוך ראייה, גם משום שהכספים שיש לנו בתוך הקרן הם כספים פילנתרופיים מוגבלים, זאת אומרת הלוואי שהיינו יכולים לעשות יותר, אבל העובדה שזה לפרק זמן קצוב, יש לזה גם לא רק עניין של מגבלה תקציבית אלא יש בזה גם איזה שהוא רעיון שבשלב מסוים הקהילה צריכה להיות עצמאית.

<אבי נאור: איפה עיקר התרומה שלנו?

<אבי נאור: דבר ראשון, לכל קהילה חדשה, למשך שלוש-ארבע שנים, כפי שאמרתי, אנחנו מממנים משרה מלאה של רכז הקהילה.

<אבי נאור: כדי לעשות את כל העבודות שהקהילות עושות הן צריכות משרה אחת של מישהו שירכז את הפעילות, יהיה בקשר מול הגורמים החיצוניים וכן הלאה.

<אבי נאור: הדבר השני, שהוא משמעותי ביותר, אנחנו מממנים פרויקטים.

<אבי נאור: אנחנו לא מממנים משכורות או דברים כאלה, אנחנו מממנים פרויקטים.

<אבי נאור: הקהילות באות אלינו עם הצעה לפרויקטים, לתכניות שהן רוצות לבצע, זה עובר דרך המסננת שלנו, של סוגי הפרויקטים שאנחנו תומכים ואותם דברים שאנחנו רוצים לקדם, ואז ברגע שאנחנו מאשרים אז זה לא רק עניין של תמיכה כספית, אלא אנחנו נותנים ליווי לפרויקט ולקהילה כדי לעזור להם, בטח בראשית דרכם איך מנהלים דבר, איך מודדים, איך מעריכים תוצאות וכן הלאה.

<אבי נאור: נוסף לכך אנחנו כקרן תומכים גם, 170 הקהילות שציינתי הן מאורגנות, או יש 14 גופים היום בארץ שהם יזמי קהילות, כשהקהילות בעצם נוצרות מתוך הגופים הללו, אנחנו תומכים גם בגופים יזמי הקהילות ובראייה שלנו זה ההמשכיות.

<אבי נאור: אנחנו מקווים ליום שהם יהיו הגופים היחידים - - -

עמרם מצנע: הגופים האלה, מה זה?

עמרם מצנע: זה דרור ישראל?

<אבי נאור: זה דרור ישראל, זה המכינות על שם רבין, זה הקהילות האתיופיות, הנני, כפרי הסטודנטים שערי תורה, הדתיים, יש ארגון של הקהילות הדרוזיות.

<אבי נאור: יש 14 כאלה, שהיום גם בינם לבין עצמם יש להם פעילות של ארגון גג, ארגון גג שמכסה את כל הקהילות הללו.

<אבי נאור: אנחנו רואים בתפקיד שלנו לא רק לתמוך בקהילות הקצה, אלא גם לתמוך בארגונים המארגנים בשביל שזה מה שייתן את העצמאות לתופעה.

<אבי נאור: מעבר לכך התמיכה שלנו היא לא רק כספית.

<אבי נאור: אנחנו יודעים לעבוד מול הממשלה, מול הכנסת.

<אבי נאור: רק לאחרונה התקבלה החלטת ממשלה על הקצאה של 100 מיליון שקל לקהילות לשלוש שנים, מפוזר לשלוש שנים, כשזה מרוכז במשרד השיכון.

<אבי נאור: זה דבר שהוא פעולה משותפת - - -

עמרם מצנע: לא נגב-גליל?

<אבי נאור: חלק קטן מתוך ה-100 זה נגב גליל, הרוב זה אצל אורי אריאל, וחלק מזה זה גם כספי הסכמים קואליציוניים.

<אבי נאור: אבל הכסף הזה לא הולך רק לקהילות דתיות, הוא הולך לכלל הקהילות, יש שם פעילות יפה עם ראייה והסתכלות לכל הרוחב ואנחנו בקשר עם הגורמים הללו כדי לעודד, להסביר, וגם קצת ל - - -

עמרם מצנע: סבר את האוזן, כמה פחות או יותר אתם מגלגלים בשנה?

<אבי נאור: התקציב שלנו הוא 10 מיליון לקהילות, הכול מתרומות, 50% תורמים ישראלים ו-50% תורמים מחוץ לארץ.

<קריאה: 14 שותפים.

<אבי נאור: 16.

עמרם מצנע: זה כולל את כפרי הנוער או רק הקהילות?

<אבי נאור: לא, זה רק הקהילות, כפרי נוער זה - - - זו התמונה.

<אבי נאור: חיה, נדמה לי שהבמה היא שלך, נכון?

<חיה ג'משי: האמת היא ש - - -

<אבי נאור: האמת שעשיתי לך את העבודה?

<חיה ג'משי: האמת היא שאבי אמר את מרבית הדברים, אני חושבת שאני אתן רק עוד כמה דגשים ונעבור לשמוע מה קורה פה בחיפה, כי באנו בעצם להציג פה את התופעה.

<חיה ג'משי: אני רק אגיד כמה משפטים באופן כללי.

<חיה ג'משי: על קרן שח"ף אני יכולה להגיד גם שזו כשלעצמה שיתופיות מאוד ייחודית בעולם הפילנתרופיה, שחברו יחד 16 שותפים מהארץ ומהעולם למטרה אחת מסוימת עם מנגנון משותף שמחלק את התמיכות על ידי תהליך מאוד מסודר של קבלת החלטות ואנחנו עושים גם ליווי ובקרה.

<חיה ג'משי: באופן כללי על הקהילות, אני רוצה להגיד כמה משפטים, כי זו תופעה מדהימה שצעירים בעצם מוצאים היום את מסלול ההגשמה שלהם דרך באמת להגיע לפריפריה, כמו שאבי אמר, להקים את ביתם שם ולעשות עשייה משמעותית כלפי החברה הרחבה.

<חיה ג'משי: אנחנו כקהילה, כמו שאנחנו מדגישים, שלא חשוב רק החיים הקהילתיים, זה חשוב, כי מכניסים ערכים קהילתיים, אבל לא פחות חשוב זו העשייה החוצה, להביא לשינויים משמעותיים.

<חיה ג'משי: אני חושבת שעוד מעט אנחנו נראה פה איך קהילות מצליחות להגיע לשכונה כמו שכונת הדר ולעשות שינויים משמעותיים בשכונה.

<חיה ג'משי: במונחים של תכנון אנחנו נדבר על התחדשות עירונית, כאן אני חושבת שהקהילות מצליחות להביא למצב של התחדשות עירונית.

<חיה ג'משי: אני אגיד כמה משפטים בכלל על הפוטנציאל של קהילות שח"ף.

<חיה ג'משי: קודם כל אנחנו רואים שקהילות שח"ף או קהילות מציאותיות, כמו שהם קוראים לעצמם, או קהילות חיים, שמות שונים, אנחנו קוראים להם קהילות שח"ף, כי זה ככה בהיסטוריה של הדבר, אבל קודם כל אנחנו רואים איך מאות משפחות, בגרעינים התורניים זה במיוחד בולט, מגיעות מיישוב, שזה פוטנציאל מאוד חשוב, מגיעה אוכלוסייה איכותית, אידיאולוגית, להתיישב התיישבות קבע בפריפריה.

<חיה ג'משי: אני רוצה להגיד שאנחנו מדברים רק על קהילות שהן קהילות עירוניות, אנחנו תומכים רק בקהילות שמתיישבות ביישובים העירוניים.

<חיה ג'משי: מה שאנחנו רואים, שהרבה פעמים עצם ההגעה של צעירים למקום, גם מחזירה חזרה צעירים ליישובים וגם מונעת אחרים לצאת, כי יש להם קבוצת התייחסות, יש להם עשייה שהיא עשייה משמעותית עבורם והם לא מחפשים לצאת מהיישובים הפריפריאליים.

<חיה ג'משי: אני בפירוש רואה את הצעירים האלה משנים את הפריפריה, משום שבעצם העובדה שהם מגיעים למקום הם מחזקים את האוכלוסייה של המקום וגם מונעים עזיבה.

<חיה ג'משי: זה כבר לא להגיע לתל אביב, אלא להישאר כאן במקום, כי יש קבוצת התייחסות.

עמרם מצנע: יש קבוצות כאלה גם בתל אביב?

<חיה ג'משי: יש בתל אביב.

עמרם מצנע: את מדברת על הפריפריה.

<חיה ג'משי: נכון, אבל זה גם הגיאוגרפית וגם החברתית.

עמרם מצנע: חיפה היא לא פריפריה.

<חיה ג'משי: אבל שכונת הדר היא שכונה חלשה ולכן או הגיאוגרפית או החברתית.

<חיה ג'משי: זה גם וגם.

<חיה ג'משי: אנחנו גם רואים איך קהילות כאלה יכולות לשפר את השירותים החברתיים, החינוכיים והקהילתיים שקיימים במקום, אם על ידי זה שהם יוזמים תכניות חדשות מאוד איכותיות, מתוך זה שהם חיים במקום, מכירים את המקום, מזדהים עם הצרכים של המקום ויכולים מלמטה בעצם להביא לשינוי על ידי זה שהם נכנסים לתוך החינוך הפורמלי והלא פורמלי, על ידי זה שהם בעצמם צרכנים של שירותים הם מחיים בתי ספר לפעמים, נכנסים כמורים, מביאים אוכלוסייה נוספת ובתי ספר שעמדו להיסגר, אנחנו יכולים לראות, נשארים ונפתחים ומתרחבים.

<חיה ג'משי: זה פוטנציאל נוסף.

<חיה ג'משי: הדברים הנוספים שאתם יכולים לראות לאור הבחירות האחרונות זה התפתחות של המנהיגות המקומית.

<חיה ג'משי: אתה מכיר את ירוחם, אבל אנחנו יכולים לראות גם בשדרות ובגדרה, קהילות מתחילות להיות גם העתודה של המנהיגות המקומית, הם רצים למועצה, רצים לראש הרשות, מפתחים את המנהיגות המקומית.

<חיה ג'משי: נקודה מאוד חשובה של פעילויות, וזה גם פרמטר שאנחנו מדגישים אותו זה הנושא של התנדבות.

<חיה ג'משי: קהילות כשלעצמן מתנדבות, כמו שאמרתי אוכלוסייה איכותית, אידיאולוגית, מחויבת מביאה הרבה שעות התנדבות לתוך הפרויקטים שלנו, מתוך באמת תפיסה אידיאולוגית, אבל אנחנו גם רואים סביבם איך הם מפתחים מערך שלם של התנדבות, ואנחנו נשמע את זה גם בהמשך כאן.

<חיה ג'משי: הן מחזקות מאוד, ואבי ציין את זה, את המעורבות של התושבים, הם פועלים עם התושבים, אם זה בעשייה סביב חגי שנה, אם זה בעשייה של מבצעים שונים שהם עושים, יש כאן מודל מאוד יפה של חיבור של קהילות סביב נושא של התנדבות ואנחנו נשמע את זה, ובהרבה מקרים, ואנחנו מנסים לסייע להם, הם גם מאפשרים איזה שהוא פיתוח כלכלי.

<חיה ג'משי: אנחנו עובדים איתם גם על הנושא של יזמות עסקית, יש קהילות שנכנסות לנושאים כאלה, זה מבחינתנו חלק מהאיתנות הפיננסית.

<חיה ג'משי: אני אעביר את השרביט ליעקב ואני אגיד שבכל המקרים תמיכה ושיתוף פעולה עם רשות מקומית הוא תנאי מאוד מרכזי להצלחה של קהילות.

<חיה ג'משי: אנחנו מנסים לסייע להם בעניין הזה, אני חושבת שפה חלק מהעניין זה באמת שיש כאן רשות מקומית מאוד מחויבת ומאוד משתפת ומשתתפת.

<חיה ג'משי: אז עכשיו נשמע את הצד הזה.

<יעקב ברודר: אני אנסה להכניס את זה קצת לקונטקסט שבתוכו עובדות הקהילות.

<יעקב ברודר: אני רוצה להגיד תודה לצחי ולרויטל שארגנו את המפגש הזה.

<יעקב ברודר: תודה רבה.

<יעקב ברודר: בעוונותיי אני גדלתי בשכונה הזאת.

<יעקב ברודר: זו שכונה, שכשהייתי ילד, תודות לחבר הכנסת מצנע שהיה ראש העיר, ודרך אגב - - -

עמרם מצנע: כשאני הייתי ראש עיר היית ילד?

<יעקב ברודר: לך אני לא צריך לספר על שכונת הדר, היית ראש העיר חיפה ואתה זה שהקמת את המתנ"ס פה ואת המתנ"ס בטבריה 15.

<יעקב ברודר: רפפורט, ראש העיר רפפורט הביא לשיפוץ של המקום הזה.

<יעקב ברודר: כשהייתי ילד גדלתי פה וחלק מהאנשים שישבתי איתם קודם מכירים, זה היה מרכז הצפון של מדינת ישראל, הדר הייתה המרכז.

<יעקב ברודר: פה היו מבלים, פה היו באים לעשות שופינג, פה היו באים לעשות קניות.

<יעקב ברודר: אמא שלי ז"ל כשרצתה לקנות משהו באמת טוב הלכה לרחוב נורדאו, החנויות הטובות היו שם, ורחוב הרצל, וכמובן היה מרכז מסחרי.

<יעקב ברודר: השכונה הידרדרה.

<יעקב ברודר: היום רובע מספר 6 בעיר זה שכונת הדר, שכונה שהיא השכונה היהודית הראשונה בחיפה, מה שהייתה שכונת הרצליה, ב-1909 הוקמה השכונה היהודית הראשונה ומאז כשקמו שכונות חדשות, כמו בהרבה מרכזי ערים בעולם ובישראל, מרכזי הערים הלכו והידרדרו, נכנסו גורמים שליליים, כל ההיסטוריה.

<יעקב ברודר: אני לא אספר לכם את כולה על רגל אחת, אבל ממרכז סואן וממקום שכשהייתי ילד, ומישהו אמר שהוא גר ברחוב ירושלים, אמרו 'אבא שלך לפחות רופא אם אתה גר ברחוב ירושלים', אבא חושי היה גר ברחוב ירושלים 15.

<יעקב ברודר: היה פאר היצירה.

<יעקב ברודר: באמת.

<יעקב ברודר: עזר וייצמן גדל פה, פאר היצירה היה המקום.

<יעקב ברודר: היא הלכה והידרדרה.

<יעקב ברודר: לפני כשמונה שנים, ביוזמת ראש העיר הנוכחי, הייתה אז יוזמה קודמת של ראש העיר, הייתה איזה תכנית בזמנך כראש העיר, לנסות לשקם את מרכז העיר, את הדר, אבל לפני כשמונה שנים ראש העיר הנוכחי, שהוא יליד הדר וגדל בהדר, ביקש מפרופ' צבי איזיקוביץ מאוניברסיטת חיפה, שהיה אז דיקן הפקולטה למדעי הרווחה והבריאות, לארגן איזה ועדה שתיתן קווים לעיריית חיפה כיצד להתמודד עם תפוח האדמה הלוהט הזה שנקרא הדר, שהיה מעוז פשיעה בצפון מדינת ישראל.

<יעקב ברודר: זו הייתה שכונה עם אחוזי פשיעה גבוהים ביותר.

<יעקב ברודר: פרופ' איזיקוביץ כינס סביבו את ראשי המנהלים של העירייה, נציגי תושבים, מפקד המשטרה וסגניתו, אהובה תומר ז"ל, שהייתה הסגנית שלו, והם ישבו והכינו תכנית עבודה שבמרכזה היה הקמת מנהלת לשכונה, כדי שננהל את השכונה והכיוון היה לא רק פיזי אלא בעיקרו כיוון חברתי כדי לשנות את השכונה.

<יעקב ברודר: השכונה כיום מונה, זה הסטטיסטיקה של 2011, 37,585 תושבים, שכונה אולי הכי מורכבת והכי מעניינת במדינת ישראל מבחינת הרכב האוכלוסייה שלה.

<יעקב ברודר: יש פה את כל הפסיפס הישראלי שחי בשלום אחד עם השני, שזה היופי שלה.

<יעקב ברודר: אלה יעדי העבודה שהתוו אז הוועדה למנהלת, כשאני נבחרתי אז לעמוד בראשה.

<יעקב ברודר: שבעה יעדים, החל מהקניית ביטחון אישי ועד קידום בריאות הציבור, כאשר שלוש החלטות אסטרטגיות קיבלה הוועדה.

<יעקב ברודר: אחת, שלא ניתן לקדם את היעדים האלה, שבכל אחד מהם יש תכנית עבודה, באופן עצמאי, צריך לעשות את זה במקביל.

<יעקב ברודר: אתה לא יכול לקדם את התמיכה והקידום בדור הצעיר, לדוגמה, שפה דרך אגב התכנית הלאומית קרמה עור וגידים אצלנו בשכונה, יחד עם אשלים בזמנו, אבל אתה לא יכול להפעיל את התכנית הזו אם אין ביטחון ברחובות, אם אין תאורה, אם אין מדרכות.

<יעקב ברודר: אתה צריך לעבוד על הכול בבת אחת.

<יעקב ברודר: זו הייתה החלטה אחת.

<יעקב ברודר: החלטה שנייה הייתה להתמקד באזור מסוים בשכונה.

<יעקב ברודר: לשלושה אזורים סטטיסטיים בשכונה אנחנו קוראים מלבן, זה מלבן הדר.

<יעקב ברודר: כשמדברים על מלבן הדר מדברים על האזור הזה, 13,000 תושבים בערך.

<יעקב ברודר: כשעברנו באזור הזה עברנו דלת דלת, כדי לדעת עם מי יש לנו עסק, מי האנשים שגרים פה ובחנו את היעדים שלנו ביחס לאוכלוסייה שגרה, כדי שנוכל כל הזמן לבחון איך אנחנו מתקדמים.

<יעקב ברודר: החזון של השכונה, זו שכונת מגורים אטרקטיבית למשפחות צעירות המטפלת בצרכי כל תושביה ומהווה מרכז תרבותי מסחרי עירוני.

<יעקב ברודר: כשהצגנו אותו לפני שמונה שנים אנשים צחקו בקול רם.

<יעקב ברודר: היום אני מקווה שהיום אנחנו אולי מחייכים, אבל כבר לא - , אני חושב שלא.

<יעקב ברודר: אנחנו בכיוון, יש לנו יעדים שהצבנו לעצמנו מבחינת נדל"ן, מבחינת השכלת אוכלוסייה, מבחינת מסחר בשכונה.

<יעקב ברודר: יש לנו בקטע של המסחר עוד הרבה מה לעשות.

<יעקב ברודר: אחרי הנושא של המטרונית שני היעדים הבאים שלנו, אחד זה רחוב הרצל, החלוץ ונורדאו שאנחנו מנסים לחדש את המסחר שם, ואני מקווה שיסתיימו עבודות התכנון המפורטות של שוק תלפיות באזור, שייתן מנוף נוסף, שכרגע מתכננים אותם.

<יעקב ברודר: דרך אגב, אפרופו צעירים, ברחוב נורדאו, כשחפרו את שתי הרכבות, החלוץ והרצל, ניסינו לעשות שם שינוי של המסחר, ונכשלנו.

<יעקב ברודר: הגענו מהר מאוד למסקנה שאם אנחנו נעבוד רק בקומת המסד של המסחר ולא נתעסק במי שגר מעל המסחר, שזה היה רק עובדים זרים ברחוב נורדאו, אין לנו סיכוי להצליח גם במסחר למטה.

<יעקב ברודר: נכון להיום בערך 150 צעירים מכל מיני קבוצות בשכונה גרים ברחוב נורדאו.

<יעקב ברודר: 150 איש נכנסו.

<יעקב ברודר: לסבר את האוזן, כמעט כל הבניינים ברחוב נורדאו הם בניינים בבעלות אחת, כל הבניין זה בבעלות של משפחה או אדם אחד.

<יעקב ברודר: ככה הם נבנו בזמנו וככה מכרו אותם הלאה.

<יעקב ברודר: - - - שמכר לאחרונה את הבניין, בניין שעמד ברחוב נורדאו, עד היום יש - - - לאחרונה מכרו אותו.

<יעקב ברודר: כל הבניינים כמעט היו למכירה, היום אי אפשר לקנות - - -

<קריאה: זה יתרון שהבניין מוחזק על ידי בעלים אחד.

<יעקב ברודר: מבחינתנו זה יתרון.

<יעקב ברודר: בזכות היתרון הזה יכולנו לשבת עם בעלי הבתים ולהגיד להם, 'חבר'ה, בואו נעשה איזה שהוא מהלך, בואו נתחיל להכניס חבר'ה צעירים'.

<יעקב ברודר: שתקו קצת, אתה יודע, אנחנו נעזור לכם למלא את ה - - - נכון להיום זה בלתי אפשרי לקנות מטר ברחוב הזה.

<יעקב ברודר: זה רחוב היום שאי אפשר לקנות שם שום דבר.

<יעקב ברודר: אני מאמין שבעקבות השינוי שעשינו בקומות העליונות של המגורים אנחנו נצליח גם במסחר למטה.

<יעקב ברודר: מינינו מנהל לרחוב, יש היום מִנהלת לרחוב, שאנחנו נרחיב אותה עכשיו לרחובות הרצל, החלוץ והנביאים, שהסתיימה המטרונית.

<יעקב ברודר: אלה הנתונים.

<יעקב ברודר: זו השכונה הצפופה ביותר בעיר, יש כאן הפתעה לחיפאים בטח, אנחנו מדברים על 26% גיל 0 עד 19 בשכונה, הכי הרבה ילדים ונוער שיש בחיפה יש בהדר.

<יעקב ברודר: הגירה שלילית הכי גבוהה.

<יעקב ברודר: זאת אומרת מתוך חיפה בהדר זו השכונה שיש בה הגירה שלילית הכי גבוהה.

<יעקב ברודר: אני מדבר על 2011.

<יעקב ברודר: מאזן הגירה בין יישובית, כלומר כאלה שיוצאים מהדר ליישובים אחרים וכאלה שנכנסים להדר מיישובים אחרים, הדר הגבוה ביותר.

<יעקב ברודר: יש שתי שכונות כאלה בחיפה, הדר היא הגבוהה שביניהן.

<יעקב ברודר: אני מדבר רק על יהודים כרגע, לא על הגירה בכלל.

<יעקב ברודר: יש גם הגירה של ערבים לתוך השכונה, אבל אני מדבר על הגירה של יהודים, בהדר היא הגבוהה ביותר בחיפה.

<יעקב ברודר: מרכז מסחרי.

<יעקב ברודר: ככה נראה פעם רחוב הרצל, דו סטרי, לפני השיפוץ.

<יעקב ברודר: ככה הוא נראה היום.

<יעקב ברודר: אבי, שאלת על בית הקרנות.

<יעקב ברודר: בית הקרנות, לא הקרונות, קרן קימת, קרן היסוד.

<יעקב ברודר: כך נראה בית הקרנות היום, עם בתי קפה ומדרכה יפה.

<יעקב ברודר: בכלל רחוב הרצל הפך להיות רחוב יפה.

<יעקב ברודר: אנחנו צריכים להכניס קצת תוכן לרחוב, עכשיו זו המשימה שלנו.

<יעקב ברודר: קהילות.

<יעקב ברודר: ההחלטה האסטרטגית השלישית של הוועדה הייתה שאנחנו חייבים לטובת התושבים שגרים פה להביא תושבים צעירים וחזקים.

<יעקב ברודר: זה, דרך אגב, חלק מההתארגנויות של הקהילות שיוצרות ביחד.

<יעקב ברודר: בגמר היורו בנורדאו ישבו כולם, שמנו מסך גדול והקרנו את גמר היורו ואתם רואים, החבר'ה הצעירים יושבים ומסתכלים, חלק מהקהילות יושבים פה וצופים ביחד במשחק.

<יעקב ברודר: החלטנו שצריך להביא לפה קהילות וצעירים חזקים כדי לקדם גם את השירותים שאנחנו פיתחנו פה בשכונה ורצינו עוד לפתח והיינו צריכים אנשי מקצוע, וגם לטובת האוכלוסייה, שאלה שיטפלו בהם בבוקר או אחר הצהריים ייפגשו איתם גם בחנויות לאחר מכן, במכולת, ברחובות.

<יעקב ברודר: שיהיה איזה רול מודל של חבר'ה צעירים, עבור הצעירים פה, וגם שייעזרו בקהילות.

<יעקב ברודר: אחרי זה יעל תספר על כל הנושא של הרשת הקהילתית.

<יעקב ברודר: הצלחנו בשכונה הזאת למנף את זה למשהו גדול יותר.

<יעקב ברודר: כמה מילים על העיקרון של הקהילות ונלך לשמוע אותם, כי הם יותר מעניינים ממה שאני מספר באופן כללי.

<יעקב ברודר: העקרונות שלנו בעבודה עם הקהילות: כל קהילה בשאיפה להגדלת מספר החברים.

<יעקב ברודר: אנחנו רוצים לראות קהילות שהן גדלות, קהילות שהופכות להיות עצמאיות.

<יעקב ברודר: ככל שהקהילה תהיה גדולה וחזקה יותר כך היא תהיה עצמאית יותר.

<יעקב ברודר: אנחנו מנסים לתת תחושה ביתית לקהילות בשכונה.

<יעקב ברודר: החבר'ה שיושבים פה, זה לא שאלה האם הם מקבלים את הבניין לשבת, את אחד הבניינים שלנו וזה, אלא האם זה פנוי.

<יעקב ברודר: זאת השאלה.

<יעקב ברודר: השאלה היא, 'הבניין פנוי בשבת?

<יעקב ברודר: ' הבניין פנוי אפילו לאירועים משפחתיים כאלה של הקהילות, פנוי?

<יעקב ברודר: בוודאי.

<יעקב ברודר: לא שואלים האם.

<יעקב ברודר: פנוי, ברור להם שהם מקבלים את זה עם כל השירותים, שזה חלק מהעניין.

<יעקב ברודר: לכל קהילה יש פרויקט, שזה ארצי, אבל פה התחלנו את הנושא הזה עם הקהילות.

<יעקב ברודר: לכל קהילה יש פרויקט ייחודי שלה, הם יספרו אחר כך על הפרויקטים שלהם, והם שותפים בפרויקטים אחרים שעושים בשכונה הזאת.

<יעקב ברודר: לכל קהילה יש פרויקט שהיא מריצה אותו בעצמה.

<יעקב ברודר: אנחנו עומדים על זה שיהיה קשר בין הקהילות.

<יעקב ברודר: מיטל, את תספרי על בית המדרש?

<יעקב ברודר: קורה כאן משהו מדהים, של התארגנות אחת לחודש של כל הקהילות, וכפי שאתם רואים, חולצה כחולה, כיפות סרוגות.

<יעקב ברודר: זה לא מובן מאליו שהם יושבים ערב שלם ביחד ומדברים.

<יעקב ברודר: פה זה ממוסד, בצורה מסודרת, אנחנו עובדים על כך.

<יעקב ברודר: אנחנו משתדלים להביא את חברי הקהילות במשרות.

<יעקב ברודר: כשמתפנה לנו לדוגמה משרה במרכז הנוער, אז בחור מהקיבוץ העירוני מנהל היום את כפר הנוער.

<יעקב ברודר: את מרכז הנוער העירוני בהדר, שהוא המרכז הגדול ביותר היום בחיפה, 200 ילדים רשומים עם מעקב של עובד סוציאלי, של פעילות חברתית, פעילות לימודית שם.

<יעקב ברודר: גם כשבטבריה 15 התחלפו המנהלים בחרנו בחור מהקיבוץ העירוני לנהל את המתנ"ס.

<יעקב ברודר: וכן הלאה וכן הלאה.

<יעקב ברודר: אנחנו מעדיפים אותם בעבודות פה ומנסים לקדם אותם.

<יעקב ברודר: אני אתן לקהילות לדבר.

עמרם מצנע: שתי הקהילות יחסית גדולות, החרדית וה - - -

<יעקב ברודר: בקהילה החרדית אצלנו, ניסינו להקים עכשיו קהילה, הם גם באו ואמרו 'אנחנו רוצים קהילה', ניסינו להקים קהילה - - - קהילת שח"ר.

<יעקב ברודר: יש בהדר בקרב החרדים 74 חבר'ה שמשרתים בצה"ל.

<יעקב ברודר: הם ביקשו מאיתנו להקים קהילה של משרתי צה"ל.

<יעקב ברודר: יש שם מבנה - - - כל הנושא של הגיוס, כל החוגים למיניהם הורו לנו להפסיק בינתיים את הפעילות איתם, זה יצר המון אנטגוניזם בקרב הקהילה החרדית ולכן קצת הפסקנו עם הקהילה הזאת.

<יעקב ברודר: זה התחיל בצורה יוצאת מן הכלל, 74.

<יעקב ברודר: הבוקר, כשיצאתי לכאן ראיתי כמה יהודים דוחפים עגלות, מביאים את הילדים שלהם לגנים ולבתי הספר.

<יעקב ברודר: זה בקשר לקהילה החרדית.

<יעקב ברודר: בקהילה הערבית, לדאבוני עדיין אין לנו קהילה כזאת.

<יעקב ברודר: אני פניתי לקיבוץ שעובד הרבה מאוד עם האוכלוסייה הערבית במסגרת הנוער העובד, כדי לעשות ניסיון להקים איזה משהו.

<יעקב ברודר: אנחנו חשבנו, מאחר שהקיבוץ דוחף חזק מאוד בנושא של שירות לאומי של ערבים, לקחת קהילה כזאת של ערבים שעושים שירות לאומי ולתת להם דחיפה פה אצלנו בשכונה, בעיר, שזה מאוד מתאים בעיר כמו חיפה לדחוף כזה דבר.

<אבי נאור: הנושא הזה, יש לנו קהילה של סטודנטים ערביים בלוד.

<אבי נאור: שזה די בהתחלה, אבל נראה לי שהיא די מצליחה.

<אבי נאור: אני מציע ללמוד מהניסיון שלהם, איך הם גיבשו אותה, יכול להיות שזה יכול לעזור לכם.

<יעקב ברודר: בשתי קהילות שלנו, של כפר הסטודנטים והקהילה של האקדמאים, יש ערבים בתוך הקהילה.

<יעקב ברודר: זאת אומרת בכפר הסטודנטים יש ערבים, בקהילה של האקדמאים יש ערבים, אלה שתי קהילות שמעורבות בתוך השכונה שלנו.

<יעקב ברודר: מי מציג את הקיבוץ?

<ענבל לוי: בוקר טוב.

<ענבל לוי: אני אתחיל מלהגיד במילה על עצמי ולהציג טיפה את החלק שלנו.

<ענבל לוי: אז אני ילידת חיפה, נולדתי ברוממה.

<ענבל לוי: כשהתחלתי את הלימודים שלי עברתי כחלק מכפר הסטודנטים לשכונת הדר ובשש וחצי האחרונות אני גרה כאן.

<ענבל לוי: אני אמא לילד בן שנתיים, ואני חברה בקבוצת הבנים של הכפר.

<ענבל לוי: אבל לפני שאני אציג את הכפר, אני רוצה להגיד באופן כללי שאנחנו נחלק את זה לשניים, ברשותכם.

<ענבל לוי: בחלק הראשון אנחנו נציג, כל קהילה את העשייה שלה, את ההיסטוריה שלה טיפה, את האני מאמין שלה, אפשר להגיד, ובמובנים מסוימים את ההצלחות.

<ענבל לוי: כלומר מה אנחנו עושים, מה אנחנו יודעים לעשות, איך אנחנו פועלים.

<ענבל לוי: בחלק השני אנחנו ננסה באמת להתייחס למכתב ששלחתם לפני ובעצם נציג את האתגרים, איפה, עם כל התמיכה וזה שאנחנו באמת מוקפים, ואני חושבת שהעובדה שיש כאן כל כך הרבה נוכחים שבאו כדי לקחת בנושא הזה של קהילות בהדר מעיד על התמיכה הרחבה שאנחנו מקבלים, ועדיין כדי שאנחנו נוכל להמשיך ולבחור להישאר כאן יש עוד הרבה דברים שאנחנו מבקשים לקדם.

<ענבל לוי: וזה יהיה החלק השני.

עמרם מצנע: אתם קשורים באיזה שהיא צורה לאיילים?

<ענבל לוי: אז אני אספר על כפר הסטודנטים באופן ספציפי.

<ענבל לוי: כפר הסטודנטים היא תכנית שהתחילה כיוזמה של הסוכנות היהודית, עיריית חיפה ואוניברסיטת חיפה, בעקבות מלחמת לבנון השנייה.

<ענבל לוי: זה בעצם ההבנה שבשכונת הדר יש מגוון רחב מאוד של קשיים והרבה מאוד התמודדויות, שאחת המחשבות, כמו שאבי הציג קודם, זה שקבוצה צעירה שתגור בקרב האוכלוסייה, זה לא מתחם, זה לא מעונות סטודנטים, אנחנו גרים כאן באופן עצמאי, שוכרים דירה וגרים בשכנות לרוסים, ערבים, עולים, ותיקים, ערבים, יהודים, כל מה שיש כאן בשכונה, ויש הרבה מאוד מגוון אנושי והרבה מאוד עניין, ובאמת מתוך - - - עם הסוכנות היהודית, עיריית חיפה התחילה את ההשתתפות שלה והיא היום בעצם המעוניינת העיקרית בשיתוף רחב, בתכנית שלנו, בין היתר - - - עכשיו אנחנו כבר בעיצומה של השנה השביעית של הפעילות, כל שנה יש לנו בין 45 ל-60 משתתפים, כשהמטרות של התכנית זה באמת לקחת חלק בכל התהליך שיעקב התייחס שאליו, של התחדשות עירונית בשכונה, של חיזוק של תושבים שגרים בשכונה, אני אדבר עוד שנייה על האופן שבו אנחנו פועלים ואז זה קצת יסביר את זה יותר, אבל ביצירת של חיים סטודנטיאליים בהדר.

<ענבל לוי: הרבה שנים הדר הייתה מוקד של עניין, של משהו קצת אחר, אלטרנטיבה לכרמל, אני חושבת שבשנים האחרונות זה כבר ממש ברור שהיא מהווה מוקד תרבותי, חברתי, וצעירים באים.

<ענבל לוי: אחד המדדים המרכזיים שלנו זה כמה אנשים בוחרים, אחרי שהם מסיימים את הלימודים שלהם, אחרי שהם מקבלים את התעודה, כמה מהם בתכל'ס בוחרים אחר כך להישאר לחיות בשכונה, להקים כאן משפחות.

<ענבל לוי: אני חושבת שיחסית הנתונים שלנו יפים, מתוך 200 בוגרים יש לנו בסביבות 100 בוגרים של התכנית שנשארו לגור.

<ענבל לוי: יש לנו שתי קהילות של בוגרים של הכפר וחברים של בוגרי כפר שנשארו לחיות בשכונה, יש לנו בעלים של עסק מקומי, עובדת סוציאלית, יש הרבה אנשים שחיים בשכונה ובאים ומחוברים יותר או פחות לכפר ולעשייה הקהילתית, אבל הם פה והם חיים את החיים שלהם ויש בזה משמעויות בפני עצמן.

<ענבל לוי: באופן קצת יותר קונקרטי, סטודנטים שמצטרפים לתכנית, אז יש תהליך מיונים ממושך, יש לנו סטודנטים מהאוניברסיטה, מוויצ"ו, מהטכניון, האוניברסיטה הפתוחה, מגורדון, מאורנים.

<ענבל לוי: הם מקבלים מלגה של 15,200 ₪, חלקה זה מלגת פר"ח, וחלקה זה המימון של העירייה.

<ענבל לוי: בתמורה למלגה הם מתחייבים לשכור דירה בשכונה, ברחובות של המלבן בעצם, שיעקב הציג קודם, ובנוסף לעצם המגורים בשכונה הם גם לוקחים חלק בשמונה שעות של פעילות בשכונה, במרכז נוער, במרכז צעירים, במגוון מענים, בעיקר תחומי חינוך ורווחה, אבל לא רק, ובנוסף בקורסי הדרכה שבועיים שבהם הם עוברים תהליך של חינוך מבוגרים, אני קוראת לזה, שהם לומדים וחושבים על שינוי חברתי, עשייה חברתית, מעורבות חברתית, איזה אדם בוגר אני רוצה להיות בחברה, כמובן בניסיון לעזור להם לקבל את ההחלטה של להיות אדם מעורב, אזרח פעיל.

<ענבל לוי: זה למעלה מ-10,000 שעות בשנה של עבודה עם ילדים, נוער וקשישים בשכונה והרבה מאוד פרויקטים שגם יוצאים כתוצאה מהפעילות בכפר, היכרות הרבה יותר מעמיקה.

<ענבל לוי: זאת אומרת בניגוד לסטודנט שסתם בא וגר כאן, הסטודנטים שלנו לומדים להכיר את השכונה מלפני ולפנים ומכל הכיוונים ובהרבה מאוד אופנים ואני חושבת שזה משהו מאוד משמעותי.

<ענבל לוי: יש לנו פעילים ברשת, אנשי קשר ברשת החברתית שיעל תספר עליה בהמשך.

<ענבל לוי: אנחנו עובדים עכשיו גם על עוד כל מיני כיוונים, בין היתר הפורום של בוגרי כפר, רחב יותר, לא רק קהילות קטנות ואינטימיות, אלא משהו שייתן איזה שהוא עוגן לחיים בשכונה גם אחרי.

עמרם מצנע: - - - המלגה הזו היא גם למספר שנים?

<ענבל לוי: השאיפה שלנו זה שסטודנטים יישארו לשנתיים ושלוש שנים.

עמרם מצנע: עד שהם יסיימו להיות סטודנטים.

<ענבל לוי: כן, ברגע שהם מסיימים להיות סטודנטים הם כבר לא זכאים להיות חלק מהתכנית, זה באופן כללי תכנית שהיא מוגבלת למספר שנים.

<ענבל לוי: זה משהו שצריך להיות תקופתי ואחר כך באיזה שהוא שלב אנשים יצטרכו לקבל את הבחירה שאם מספיק טוב להם - - -

עמרם מצנע: איך באמת מבחינה סטטיסטית אלה שסיימו את השנתיים-שלוש לגבי הישארות, קניית דירות?

<ענבל לוי: אני עכשיו - - - בשכונה, זה אתגר לא פשוט, המחירים קפצו, נתייחס לזה אולי יותר בהמשך, אבל קשה לנו להסתכל לאורך זמן, בסופו של דבר, גם הכי בוגרים של המחזור שלי הם אנשים שהיום הם בני 30, אני היחידה מהחברים שלי שיש לה ילדים.

<ענבל לוי: זאת אומרת אנשים הם פיטר פנים, לוקח להם קצת זמן, ולכן גם קשה לשפוט לאורך זמן.

<ענבל לוי: זאת אומרת מבחינתי יש כמה מדרגות - - -

עמרם מצנע: מהמחזור שלך כמה נשארו?

<ענבל לוי: כמה נשארו בשכונה מהמחזור שלי?

<ענבל לוי: אני חושבת שמשהו בסביבות ה-15.

עמרם מצנע: מתוך?

עמרם מצנע: 100?

<אבי נאור: אני רוצה להגיד משהו על ה-100.

<אבי נאור: זה מספר בומבסטי.

<אבי נאור: יש לי רק מילים טובות להגיד על איילים, אתה שאלת אם זה איילים, זה לא איילים, אבל השאיפה היא - - - מתקרבים למספרים האלה.

<אבי נאור: 50% נשארים זה מספר אדיר.

<אבי נאור: רק עוד תוספת קטנה, יש היום איזה שהיא תכנית של המדינה עם קרן היסוד, עם הסטודנטים הבוגרים של איילים.

<אבי נאור: אני חושב שכדאי לכם לראות את זה.

<אבי נאור: אין שום סיבה שכאן לא יקבלו סוג כזה של תמיכה, והתמיכה היא כזו שהבוגרים מקבלים סיוע בדיור מהלוואות של קרן היסוד והמדינה, הם צריכים תמורת זה להמשיך לעסוק בפעילויות קהילתיות ואיפה שהוא, אני לא יודע במושגים של זמן, הם מקבלים איזה שהיא הנחה ברכישת הדירה, אם הם רוצים, ושכר הדירה שלהם מסובסד.

עמרם מצנע: אני מניח שאחד התפקידים שלכם זה בעצם להיות תחנת מידע לכל התכניות והאפשרויות והמסלולים.

<אבי נאור: ואנחנו באמת כן.

עמרם מצנע: שאלה נוספת אלייך, כמה מתוך הקהילה זה חיפאים וכמה זה כאלה שבאו מבחוץ?

<ענבל לוי: אני לא יודעת להגיד לך, זה לא פילוח שעשיתי.

עמרם מצנע: הרוב חיפאים, 50-50?

<ענבל לוי: אני חושבת שבערך 50-50, אפילו טיפה פחות חיפאים.

עמרם מצנע: לא חיפאים, זאת אומרת כאלה שלומדים פה במוסדות להשכלה גבוהה?

<יעקב ברודר: חיפאים זה עם.

<יעקב ברודר: אתה אומר - - -

עמרם מצנע: כן, אבל שווה.

<יעקב ברודר: - - - הבן זוג שלה מבחוץ, רובם - - - רובם מבחוץ.

<יעקב ברודר: רוב הסטודנטים באים מחוץ לחיפה והשאלה לגבי העזרה, משרדי הממשלה תומכים בנגב וגליל ולא מוכנים לעזור לנו פה.

<יעקב ברודר: אני חושב שזו טעות קשה, אולי אתה תוכל לעזור לנו בנושא הזה, תדאג לנו - - -

עמרם מצנע: יש לך קצת בעיה איתי, כי אני תומך גדול מאוד של כל התקצובים הדיפרנציאליים מול הפריפריה.

<יעקב ברודר: אני חושב ש - - -

<קריאה: דיפרנציאליים גם לפריפריה חברתית וגם לגיאוגרפית?

עמרם מצנע: גם, אבל הפריפריה הגיאוגרפית היא בדרך כלל גם חברתית, גם תודעתית.

עמרם מצנע: יש לי תפיסה של פריפריה שלישית שנקראת תודעתית, אבל הכול ביחד זה קודם כל בפריפריה הגיאוגרפית.

עמרם מצנע: אין בפריפריה הגיאוגרפית ולו אפילו רשות אחת מקומית שיכולה לעשות מה שעיריית חיפה יכולה לעשות פה.

עמרם מצנע: מבחינת המשאבים.

עמרם מצנע: אני פה כדי ללמוד, אבל אני רק אומר - - -

<חיה ג'משי: אני רוצה רק לחדד.

<חיה ג'משי: כפרי סטודנטים זה אחד המקורות לצמיחה של קהילות וזה היה פתיח להגיד, הנה מתוך כפר סטודנטים, אנחנו תיכף נשמע, יכולות לקום קהילות.

<חיה ג'משי: אנחנו מדברים על קהילות, מעבר להשארה של צעירים במקום, שזה מבורך, אז גם קהילות.

<חיה ג'משי: אחד התפקידים שלנו בקרן שח"ף זה לזהות את המוקדים האלה.

<חיה ג'משי: איילים יכול להיות גם אחד המוקדים ויש קהילה שצמחה מתוך איילים בדימונה וקהילת חיים.

עמרם מצנע: לא, אני רק שאלתי, אתם משתמשים במונח הזה - - -

<חיה ג'משי: כן.

<חיה ג'משי: למשל אתגרים היום נכנסים לעניין, מכינות קדם צבאיות, והתפקיד שלנו זה באמת לזהות את אותם גופים שיכולים להיות האינקובציה להוליד אחר כך או להביא לידי מימוש של קהילה, של קבוצה של צעירים שנשארים במקום אבל חיים באופן קהילתי ועושים עשייה משמעותית, לא רק בפרק הסטודנטיאלי שלהם אלא גם כשהם הופכים להיות קהילת חיים.

<חיה ג'משי: אז עכשיו אנחנו נדבר על קהילות חיים.

<ענבל לוינזון: שלום, אני ענבל, אני חברה בקבוצה הקטנה ואני הולכת להציג את הקהילות הצעירות בהדר.

<ענבל לוינזון: כרונולוגית זה לא נכון, אנחנו הגענו אחרונים, הגענו אחרי דרור ישראל ואחרי - - - היום יש לנו חמש קהילות צעירות, כשמדובר על קהילות עצמאיות שהן לא חלק מתנועה, חמש קהילות פה בשכונה.

<ענבל לוינזון: כדי להבין את זה צריך לעשות זום אאוט כדי לראות שבאמת מדובר בתופעה חברתית.

<ענבל לוינזון: יש את קהילות שח"ף, יש קהילות נוספות, יותר ויותר צעירים בארץ מתאספים לקהילות, חלקם מגיעים מכל מיני תנועות נוער, מארגוני נוער וארגוני צעירים והם מתארגנים בקהילות ברחבי הארץ, הרבה מהם בפריפריה החברתית, במטרה להיות מעורבים חברתית ולהשפיע על איכות החיים של עצמם, בנוסף.

עמרם מצנע: אם תסבירי למה זה חמש ולא כל החמש הן אחת, אז נבין את השוני ביניהן.

<ענבל לוינזון: הקהילות שלנו בדרך כלל הן - - - יש לנו שתי קהילות שצמחו בתוך כפר הסטודנטים פה בשכונה, שזה דבר שהוא לא מובן מאליו, זה לא קורה בכל כפר סטודנטים, זה דבר מאוד מיוחד.

<ענבל לוינזון: זה קרה בליווי של קהילת הדר ובליווי צמוד של החממה הקהילתית, שזה אחד הארגונים של קהילות.

<ענבל לוינזון: בנוסף להם הצטרפו אלינו שתי קהילות נוספות שהן בוגרות של מסלול - - - שהגיעו לפה לשכונה.

<ענבל לוינזון: אלה קבוצות שהן בוגרות תנועות נוער, שאין להן תנועת בוגרים.

<ענבל לוינזון: החממה הקהילתית אימצה גם אותם והזמינה אותם להצטרף אלינו ולנסות להקים פה משהו משותף ולאחרונה, ממש לאחרונה, הצטרפה אלינו קבוצה חדשה שהגיעה לבד.

<ענבל לוינזון: זאת אומרת מתוך האווירה הקהילתית הזאת נוצר איזה שהוא כוח משיכה וקהילות מתחילות להגיע לכאן באופן עצמאי, כי זה נעשה מקום מאוד מושך לקהילות מהסוג הזה, קהילות בשנות ה-20 לחייהם שרוצות להצטרף לשותפות ולעשייה.

<קריאה: תגידי מי הקהילות, מי החמש.

<ענבל לוינזון: חמש הקהילות שלנו הן קהילת הדרים והקבוצה הקטנה שהם הקבוצות בוגרות כפר הסטודנטים ויש לנו את גרעין פארן ואת קבוצת דרור שהם בוגרים של חוגי סיירות ושל תנועת הצופים וקבוצה של הבוגרים שעכשיו נכנסו לשכונה.

<ענבל לוינזון: אלה חמש הקהילות.

<ענבל לוינזון: בסך הכול מדובר במשהו כמו 50 איש, בגילאי 23 עד 36, פחות או יותר, ביניהם שני זוגות הורים לילד ראשון, הרוב סטודנטים, כמעט כולם לומדים בחיפה, זה הסטטוס שלנו כרגע.

<ענבל לוינזון: כל אחת מהקהילות האלה מהווה סוג של מנהיגות ומודל אל הארגון שבו היא צמחה ובנוסף הקהילות גם התנסו במגוון של פרויקטים של קהילה עצמאית.

<ענבל לוינזון: היום, הדגש שאנחנו שמים הוא על שיתוף פעולה בין הקהילות.

<ענבל לוינזון: פרויקט הדגל שלנו זה פתיחתו המחודשת של מרתף 23, איפה שהיה בעבר מרתף 10, אנחנו רוצים לקחת אחריות על המקום ולפתח סביבה פעילה.

<ענבל לוינזון: זאת המטרה המשותפת שלנו - - -

עמרם מצנע: מרתף 10 סגור?

<ענבל לוינזון: כן, סגור ומחכה להיפתח.

<ענבל לוינזון: יש לנו פה כבר 50 איש, מדובר כבר על איזה שהוא כוח, אנחנו צריכים לשאול את עצמנו מה אנחנו עושים עם הכוח הזה.

<ענבל לוינזון: שכונת הדר זה הרבה מאוד שנים של עבודה של הרווחה, של פעילים חברתיים, של הקהילות השונות כאן, סוף סוף יש שיתוף אמיתי בין התושבים לקהילות ואנחנו מאוד מאוד שמחים לקחת בזה חלק, זה דבר שכבר מתחיל לקרות היום, וזה מה שמיוחד בשכונת הדר, שיתוף הפעולה הזה, זאת אומרת זה לא קהילות מנותקות שמגיעות להחליף את התושבים הקיימים אלא מגיעים לעבוד בשותפות ולשם אנחנו מכוונים.

<ענבל לוינזון: והדבר השני שאנחנו צריכים לשאול את עצמנו זה איך - - -.

<ענבל לוינזון: יצרנו דברים שמושכים לכאן קהילות בגילאי 20, ועל זה ידובר בהמשך, זה גם אותם דברים שמתחילים לעבוד בגיל 30 ואילך, ומה שאנחנו מאוד מבקשים לראות זה את הקהילות הבוגרות מאיתנו, את פעילות המחנכים ואת הגרעינים התורניים, באמת במוסדות של קבע, מתבססים כאן, כדי שנוכל גם אנחנו לראות את כולנו ממשיכים מכאן לפעילות ארוכת טווח ומשמעותית.

<קריאה: בהמשך לדברים שהיא אמרה, לפני שבועיים - - -בשכונה כל הקבוצות ותושבים - - - וקבוצות פעילים.

עמרם מצנע: ענבל, ה-50 אצלכם, כמה זה חיפאים וכמה זה כאלה שבאו מבחוץ?

<ענבל לוינזון: לדעתי, לא עשיתי בדיקה אבל רק מהסתכלות מרחוק, אני חושבת שיש לנו משהו כמו 20% חיפאים, פחות או יותר, אפילו אולי פחות.

<ענבל לוינזון: אבל יש לנו בערך כ-50% אנשים שיש להם משפחה בסביבה, ביישובים קרובים, וגם חלק שמגיעים מאוד מאוד מרחוק.

עמרם מצנע: הקהילה שלכם מקבלים סיוע כפי ששמענו מקודם את כפר הסטודנטים?

עמרם מצנע: או שזה כבר אחרי ה - - -

<ענבל לוינזון: חלק מהקהילות הצעירות האלה, חלק מהחבר'ה הם גם סטודנטים, חברים בכפר הסטודנטים, אנחנו רואים בזה שותפות מאוד מאוד משמעותית ויכולת לחבר את הקהילות האלה אל תוך השכונה והם נהנים מהסיוע הזה.

<ענבל לוינזון: חלק מהקהילות, לדוגמה גרעין פארן, קהילת הדרים בעבר נתמכים על ידי קהילת שח"ף, ארבע מהקהילות נתמכות בליווי בעיקר של החממה הקהילתית, שהיא ארגון הגג שלנו שמלווה אותנו באופן צמוד ועוזר לנו ליצור פה קשרים בתוך גופי העירייה, ליצור את הקשרים בינינו, את שיתופי הפעולה ואת - - -

עמרם מצנע: - - -

<ענבל לוינזון: לא, אנחנו עובדים.

<רפי פינסוד: שלום לכולם.

<רפי פינסוד: אני רפי, אני מנהל את מרכז הצעירים ומחליף היום את שי שהוא הרכז 'נהדר בהדר' והוא חולה.

<רפי פינסוד: הפרויקט של 'נהדר בהדר' זה פרויקט קהילתי, איזה שהיא קהילה שעשויה כולה מאקדמאים.

<רפי פינסוד: הרעיון היה רעיון של סגן ראש העיר, שי אבוחצירה, שהוא זיהה כמה דברים.

<רפי פינסוד: דבר ראשון, יש פה בערך 40,000 סטודנטים שמגיעים כל שנה לחיפה, הסטודנטים האלה בסופו של דבר מסיימים את הלימודים ויכולים לעזוב את חיפה, לעזוב את העיר ולחפש את דרכם.

<רפי פינסוד: אותו כנ"ל לגבי כפר הסטודנטים, לדוגמה, שנותן את ההטבה ואת המלגות כל עוד אתה סטודנט.

<רפי פינסוד: אז בעצם יש צומת מאוד מרכזי שבו צריך לתפוס אותם ולחשוב על המשך הפיתוח שלהם בעיר חיפה, כמו גם הצומת להביא אוכלוסיות מגוונות יותר, אוכלוסיות שלאו דווקא היו מגיעות באופן טבעי לחיי קהילה ולהגיע להדר באופן טבעי וצריך לעודד אותם, כאלה שמתעניינים גם בהובלה חברתית, בהרבה קשרים - - - בשכונת הדר ומחוץ להדר.

<רפי פינסוד: כמה פעמים שמענו היום שהחיפאים עדיין לא מאמינים בהדר כמו התושבים של הדר ועדיין לא רואים את מה שקורה פה באותה עוצמה של מי שחי פה, ולהביא אוכלוסיות חדשות לפה, כאלה שמתקשרים ולאנשים יש הרבה עניין בהם, זו אחת המטרות של הקהילה הזאת.

<רפי פינסוד: אז מה שעשינו, אנחנו נתנו מענק של 1,500 שקלים כל חודש, שזה מענק מאוד מכובד, זה יוצא 18,000 שקלים בשנה, לאקדמאים עד גיל 30, שנתיים לסיום התואר, כדי לוודא שהם מגיעים ללצומת הזה, לגור באזורים מתוחמים בהדר.

<רפי פינסוד: הם מחויבים לפעילות מאוד מצומצמת ברמת החובה שכופים עליהם, שזה ארבע שעות חודשיות, שנועדו למפגש חברתי.

<רפי פינסוד: בעצם לחיזוק הקהילה, לגיבוש החברתי שלהם וליצור איזה שהיא הדדיות בתוך הקהילה.

<רפי פינסוד: בשלב המיונים אנחנו לקחנו רק אנשים שהם יזמים חברתיים, אנשים שהם באמת בעלי עניין וניסיון בהובלה של תהליכים חברתיים מתוך באמת ההכרה שאם ייתנו להם את הכלים ואת התמיכה הם יוציאו דברים לפועל.

<רפי פינסוד: הנחה שבאמת יוצאת נכונה וטובה.

<רפי פינסוד: הפרויקט פועל כשנה וקצת, עכשיו נכנסנו לשנה השנייה שלו.

<רפי פינסוד: יש בפרויקט בערך 50 משתתפים, הרבה הגיעו עם בני זוג, מה שמגדיל את המספר לקרוב ל-100, חלק מהם בעלי משפחות, חלק עדיין רווקים, מגוון מאוד מאוד גדול של אוכלוסיות, ערבים לצד יהודים, עולים חדשים מכל המדינות, רופאים, עורכי דין, עובדים סוציאליים.

<רפי פינסוד: המגוון הוא פשוט כל ארץ ישראל על החלקים הכי יפים שבה, על השוני, אנשים באמת משכמם ומעלה.

<רפי פינסוד: הדבר היפה גם זה שהם נטמעו בקרב כל הקהילות ובקרב תושבי השכונה, והם שותפים היום גם בפרויקטים שהם מובילים וגם בפרויקטים שקיימים ונוצרים בקהילות אחרות.

<רפי פינסוד: הם שותפים בפורומים של הקהילות הנוספות, ובעצם אנחנו רואים כאן תהליך שהוא אמנם נעשה באופן מלאכותי, להביא את החבר'ה, אבל הם נטמעים מאוד יפה בזמן מאוד קצר.

<רפי פינסוד: פה לדוגמה, זה פרויקט של קידוש שישי, שכל יום שישי שני נפגשים ומשפצים ומשפרים את פני השכונה.

<רפי פינסוד: גם בבתים פרטיים.

<רפי פינסוד: הם משתלבים יפה מאוד בוועדי בתים, הם יוצרים ועדי בתים במקומות שאין, מעלים מאוד את הביטחון האישי בשכונה.

<רפי פינסוד: זה אחד מהפרויקטים המוצלחים שאנחנו מתחייבים שכשהם מציעים איזה שהוא פרויקט ואנחנו רואים שהוא באמת בר קיימא, אז נתמוך בו גם ברמת המשאבים וגם נעזור להם להוציא את זה לפועל.

עמרם מצנע: מרכז הצעירים הוא זה שמפעיל אותם?

<רפי פינסוד: אנחנו מפעילים את זה בהפעלה משותפת, מרכז הצעירים מממן רכז ופעילות וזה ביחד עם מתנ"ס הדר.

<רפי פינסוד: כל מה שקורה פה בהדר זה ביחד עם מתנ"ס הדר.

<שמואל שישר: שלום.

<שמואל שישר: צחי ביקש ממני להתייחס לארגון שליווה את ההקמה שלנו ומלווה אותנו עד היום, זה ארגון שעלי תורה, בהקשר של קרן שח"ף.

<שמואל שישר: ארגון שעלי תורה זה ארגון שמחולל קהילות 24 שנים, הוא התחיל בעיר בית שמש, לפני הגל של העולים מצפון אמריקה והציבור החרדי שהגיע לשם.

<שמואל שישר: הוא גם בנה את הגרעין בשדרות שמונה היום כ-200 משפחות ועוד למעלה מ-20 קהילות שנמצאות היום בארץ.

<שמואל שישר: קרן שח"ף בעצם היא הקרן הארצית הראשונה שתמכה באופן מסודר, עקבי, רחב בכל התופעה של הגרעינים וכשזה התחיל רוב מי שנתמך זה היה גרעינים תורניים.

<שמואל שישר: התופעה היום ברוך ה' לשמחת כולם התרחבה והיא גדולה וגדלה בעזרת ה'.

<שמואל שישר: אנחנו מדברים בשנה בגרעינים התורניים על מעבר של כ-300 משפחות לכלל הגרעינים, משפחות שעוברות מהמרכז, ירושלים, מבנימין.

<שמואל שישר: כאן אצלנו בגרעין, אני הגעתי מרמת גן, דניאל הגיע מיתיר, יש אחד החברים מירושלים, משפחות שהגיעו.

<שמואל שישר: אנחנו מה שנקרא 90% עולים חדשים, יש לי דודה מחיפה, לא סבא, לא סבתא ולא אחרים.

<שמואל שישר: איך זה התחיל?

<שמואל שישר: בעצם מי שפנה אלינו זו הייתה עיריית חיפה, קהילת הדר, יעקב ברודר יצר את הקשר והגיע אלינו עם דר' איזיקוביץ ויעל שפירא, וגמן ועוד נציגים מהעירייה, - - - פעמיים, רצינו לראות אם אתם רוצים אותנו, וביקשו גרעין תורני כאן בהדר.

<שמואל שישר: הם ראו שהפעילות שלנו פעילות אינטגרטיבית, שהיא משתלבת ועוצמתית ומצליחה וככה בעצם הגענו לכאן.

<שמואל שישר: מה זה בעצם גרעין תורני?

<שמואל שישר: גרעין תורני ובכלל גרעין זה קבוצה של משפחות שבשנה הראשונה היא משקיעה הרבה בגיבוש הפנימי שלה וביצירת חזון משותף.

<שמואל שישר: בעצם מכירים את העיר, מנסחים חזון ויוצרים תכנית עבודה של חברי הגרעין שמתגבשים כל העת ומחדשים את הפעילות, בונים, כובשים יעדים ויוצרים תכניות חדשות, מטרות, וכל הזמן משימות התחדשות שהעיר בעצם צריכה.

<שמואל שישר: הזכירו כאן לפני כן גרעין, להבדיל מקהילות אחרות, בעצם אנחנו מבדילים את הרצון שלנו להצמיח דווקא קהילות של משפחות שגרות.

<שמואל שישר: כלומר לא מדובר על ישיבות הסדר, ישיבות הסדר זה שלב מוקדם יותר.

<שמואל שישר: כשאנחנו אומרים קהילות אנחנו מדברים על אנשים שעובדים.

<שמואל שישר: אצלנו היום בגרעין יש ארבעה רופאים בפועל, שלושה סטודנטים לרפואה, יש לנו שלושה אברכים, יש לנו חמישה אנשי חינוך, יש לנו ארבעה עובדי היי-טק, יש לנו סטודנטים, לנו מעל 12 אנשים שמתמחים בפרויקט של נהדר בהדר שיזם אותו שי אבוחצירה, ובעצם זה מה שיוצר את הגרעין.

<שמואל שישר: הגרעין שלנו פה זה ארבעה תחומים עיקריים.

<שמואל שישר: תחום אחד זה תחום הרווחה, יש לנו מועדונית, בית חם, בבית ספר שערי תורה, שזה חידוש, כי בית הספר שם הוא בית ספר חרדי.

<שמואל שישר: הם לא היו מוכנים לשלב סטודנטים עד היום ומבחינתם היינו גוף מבצע שאפשר את ההגעה של מחלקת הרווחה אל תוך בית הספר.

<שמואל שישר: בית הספר מוזן מאוכלוסייה של עולים מחבר המדינות.

<שמואל שישר: יש לנו גם מוקד נוסף להפעלת ציוד רפואי, אנחנו מחזיקים אותו ברחוב ארלוזורוב.

<שמואל שישר: הגרעין שלנו מלווה שבע כיתות, באוניברסיטה, בטכניון, בחיפה כולה, יש לנו כאן מוקד להרבה עולים מרוסיה שצריכים משפחות מלוות, בעזרה בילדים, כל התחום של הגיור, אנשים שהאבא יהודי, האמא לא יהודייה ודברים שאתה מכיר מעבודתך הציבורית בכלל ובכנסת, סוגיות אקטואליות ואנחנו מאוד עוזרים בתחום הזה.

<שמואל שישר: בנוסף אנחנו קשורים למרכז הקהילתי שיציגו בהמשך ומוסדות החינוך של הציבור שלנו.

<שמואל שישר: דיברת לפני כן על פריפריה גיאוגרפית, אז בציבור הדתי לאומי הציבור נמצא בין ירושלים במזרח, - - - במערב, בדרום זה קרית ארבע ובצפון זה קדומים, יישובי גב ההר.

<שמואל שישר: הילדה שלי לומדת בכיתה, יש לה בכיתה 14 בנות, הגדולה שלי, בכיתה שלה היו 11 ילדים.

<שמואל שישר: זה נכון גם במוריה ברקאי, זה נכון גם בכרמל וזה נכון גם בבית ספר רמב"ם שיש שם כיתה אחת.

<שמואל שישר: פעם ראשונה שלוש כיתות במחזור, לבנים, שלוש לבנות.

<שמואל שישר: הציבור הצעיר הדתי בחיפה הוא מאוד מצומק, להוציא את תנועת שמואל, שיש שם ציבור דתי גדול ורחב.

<שמואל שישר: אז בעצם ההגעה שלנו יצרה איזה שהוא שינוי במגמה והיום אנחנו בקשר גדול עם - - - בכל מיני פרויקטים משותפים ושם גם כן ברוך ה' אנחנו רואים מצב שאנשים גדלים, מסיימים, מתחתנים, נשארים בחיפה, לא כולם הולכים לערים אחרות, ליהודה ושומרון, הם נשארים בחיפה וזה דבר שצריך לחזק אותו.

<שמואל שישר: האתגר שאנחנו עומדים מולו יום יום זה הנושא של קליטה, בעצם ההישארות של המשפחות הקיימות, ולמרות שהם אנשים שהם בני 30 כבר ולחלק יש עבודה, עדיין אנשים שואלים את עצמם כל הזמן כמה אני?

<שמואל שישר: מה מספקים לי פה וכמה צריכים אותי?

<שמואל שישר: והבאת אנשים חדשים, שכל משפחה זה מאבק, זה נסיעה ליישובים, זה נסיעה לבתים, זה להביא אנשים בפינצטה אחד אחד וזו עבודה שאני חושב שתוכלו לעזור לנו בתעדופים בתחומי החינוך והרווחה.

<שמואל שישר: אם הגרעינים והפעולות יתועדפו על ידי המדינה, זה דבר שיוכל לעזור.

<שמואל שישר: אני אתן דוגמה, אנחנו עדיין מחכים למימון של קרן אגף שח"ר במשרד החינוך.

<שמואל שישר: אז אנחנו עוד איזה מועדונית שמחכה ברשימת ההמתנה, אבל אם המדינה אומרת 'אנחנו רוצים בקהילות הצעירות האלה' אז יש תעדוף.

<שמואל שישר: זה יכול להיות דוגמה לעזרה.

עמרם מצנע: כמה אתם בקהילה?

<שמואל שישר: אנחנו מונים 32 משפחות.

<שמואל שישר: מעל 60 ילדים, בלי עין הרע, יש לנו מעון ושני גנים.

<שמואל שישר: הגנים, יש מהחינוך הממלכתי דתי, יש הרבה עולים מרוסיה.

עמרם מצנע: אין בית ספר בהדר?

<שמואל שישר: אין בהדר, אנחנו נוסעים למושבה הגרמנית.

<קרן שגי: שלום לכולם, שמי קרן, אני חברה בקיבוץ המחנכים העירוני.

<קרן שגי: אני אספר קודם כל, לפני שנגיע לפעילות שלנו בתוך שכונת הדר, על תנועת דרור ישראל.

<קרן שגי: תנועת דרור ישראל היא תנועה ארצית שהוקמה ב-2006 ובעצם היא הוקמה כתנועת גג של שלוש תנועות, תנועת הנוער העובד והלומד שהיא תנועת נוער, תנועת הבוגרים, שזה בעצם חברים בוגרי הנוער העובד והלומד אחרי צבא, מגילאי 20 עד 30, והתנועה השלישית נקראת קהיליית קיבוצי קבוצות משימתיים-שתפניים, שם קצת ארוך, שזה באמת תנועה של קיבוצים, של חבר'ה שבוחרים להתיישב בקיבוצים.

<קרן שגי: אני עוד מעט אפרוט קצת את נושא הקיבוץ ואסביר איך אנחנו תופסים אותו, כי באמת זה אחרת, פחות או יותר אני יושבת בשכונת הדר, למרות שאני חברת קיבוץ.

<קרן שגי: אז אני אספר את זה קצת דרך הסיפור של תנועת דרור ישראל, איך היא התגלגלה לקום כתנועה, דרור ישראל.

<קרן שגי: אני אספר את זה דרך הסיפור שלי.

<קרן שגי: אמנם נולדתי בחיפה, בבית חולים כרמל, גרתי פה שבוע ועברתי עם הוריי למזכרת בתיה.

<קרן שגי: הייתי חניכה בתנועת הנוער העובד והלומד, החלטתי לצאת לשנת שירות, הייתי בשנת שירות בגרעין של הנוער העובד והלומד, הייתי קומונרית ועם הגרעין שלי התגייסתי לנח"ל.

<קרן שגי: עד כאן המסלול המוכר של חברי תנועת הנוער ולאורך כל שנות קיומה של מדינת ישראל ואפילו לפני.

עמרם מצנע: איפה עשית שנת שירות?

<קרן שגי: גרתי בבת ים והייתי קומונרית בשכונת תל גיבורים בחולון.

<קרן שגי: יצאתי מהבועה של מזכרת בתיה ונחשפתי לחברה הישראלית.

<קרן שגי: בגדול אני יכולה להגיד שמאז אני פועלת עם ילדים ובני נוער בסיכון, הייתי אחר כך מורה חיילת בגבעת המטוס בירושלים ועבדתי עם עולים מאתיופיה במשך שלוש שנים.

<קרן שגי: ובעצם תנועת הנוער העובד והלומד כתנועת נוער מגשימה, לאורך כל השנים, מאז שהיא קמה, אנחנו עוד מעט חוגגים 90 לנוער העובד והלומד, הייתה תנועה מגשימה ולאורך השנים ההגשמה הייתה בקיבוצים.

<קרן שגי: המסלול המוכר של נח"ל, קיבוץ יעד, בעצם להתיישב בקיבוצים.

<קרן שגי: הדבר הזה נפסק סביב שנות ה-90 כאשר גם התנועה הקיבוצית עוברת משבר ובעצם אפשר להגיד שהאופי של המדינה משתנה ובעצם תנועת הנוער העובד והלומד שואלת את עצמה לאן פניה מועדות, האם ממשיכים במסלול המוכר של נח"ל וקיבוץ וההחלטה היא לא להמשיך במסלול המוכר אלא להקים מסלול אחר, שהוא מסלול שבא ומגשים בתוך הערים, בתוך החברה הישראלית.

<קרן שגי: אם עד אז הגשמה וחלוציות וציונות הייתה ללכת להקים קיבוצים ביישובי הספר, בגבולות, במקומות כמו שאמרתם הפריפריאלית, ההחלטה הייתה לשנות את הייעוד הזה ולהקים בעצם את הקיבוצים החדשים שלנו בתוך הערים, במרכזי הערים, בפריפריות, בעיירות הפיתוח.

<קרן שגי: בעקבות זה גם הוחלט לשנות את ייעוד הנח"ל והוקם פרק המשימה הלאומית ומוקמת בעצם תנועת בוגרים, זאת אומרת חבר'ה שסיימו את השירות הצבאי שלהם והם מחליטים להמשיך לחיות חיי שיתוף, אבל חיי שיתוף הם לא בקיבוצים, בדבר הזה לא המשכנו להיות חלק מהתנועה הקיבוצית, אלא הקמנו תנועה חדשה שמ-2006 קוראים לה דרור ישראל.

<קרן שגי: במסגרת זה אני עברתי כמה גלגולים בדרך אבל הגעתי להדר וכאן באמת חשוב לי להגיד, תנועת דרור ישראל היא תנועה ארצית, אני עוד מעט אתמקד בהדר ואסביר עלינו פה, אבל היא תנועה ארצית.

<קרן שגי: מבחינת בוגרים, אחרי צבא, 1,200 חברים שפרושים בכל רחבי הארץ, מקיבוץ עירוני במצפה רמון, קיבוץ עירוני בעכו, אנחנו בטווח הזה.

<קרן שגי: דרך הסיפור שלי על הדר אפשר להבין איך זה נראה במקומות שונים בארץ.

<קרן שגי: אני חושבת שהיום, אני לא יודעת מספרית בכמה ערים אנחנו פועלים, אבל בטח בערים הגדולות, בערים הפריפריאליות ואנחנו בכל מקום יוצרים את הקיבוצים האלה ואני אתחיל לספר על השם וכאן אני אגיע להדר.

<קרן שגי: השם שלנו בהדר לא כתוב פה בצורה המלאה שלו, אנחנו קוראים לעצמנו קיבוץ המחנכים העירוני.

<קרן שגי: מבחינתי יש משמעות מאוד גדולה לכל מילה בשם הזה.

<קרן שגי: קיבוץ מאפיין איזה שהיא דרך חיים, אנחנו בוחרים להיות חברה שיתופית, אנחנו חיים בקבוצות, אנחנו בגדול קיבוצים של קבוצות.

<קרן שגי: גם פה בהדר אנחנו חיים בקבוצות, בקומונות של תושבי השכונה.

<קרן שגי: יש בהדר כעשר קומונות, כל אחת נראית אחרת מהשנייה, זה לא קיבוץ במובן שיושב לנו בראש, אלא כל קומונה מתנהלת כיחידה עצמאית.

<קרן שגי: זה החלק של הקיבוץ.

<קרן שגי: מחנכים זה מה שהתחלתי להגיד, הבחירה שלנו בחלוציות, בציונות היום היא דרך החינוך.

<קרן שגי: אנחנו רואים בדרך החינוך שליחות, אנחנו רואים בדרך החינוך כלי לשינוי החברה, החזון שלנו ליצירת חברה של שוויון, ערך האדם במרכזה, זה ערך שמנחה אותנו בכל הפעילות שלנו, הוא מבחינתנו מה שבאנו לעשות, הוא הציונות שלנו, ליצור חברה דמוקרטית, חברה ציונית, חברה שבה לכל אחד יש מקום, בגלל זה גם הנגיעה שלנו במגזרים רבים באוכלוסייה, בדרוזים, בערבים, ביהודים, בכפרים, בקיבוצים, בערים, במושבים.

<קרן שגי: בכל מקום אני חושבת שאפשר להיות, כי זה באמת להיות תנועה כללית.

<קרן שגי: והדבר האחרון הוא העירוני ופה אני אכנס להדר.

<קרן שגי: לעשות את כל זה מתוך החיים במקום, לא מבחוץ, לא לבוא מבחוץ לתוך העיר לשנות אותה, אלא לחיות בתוך העיר, לחיות בתוך האוכלוסייה שבתוכה אנחנו מחנכים וזה בעיקרון מאוד מאוד חשוב וגם מאוד מאוד עיצב את האופי שלנו פה, בתוך שכונת הדר.

<קרן שגי: הקיבוץ מונה 100 חברים, בתוך זה בין 8 ל-10 ילדים, חלקם בדרך.

<קרן שגי: כמו שענבל אמרה, אז לי יש ילדה, ענבל ואני שולחות אותם לאותו גן.

<קרן שגי: אנחנו חיים בקומונה בשכונת הדר ואנחנו פועלים בכל העיר, אבל ספציפית בהדר הרבה מהעשייה שלנו מתמקדת.

<קרן שגי: אני מרכזת את הפעילות של התנועה בהדר, יש לנו פה הרבה מאוד פעילות עם ילדים ונוער.

<קרן שגי: אתם יכולים לראות קצת ממגוון הפעילויות שלנו.

<קרן שגי: יש בית ספר שאנחנו מפעילים אותו על ידי רשת שנקראת דרור בתי חינוך, בית ספר שוהם, אנחנו עושים סיורים לימודיים לחיילים, לשוטרים, לתלמידים.

<קרן שגי: ובתוך הדר, לאורך השנים האחרונות הפעלנו תכנית ציפורי לילה, שהיא פעילות לאיתור והפניה של ילדים ונוער בסיכון.

<קרן שגי: אני מרכזת את בית הצעירים, שזו תכנית ייחודית שניתנת בעיריית חיפה לילדים בסיכון, תכנית לבית ספר יסודי, למשהו שהוא די יוצא דופן, זה לא מועדונית רווחה, זה לא תנועת נוער, זו תכנית שהיא שונה, זו תכנית שבעצם באה והסתכלה על הצרכים של הילדים, הסתכלה ומסתכלת על צרכים של ילדים בשכונה והתאימה להם תכנית מאוד מאוד - - -

עמרם מצנע: בבית הספר, או אחרי שעות הלימודים?

<קרן שגי: אחרי בית הספר, כל יום משעה 2 עד 6.

<קרן שגי: מרכזי נוער זה קונספט יותר מוכר לנו, אצלנו, אני יכולה להגיד בגאווה רבה, מרכז לילדים, רב תחומי שכולל גם למידה וגם העשרה וגם חברתיות, ובשנה הנוכחית גם טיפול ובאמת עבודה עם ההורים, עבודה עם הרווחה, עבודה עם בתי הספר, תכניות משולבות טיפול-חינוך.

<קרן שגי: תכנית שהיא מאוד יוצאת דופן.

<קרן שגי: אני מדגישה את זה, מעבר לזה שאני עוסקת בזה בשנים האחרונות ואני מאוד גאה בזה, כי אני חושבת שזה משהו מאוד ייחודי שנוצר כתוצאה מאיזה שהוא רצון של הציבור ליצור פה משהו בשכונה, שנפגש עם רצון של העירייה לשיתוף פעולה ויצר פרויקט ייחודי שאני חושבת שאפשר לקחת את המודל הזה עכשיו ולהעתיק אותו למקומות שונים בעיר ולמקומות שונים בארץ.

<קרן שגי: עוד התפתחות זו עבודה עם כפר הסטודנטים בשנים האחרונות.

<קרן שגי: אחרי שהרגשנו שבית הצעירים זה מקום מספיק יציב וחזק, בשנתיים האחרונות יש סטודנטים מהכפר שמתנדבים במסגרת בית הצעירים וזה יוצר עוד איזה שהוא שילוב.

<קרן שגי: מרכז הנוער, כמו שיעקב אמר, היום זה מרכז הנוער, אז מנהל מרכז הנוער הוא חבר בקיבוץ המחנכים.

<קרן שגי: הרכז החברתי של מרכז הנוער, חברים מהקיבוץ מפעילים את מתנ"ס טבריה 15, מיטל, שעוד מעט תספר על בית המדרש לקהילות.

<קרן שגי: אני אומרת את זה כאיזה שהן טעימות, אני יכולה להגיד שכאיזה שהוא עיקרון מנחה של הקיבוץ זה עניין של עשייה משמעותית שקורית בהדר, אז אנחנו נרצה לקחת בה חלק ואפילו להוביל אותה.

<קרן שגי: אנחנו באמת מנסים כל הזמן לחשוב איך מתפתחים, מה עוד, מה הדבר הבא.

<קרן שגי: אני ארחיב בזה עוד מעט, אבל אחד מהדברים שזיהינו כצורך, גם מתוך זה שאנחנו חיים בשכונה וגם מתוך זה שפועלים פה חינוכית, זה חינוך לגיל הרך, הקמת גן ילדים, יהודי, דובר עברית, בשכונה.

<קרן שגי: זה איזה שהוא פרויקט חילוני שאנחנו מנסים לקדם.

<קרן שגי: זאת אומרת כל הזמן, מתוך איזה שהוא רצון להתפתח, לראות איפה עוד אפשר, מה עוד צריך לעשות, ואני חושבת שגם המגורים בשכונה, יש להם נדבך מאוד מאוד חשוב בהסתכלות הזאת.

<קרן שגי: אנחנו חיים פה ואנחנו חווים את השכונה ואנחנו יכולים להגיד מה צריך לא רק כאנשי חינוך, שזה דבר מאוד משמעותי, אלא גם כתושבי השכונה שגרים פה.

עמרם מצנע: כשאת אומרת מחנכים יש ביניכם מורים?

<קרן שגי: כן.

<קרן שגי: יש כרגע 30 חבר'ה שהם בוגרי תואר ראשון בחינוך בלתי פורמלי ותעודת הוראה, ויש עכשיו עוד 20 חברים שהם במסלול לימודים - - -

עמרם מצנע: ואלה עם תעודת הוראה מלמדים פה?

<קרן שגי: חלק מלמדים כמורים וחלק מחנכים בלתי פורמליים ואנחנו נותנים לזה ערך שווה למורים.

<קרן שגי: אני כן אגיד שגם כתנועה אנחנו שמים דגש מאוד מרכזי על החינוך הבלתי פורמלי, כאיזה שהוא מקום שבו אפשר לחנך ולשנות כל מיני תפיסות.

<קרן שגי: אנחנו פועלים גם בבתי הספר ובתוך מערכת החינוך הבית ספרית, אבל אנחנו לא מפרידים את מערכת החינוך מאחר הצהריים, ורואים אותה כמערכת אחת.

<יעל שפירא: צהריים טובים.

<יעל שפירא: אני הצגתי את עצמי, אני יעל שפירא, אני עובדת סוציאלית במחלקה לשירותים חברתיים.

<ענבל ליבוביץ: אנחנו כן רוצים להשאיר מקום חשוב גם לרשת, אבל כן היה חשוב לנו, כמו שאמרנו בתחילת הדברים, להתייחס למסמך שנמצא בתיקיות שלכם גם.

<יעל שפירא: אז אנחנו חוזרים לרשת.

<יעל שפירא: אני עובדת סוציאלית במחלקה.

<יעל שפירא: יש כל מיני עובדים סוציאליים, כמו שכולנו יודעים.

<יעל שפירא: אני תמיד אומרת שברודר ואני מכסים את הדר אחרת, הוא מדבר על המשאבים ועל הכוחות של הדר, מן הסתם מתוך המקום שלו, ובמחלקה אני קודם כל עסוקה בטיפול הפרטני ובטיפול הקהילתי.

<יעל שפירא: הדר היא אוכלוסייה מבחינה חברתית בפריפריה של הפריפריה.

<יעל שפירא: אחוז הילדים בסיכון הוא פי שניים מכל המערכת כולה בעיר חיפה.

<יעל שפירא: זאת אומרת אם בעיר חיפה יש - - -

עמרם מצנע: פי שניים מחליסה?

<יעל שפירא: פי שניים יותר מחליסה.

<יעל שפירא: למשל, בהדר נמצאים, לצערנו הרב, במסגרות חוץ ביתיות 220 ילדים, זה מספר כמו כל מערכת חיפה כולל חליסה, כולל השכונות המערביות של חיפה, שהן מורכבות, כולל חטיבת כרמלי.

<יעל שפירא: בהדר מספר הנשים המטופלות הוא הגבוה ביותר.

<יעל שפירא: מספר הקשישים, לא מספר הקשישים כשלעצמו, שכרמל מוביל פי שלושה או ארבעה, אלא מספר הקשישים המורכבים, ללא עורף משפחתי, אפרופו ארבעה הימים האחרונים, נמצא בהדר.

<יעל שפירא: יש בהדר אתגרים פרטניים קשים מאוד ומורכבים מאוד.

<יעל שפירא: מתוך זה אנחנו הולכים לשתי רמות של מענים ברמת המחלקה, אחד זה המענה הפרטני ואחד זה המענה הקהילתי.

<יעל שפירא: הרשת החברתית באה לתת את המענה הקהילתי, הרשת החברתית באה להגיד שאנחנו מחפשים פתרון שיסייע לרשות המקומית, לא יבוא במקומה, לא יבוא במקום המדינה, אבל יסייע ויהיה שותף לנושא של סולידריות, של אחריות אישית בתוך סביבת המגורים, שייקח אחריות על השכן מלמטה ועל הילד מלמטה.

<יעל שפירא: הרשת החברתית הייתה רעיון אחרי מלחמת לבנון השנייה.

<יעל שפירא: אנחנו גמרנו את המלחמה, גם אנחנו, על ארבע.

<יעל שפירא: היינו עייפים, הרגשנו שהמענה שנתנו, וניתן מענה, לא היה מספק, ניתן מענה אוניברסאלי והאוכלוסייה שלנו, שהיא מטופלת אצלנו באופן שגרה, ככה נשכחה מאיתנו ולקח לנו איזה חודש אחרי המלחמה לראות מה קורה איתם, וזו הייתה חוויה לא פשוטה.

<יעל שפירא: ואז ניסינו לחשוב אחרת לגמרי, ניסינו לראות איך אנחנו יכולים לפרק את מושג המתנדב, שקיים במדינת ישראל ומעוגן בתיאוריות, לרזולוציות הרבה יותר קטנות.

<יעל שפירא: זאת אומרת אנחנו לא אומרים כמה מתנדבים נכנסים באופן קבוע לבתים בתוך משפחות או מלווים ילד, נניח כמו חונך פר"ח או כמו אישה ממרכז הכרמל שמתנדבת אצל משפחה אתיופית, אבל אנחנו אומרים, וזו דוגמה חיה מיום שישי שעבר, ביום שישי האחרון ב-2 בצהריים פתאום, מיום חמישי זה תופס אותי אבל ביום שישי החלטתי שאני עושה מעשה, אני רוצה שכל מי שאני מכירה בהדר וכל מי ששייך לרשת, שיבדוק מי הקשישים שגרים איתו בבניין, מי האוכלוסייה החלשה שגרה איתו בבניין, ידפקו בדלת וישאלו 'מה שלומך, אדוני?' 'מה שלומך, גברת?', יש לך שמיכה?

<יעל שפירא: יש לך תנור?

<יעל שפירא: יש לך אוכל?

<יעל שפירא: את צריכה חלב, את צריכה - ?

<יעל שפירא: משהו, ולראות שחס ושלום לא קרה משהו.

<יעל שפירא: ובאמת לקח לנו שעה וחצי להשיג ארבעה טלפונים, חלקם לאנשים שנמצאים סביב השולחן הזה, לכמה עובדים קהילתיים שיש לנו וכמה עובדות שכונתיות, תוך שעה וחצי.

<יעל שפירא: אני לא מוצלחת מאוד בטכנולוגיה, זה הביטוי הכי עדין שמצאתי להגיד אבל אנשים התקשרו אליי ואמרו לי תשמעי, הפייסבוק זה ה-, כל הרשתות הוא מנהל פה היום והתחלנו לקבל גם קריאות חזרה.

<יעל שפירא: זאת אומרת 'אני בדקתי את זה ואת זה ואת זה', ואני יודעת שזה עבד, כי הם חזרו אליי ואמרו לי 'תשמעי, ברחוב קסל משהו או ברחוב בן יהודה משהו או ברחוב עבדי משהו, יש לנו בעיות ויכולנו לתת את המענים'.

<יעל שפירא: מבחינתי זה התפקיד של הרשת.

<יעל שפירא: הרשת אומרת לי איך אני באפס זמן יכולה לתת מענה למקסימום תושבים, במינימום אנרגיה שלי תוך כדי שאני מעודדת את הסולידריות החברתית, מחזקת את החוסן החברתי, מלכדת את הרשות יחד עם הגורמים הפורמליים והלא פורמליים שבקהילה.

<יעל שפירא: אני חוזרת, זה חשוב לי וזה נושא שמדובר הרבה מאוד פעמים, הם לא באים במקומי, אף אחת מהקהילות, בכלל מהתושבים, כי התכנית הזאת לא התחילה מהקהילות הצעירות, הקהילות הצעירות נכנסו אליה במהלך השנים.

<יעל שפירא: זה לא דובר כאן ואני רוצה להגיד את זה.

<יעל שפירא: אני הגעתי להדר יחד עם הקיבוץ העירוני.

<יעל שפירא: אני קיבלתי פה את התפקיד והם הגיעו להדר ומאז אנחנו עובדים ביחד.

<יעל שפירא: כל קהילה שהצטרפה, לוקח לה זמן, זמן במושגים של לפעמים שנים בלהרגיש מספיק נוח, בלהרגיש שפתרתי את הסוגיות האישיות שלי ושל המשפחה שלי ואני יכול היום להתפנות, וכשאני מתפנה אני מתפנה לתחומים מסוימים ולאט לאט להתרחב.

<יעל שפירא: הרשת החברתית נוסדה במחלקה לשירותים חברתיים אחרי המלחמה, אני יכולה להגיד שבשנתיים האחרונות הקהילות הצעירות ממש עשו קפיצה מאוד גדולה בלהיות בה, ואני חושבת שזה לא רק הרשת, אני חושבת שזה משהו שאומר על הבשלות שלהם, על ההסתגלות שלהם לקהילה, על ההסתגלות שלהם לשכונה, על ההסתגלות שלהם לפרצופים השונים שהם רואים סביבם.

<יעל שפירא: זה לא ברור מאליו לחיות עם ערבי, עם מוסלמי ועם נוצרי ומשת"פ וצד"ל ועל כל המגוונים שלהם, עם חרדים על כל המגוונים שלהם ועם עולים חדשים על כל העדות שלהם, וגם הם כשלעצמם כל כך הטרוגניים.

<יעל שפירא: הרשת החברתית אפשרה בתוך הדר בעצם להיות גם פלטפורמה קהילתית.

<יעל שפירא: התכנית הלאומית, יעקב אמר את זה לפני זה, בעצם היה אפשר להושיב אותם על תפיסה של הרשת החברתית.

<יעל שפירא: היו פלטפורמות של מתנדבים שיכולנו להפעיל אותם באמצעות הרשת החברתית.

<יעל שפירא: הקהילות הצעירות היום, והיום אני מדברת על כל הקהילות, הם שותפים שלנו, הם שותפים שלנו ליום יום.

<יעל שפירא: כשאנחנו חושבים על תכנית, יעקב ואני, או יעקב לבד, אז אנחנו קודם כל מנסים לראות מה זה אומר, מי מתוך הקהילות הצעירות יכולים לקחת חלק.

<יעל שפירא: הם התחילו בתחום של ילד ונוער, הרשת התחילה בנושא של ילד ונוער והיום היא עוסקת בכול, היא עוסקת בנשים, היא עוסקת בקשישים, היא עוסקת באוכלוסיות בכלל, היא עוסקת בעבודה קהילתית, היא עוסקת בשילוב עם תושבים ותיקים בסוגיה שמאוד העסיקה את הקהילות הצעירות בשנה שעברה יחד איתנו, כמה הקהילות חיות בינן לבין עצמן ורוצות בעצם לבנות לעצמן בועה, כמה היום הן הרבה יותר פתוחות כדי לחיות עם האוכלוסייה שנמצאת שם ואיך מתקשרים איתה, על כל המורכבויות התקשורתיות.

<יעל שפירא: כל התכניות הקהילתיות של המחלקה לשירותים חברתיים רוצה לראות בוודאי שכונה תומכת.

<יעל שפירא: יחד עם המתנ"ס אנחנו מנסים לבנות שכונה תומכת שהיא שכונה תומכת בילדים, על התכניות שהרשות והמדינה מכניסות עם הקהילות, שכונה תומכת בקשישים, על הרשות ועל המדינה, ותחום נפרד שהוא הקהילות הצעירות והפעילים המתנדבים לפיתוח של נושאים, תיכף ידברו על זה, של שטחים ירוקים, דיור, גנים וכו'.

<קריאה: - - - קיבלה השנה פרס מקום ראשון ביזמות - - -

<מיטל רוט: אני אוסיף בקצרה את החלק שנקרא בעצם רשת של קהילות.

<מיטל רוט: באמת יש שיתוף עם המתנ"ס, עם הרווחה.

<מיטל רוט: אני חיה פה בשכונה שמונה שנים, אני במקור מחיפה ויש לי כבוד לשבת איתך באותו חדר.

עמרם מצנע: מאיפה?

<מיטל רוט: אני מרובע ג', נווה שאנן.

<מיטל רוט: מה שאני עושה מבחינת הקהילות, אני מרכזת גוף שנקרא רמת מפגש קהילות, שזה בעצם צוות שמכיל נציגים מכל הקהילות.

<מיטל רוט: אנחנו צוות רחב של עשרה חברים מכלל הפעילות שפגשתם פה, אנחנו חושבים את המפגש המשותף של הקהילות.

<מיטל רוט: הדבר הזה מתבטא במפגשים שקורים פעם בחודש של למידה משותפת, אנחנו נפגשים לערב בקבוצות מעורבות של שיח, מי שמדריך את הקבוצות אלה נציגים מהקהילות וכל פעם הנושא הוא איזה שהוא נושא שאנחנו מחברים אותו לשכונה או למצב של השכונה, למיקום שלנו כחברים צעירים ופעילים בתוך החברה הישראלית.

<מיטל רוט: השנה הוספנו למפגש הזה גם עוד מפגש בין קהילות לתושבים, זה נקרא שולחנות עגולים ואנחנו רוצים לעשות כארבעה מפגשים כאלה במהלך השנה, שהם בעצם מפגשים רחבים מאוד שעוסקים כל פעם בתוכן אחר, חינוך בשכונה, דיור בשכונה, קהילתיות, ואת הדבר הזה לעשות בשיתוף בין הקהילות לתושבים פעילים שאנחנו כבר עובדים איתם ומכירים אותם, לבין קבוצות פעילים של רווחה שגם איתם אנחנו כבר נמצאים במפגש משמעותי בשנתיים האחרונות, בתוך הפעילות שלנו ברשת.

<מיטל רוט: הדבר הזה קורה כשנתיים וחצי.

<מיטל רוט: כל קהילה חדשה שמגיעה לשכונה מצטרפת, אם היא רוצה והיא בוחרת, למהלך הזה.

<מיטל רוט: זה בגדול מהלך מאוד משמעותי ויוצר קשר בין הקהילות, גם ברמת ההיכרות האישית וגם בשבירת הדימויים והמיתוסים ביחס אחד לשני וגם ביכולת ליצור פלטפורמה אמיתית לעשייה.

<מיטל רוט: אני חושבת שזה אחד מהגורמים הכי מרכזיים שיצר את הכניסה של הקהילות לפעולה ברשת, אני יודעת שמבחינת קיבוץ זה יצר את זה, ועוד כל מיני פרויקטים נוספים שאנחנו יכולים להביא אותם לשיחה במפגש, בבית המדרש של קהילות, ואנחנו יכולים לגייס לזה אנשים וליצור על זה איזה שהיא שיחה ומרחב של הבנה משותפת.

<מיטל רוט: אני כן רוצה שאנחנו נעבור על המחקר הזה, כי בגדול מה שהוא עושה, הוא מנסה ככה לשרטט - - -

<חיה ג'משי: אני רוצה לחדד מה שאמרו.

<חיה ג'משי: - - - בעצם אותם מודלים עירוניים ש - - - יש יותר מקהילה אחת, שתיים או שלוש - - - איזה שהוא תהליך - - - אנחנו רואים את זה בירושלים, שזה קיים, אנחנו רואים את זה בלוד, בבאר שבע, ואנחנו רואים את זה כאן, בשכונת הדר.

<חיה ג'משי: זה אומר מעבר לזה שאני קהילה שאני עושה את העשייה שלי, חשוב לי לשתף פעולה, ואני חושבת שזה אימפקט הרבה יותר רחב שרשת של קהילות מתחילה להתארגן ולפעול.

<חיה ג'משי: זה עוד שלב בהתפתחות, לדעתי, של כל הנושא הזה של קהילה.

עמרם מצנע: מי ברמת הרשות עושה את כל התיאום המשותף?

עמרם מצנע: זה אתם?

<יעקב ברודר: זה בבחינת גר זאב עם כבש, בחלק מהמקרים, לפחות בהתחלה.

<יעקב ברודר: זה לא מובן מאליו.

<יעקב ברודר: העשייה הייתה משותפת מהיום הראשון.

<יעקב ברודר: אני חושב שיש לנו מודל ישראלי שבעיניי הוא מובן מאליו, שיושבים פה בחדר אנשים כמו שאנחנו יושבים במילואים.

<יעקב ברודר: במילואים אצלי בצוות ישבו מכל הסוגים וכל המינים, ישבנו באותו צוות והיה מובן מאליו שאנחנו נלחמים ביחד, רצים ביחד.

<יעקב ברודר: אין שאלה בכלל.

<יעקב ברודר: ופה, לדאבוני, בחיים האזרחיים פתאום כל אחד נכנס לפינה שלו ויש לו דעות קדומות על הפינה האחרת.

עמרם מצנע: אתה בונה פה קהילה בלי - - - ?

<יעקב ברודר: היום זה מתקיים לבד.

<יעקב ברודר: היום, מה שמספרת מיטל, אני לא בא למפגשים אפילו.

<יעקב ברודר: בהתחלה חרדתי ובאתי.

<יעקב ברודר: אני מדי פעם בא, אבל לא באופן קבוע.

<יעקב ברודר: בהתחלה חרדתי למפגשים האלה, לא היה לי ברור, לא מובן מאליו.

<יעקב ברודר: אנחנו בחנוכה, באנו חושך לגרש, כל אחד מגרש חושך אחר מהקהילות האלה וכשאנחנו מדליקים נר ביחד כל אחד אומר את האני מאמין שלו וזה יוצר מין משהו מאוד מעניין.

<יעקב ברודר: לא פשוט, אבל חובה, והיום זה קורה מעצמו.

<יעקב ברודר: , אני לא מעורב בזה.

<יעקב ברודר: אנחנו נותנים את הגב לזה, את המבנים, את התקציב אם צריך וקרן שח"ף עוזרת לנו במימון של הרכזת.

<יעקב ברודר: זה כוח אדיר.

<יעקב ברודר: כשאני היום מדבר על שיפוץ חזיתות בבניינים, הם עוד לא יודעים, אבל מדברים היום על שיפוץ חזיתות, אנחנו הולכים להיכנס למיזם שיפוץ חזיתות בתים, אני רוצה אותם שותפים, בחשיבה.

<יעקב ברודר: ברור לי לגמרי שהם שותפים, גם הקבוצה הזאת שהוציאה את לוח השנה שיש לכם, שזו קבוצה של מתנדבים אדריכלים פה בשכונה שגרה, הם מוציאים כל שנה לוח שנה בנושא אחר, אז ברור לי שגם הם שותפים.

<יעקב ברודר: יש לנו קהילת אמנים, יש לנו הרבה קהילות, אבל ביחד, רק ככה אפשר לעשות.

<יעקב ברודר: ולא בכדי בשכונה הזאת קמה מועצת תושבים.

<אבי נאור: אני רוצה לומר, אולי להרחיב את זה לרמה הארצית, לאומית.

<אבי נאור: שכשאתה מסתכל היום על הקהילות, אנחנו, המבוגרים, יכולים ללמוד מהם מה זה - - - משום שיש כאן, כמו שאמרתי, קשת רחבה, וגם היום במועצת הקהילות יש להם תורנות של מי מוביל את זה, אז היום יש כזה מין ניהול משותף בין קהילה, נדמה לי דרור ישראל, ומי הקהילה השנייה?

<אבי נאור: - - - ואתה רואה שהם יושבים ממש ברמה הלאומית בראייה הזאת.

<אבי נאור: לא רציתי להשתמש במושג גר זאב עם כבש, אבל אנשים שלא היית מעלה על דעתך שהם יישבו והם משתפים פעולה ברמה הלאומית.

<אבי נאור: יש לזה מסר מאוד חשוב, חברתית לאומית, לא רק ברמה העירונית.

<מיטל רוט: עניין שכן רצינו להביא אותו לכאן והיה לנו חשוב, כי באמת אנחנו חושבים שמה שקורה כאן זה דבר מדהים, אבל אנחנו באמת מבקשים, כדי שהדבר הזה יהיה גם קבע, שתהיה לנו יכולת כקהילות להמשיך לחיות כאן ולקיים את כל צרכי החיים, יש דברים שהם באמת מאוד מאוד מאתגרים כאן ביכולת להמשיך לעשות את מה שאנחנו עושים ולכן ניסחנו את המסמך הזה, שענבל תעבור על כולו, הוא מופיע לכם בתיקיות.

<מיטל רוט: זה מדבר על כמה נקודות.

<מיטל רוט: אנחנו נעבור רגע על הסעיפים, אנחנו כן חושבים שזה חשוב דווקא בתוך השיחה הזאת, שבה גם הסברנו מה זה הקהילות, מה העשייה שלהן וכמה הדבר הזה הוא מאוד מאוד משמעותי להצלחת התחדשות המקום הזה.

<ענבל ליבוביץ: אנחנו נעבור בקצרה על כל מיני סעיפים שקשורים לתעסוקה, לדיור, לנושא של חינוך ולנושא של פנאי.

<ענבל ליבוביץ: נעבור על זה בקצרה, נלך לפי הסדר.

<אוהד שוורץ: לגבי מרתף 23, מי שחיפאי כאן מכיר אותו.

<אוהד שוורץ: מה שמאפיין את הדר, שהוא מרכז עיר למעשה, כמו כל מרכז עיר בעולם זה התפיסה התרבותית האמנותית שקיימת, הגיוון ששמעתם כאן יוצר פה במה שתעודד את היצירה הזאת ובעצם תיתן מענה לשכונה שהיא שנייה בגודלה בחיפה, אם אני לא טועה.

<אוהד שוורץ: היה כאן מקום כזה, שיועד בעיקר לסטודנטים ולהופעות, אנחנו רוצים לעשות גלגול של המקום הזה, למעשה לפתוח אותו מחדש, אנחנו רוצים שזה יהיה מקום שבו אנשים מתוך השכונה מגיעים ונותנים ביטוי אמנותי בכל הרמות של אמנויות הבמה.

<אוהד שוורץ: למעשה זה התחיל מרעיון של הקהילות הצעירות שהצטרפו אליו המון המון מעגלים מתוך השכונה, גם אנשים שהם לא חברים באף קהילה, אנשים מקיבוץ המחנכים, ולמעשה יש היום חבורה מגובשת שדוחפת את העניין הזה.

<אוהד שוורץ: לגרעין פארן, שהוא היוזם של המרתף 23, שבעצם ניתן סיוע מקרן שח"ף, וזה כרגע עומד ברמה העירונית מבחינת אישורי בטיחות של העניין.

<אוהד שוורץ: אנחנו טיפה זקוקים לסיוע בעניין הזה, טיפה צריכים דחיפה, ואנחנו מקווים שזה יוכל להיות - - -

<יעקב ברודר: עוד הערה.

<יעקב ברודר: אחת הסיבות שהוא נסגר זה היציאה של - - - ואנחנו כרגע - - -

עמרם מצנע: מתי היא יצאה?

<יעקב ברודר: היא יצאה לפני שנתיים-שלוש, המרתף המשיך לעבוד - - - אנחנו סייענו להם - - -

<דניאל ריבקין: שלום, אני דניאל, אני אדבר על נושא של מענים בלתי פורמליים בתחום של מועדוניות או מסגרות שהם מענים לילדים ונוער בסיכון.

<דניאל ריבקין: דיברנו על כמה מסגרות שמפעילים גם הגרעין התורני בשערי תורה, הם נותנים מענה כזה, וגם בית הצעירים, שאלה מענים לגילאי יסודי, ויש גם מרכז הנוער שהוא מענה לגיל הנוער, המבוגר יותר, וכל המענים ביחד מגיעים - - -

עמרם מצנע: זו מועדונית שמתקיימת בבית הספר?

<דניאל ריבקין: בבית הספר.

<דניאל ריבקין: היא הוקמה בלאונטק, היא פעלה שם כמה שנים, הילדים של שערי תורה היו מגיעים לשם בהסעות.

<דניאל ריבקין: כשהמסגרת הייתה - - - שיתוף הפעולה של בית הספר, בית הספר הרבה שנים - - -

עמרם מצנע: הם הסכימו שתיכנסו לשם?

<יעל שפירא: רק אותם.

<יעל שפירא: בניסיונות קודמים בבית הספר לא צלח.

<יעל שפירא: הם הסכימו לקבל רק אותם, משם זה התחיל.

<דניאל ריבקין: יש קשר מאוד מאוד חיובי גם עם בית הספר, גם במפגשים אחרונים עם ההורים, למשל, במסיבת חנוכה היה 100% הגעה של ההורים.

<דניאל ריבקין: זה רחוק מברור מאליו עם המשפחות שאנחנו עובדים, שרובם הם אמהות חד הוריות.

<דניאל ריבקין: אחד הקשיים הגדולים שיש לנו בהפעלת המסגרות הללו, כמו שנאמר קודם, זה לא רק מענה חברתי, אלא יש שם גם מורה מתקנת, גם טיפולי, גם עבודה עם המשפחה, כלומר זה מענה מאוד רחב בכל המסגרות הללו.

<דניאל ריבקין: גם בשערי תורה, גם בבית צעירים וגם במרכז הנוער אנחנו מגיעים ביחד למשהו כמו 300 ילדים ונוער בסיכון שהעלויות הן הרבה יותר גבוהות, כי בעצם כוח האדם במסגרות האלה הוא יותר גדול ממה שאנחנו רגילים בדרך כלל במועדונית רגילה.

<דניאל ריבקין: כל השנים האלה כל המסגרות של הילדים, של היסודי, משנה לשנה תמיד יש סימן שאלה איך אנחנו ממשיכים הלאה.

<דניאל ריבקין: בשלוש השנים הראשונות קרן שח"ף, לפחות אצלנו זה היה יחד עם אשלים, נתנו את הבסיס להפעלה של המסגרת הזאת, אבל לאחר שלוש שנים יש צורך שמישהו ייקח את האחריות, או עיריית חיפה או מישהו אחר, אנחנו מחפשים קרנות שיעזרו לנו, אבל מה שחשוב שיהיו מסגרות שיעבדו הרבה שנים, שיהיה גם - - - זה הוגש כמה פעמים לסיוע של אגף שח"ר, שתהיה מועדונית מוכרת.

<דניאל ריבקין: בינתיים זה עוד לא התקדם.

<דניאל ריבקין: זה משהו שמן הסתם גם קרוב יותר לתחום של העבודה שלך, אז אנחנו נשמח לסיוע בעניין.

<דניאל ריבקין: רצינו להוסיף אולי מילה אחת באופן כללי - - -

<יעקב ברודר: אולי צריך להתמקד בסיוע ברמה הממשלתית.

<יעקב ברודר: ברמה הממשלתית צריך לשבת ולחשוב מה עושים.

<יעקב ברודר: אני לא מציג לך בקשה שהיא קלה למימוש, אבל אני חושב שיש כאן - - -

עמרם מצנע: לא, יש פה אגף חינוך, צריך לעבוד מול משרד החינוך.

עמרם מצנע: יש לכם מועדוניות של קידום נוער?

<ענבל ליבוביץ: חשוב לי להגיד, מועדונית זה משהו, יש תקן אחד למועדונית, איך נראית מועדונית - - -

עמרם מצנע: אבל מי ה - - -

<ענבל ליבוביץ: מועדונית זה דבר מאוד מתוקנן, העניין הוא - - -

<יעל שפירא: זה לא מועדונית, זה לא נכון לקרוא לזה מועדונית.

<יעל שפירא: המזל הגדול בהדר, באמת המזל הגדול, גם בזכות אשלים בזמנו וגם בזכות התכנית הלאומית וגם בזכות הכניסה של שעלי תורה והקיבוץ העירוני, זה שיכולנו לייצר מסגרות ייחודיות.

<יעל שפירא: זה לא מועדונית של משרד העבודה והרווחה שמתוקצבת 50%-50%, זו מועדונית שאל"ף, מכילה הרבה יותר ילדים, היא יושבת על הפלטפורמה התפיסתית של מועדונית, זה נכון, אבל יש הבדל בין לשבת על פלטפורמה תפיסתית - - -

<קריאה: נותנים להם מעבר לזה.

<יעל שפירא: היא נותנת גם חלקים רגשיים, היא נותנת גם חלקים הוריים, היא כוללת הרבה יותר ילדים, היא כוללת הרבה יותר שעות.

<יעל שפירא: סך הכול הילדים שנכנסים אליה הוא הרבה יותר גדול והוא גם לא בנוי על מדריכה ועל אם בית.

<יעל שפירא: זה משהו אחר.

עמרם מצנע: יש שני סוגי מועדוניות, יש רווחה ויש חינוך, משיגים מהם את האישור - - - תעשו את זה אחר כך - - -

<יעל שפירא: לא הצלחנו לעשות את זה, כי משרד הרווחה ומשרד החינוך מבקשים לראות את היצור שכתוב במשרד הרווחה ובמשרד החינוך וזה תִקנון אחר לחלוטין.

<יעל שפירא: שם אנחנו בבעיה.

<יעל שפירא: אני דיברתי קודם עם עינת כדי לראות באמת איך אנחנו יכולים למסד משהו שהוא אחר, הוא - - -

<יעקב ברודר: חבר'ה, מילה אחת על דיור.

<ענבל ליבוביץ: אני אגיד על הדיור, במשפט על שלושת הסעיפים האחרונים שהם, אני חושבת, הקריטיים ביותר מבחינת היכולת שלנו להישאר כאן.

<ענבל ליבוביץ: קודם כל ברמה של הדיור, החדשות הטובות הן שמחירי הדירות עולים, חדשות טובות במובנים מסוימים והן גם חדשות מאוד מורכבות.

<ענבל ליבוביץ: זאת אומרת אנחנו נמצאים היום במצב שגם אנחנו היום קשה לנו להישאר בשכונה, הפערים בשכירות בחלקים נורמליים יותר למחיה של הדר, אם יורשה לי, לבין הכרמל, הולכים ומצטמצמים, גם המחירים של קניית דירות.

<ענבל ליבוביץ: לצערי הרב, כדי לשכנע את ההורים שלי שעדיף לי להישאר בהדר זה נהיה קשה, כי לא כל כך טוב פה אובייקטיבית והמחירים כבר מתקרבים והמצב מורכב.

<ענבל ליבוביץ: אז זה במילה אחת על דיור.

<ענבל ליבוביץ: אני חושבת שכל קהילה מתמודדת עם זה באופן שונה, אבל כולנו מתמודדים עם הסוגיה הזאת.

<ענבל ליבוביץ: אצלנו זה גם מצבים שונים בחיים קצת ואלה עדיין סיטואציות מאוד מורכבות.

<חיה ג'משי: אנחנו שומעים את זה גם בקהילות אחרות.

<ענבל ליבוביץ: כן, זה מצב שהוא מאוד מורכב.

<חיה ג'משי: אנחנו חייבים לסיים.

<ענבל ליבוביץ: אני יודעת, אני רק אגיד עוד משפט אחד.

עמרם מצנע: הולכת ומתגבשת תכנית ארצית לאפשר ל - - - לבנות דיור בר השגה.

עמרם מצנע: יש לכם בהדר שטחים ראויים לזה?

<קריאה: - - - מבני ציבור.

<קריאה: קשה מאוד להשיג מבני ציבור היום.

<ענבל ליבוביץ: באמת כמו ששמואל אמר, זה מתקשר גם לסעיף הבא, הנושא של חינוך, אין היום חינוך חינם עירוני לגילאי 3.

<ענבל ליבוביץ: הקיבוץ העירוני הגישו לגבי זה בקשה, אבל כרגע בהדר - - -

<קריאה: כמה נרשמים יש?

<ענבל ליבוביץ: אנחנו לא יודעים.

<ענבל ליבוביץ: אנחנו נכנסנו עם פיני לאיזה שהיא שיחה, אנחנו מחכים ש - - - ואז אנחנו נראה.

<ענבל ליבוביץ: היום אין מסגרת כזו אז אי אפשר לדעת כמה נרשמים.

<ענבל ליבוביץ: אני מניחה שאם יהיה אז ההורים פה, גם הם יעדיפו לשלוח את הילדים לחינוך הציבורי ולא לפרטי.

<ענבל ליבוביץ: יש פה רק גנים פרטיים, לפחות בקהילה הזו.

<קרן שגי: גם ויצ"ו ונעמת אין בשכונת הדר.

<קרן שגי: זאת אומרת המצב של המענים החינוכיים הוא קשה, המצב של השטחים הפתוחים ובזה סיימנו.

<חיה ג'משי: אנחנו מודים לכם מאוד, שני משפטים לפני שאנחנו ניתן לחבר הכנסת עמרם מצנע לסכם.

<חיה ג'משי: אני רק רוצה לציין שיושבים איתנו שני חברי דירקטוריון של קרן שח"ף שמייצגים כל אחד את ה-50% ישראלי ולא ישראלי, דפנה שליט שהיא תורמת ישראלית, חיפאית לשעבר, ואורי לבנטל, שרוצה גם להגיד משפט אחד ואז אנחנו נעביר לך את המיקרופון.

<אורי לבנטל: שלום, שמי אורי, סליחה על האיחור, לא הייתי בהתחלה.

<אורי לבנטל: אני מנהל את המשרד של הפדרציה של ניו יורק בישראל, לכן הראייה היא ראייה לאומית.

<אורי לבנטל: רק להוסיף מילה באמת, שהדיון שמתקיים כאן עכשיו, אני צבר וזה, אבל אני מייצג את זה שיהדות ארצות הברית מתחילה גם כן להסתכל על הנושא של קהילות.

<אורי לבנטל: ניו יורק נחשבת לאיזה שהוא חלוץ שמוביל, ניו יורק היום כבר מכירה שהאתגר בישראל הוא האתגר של character of state, האופי של המדינה, מדינה יהודית ודמוקרטית, הם מחפשים איך לעשות את זה ואיך להדגיש את זה ואיך להראות את זה לתורמים, והקהילות האלה והארגונים האלה מתחילים להפוך כמעט אדמה בעניין הזה.

<אורי לבנטל: כמו שכבר נאמר פה, עצם הקיום במדינה יהודית ודמוקרטית, זה מה שהם עושים בשכונות, הדבר הזה, יש הרבה עניין בזה, ואני יכול להגיד שאני מאוד שמח לראות את הדיון הזה, כי אחת הסיבות שהפדרציה הצטרפה לקרן שח"ף שהיא מהווה פלטפורמה, אנחנו הצטרפנו כשולחן שאנחנו רוצים להיות חלק ממנו, כדי לאפשר תפיסות כאלה, כדי להעלות את זה ברמה הארצית.

<יעקב ברודר: אם יורשה לי משפט אחד.

<יעקב ברודר: הקהילות האלה הן חלק של השכונה הזאת.

<יעקב ברודר: אנחנו צריכים למצוא ברמה העירונית איזה שהוא פתרון איך משאירים אותם מבחינת דיור במקום, ואולי לפתוח יחד עם נציג משרד השיכון, שר השיכון ישב בפורום כזה גם כן, והצענו להקים איזה שהוא קריטריון מיוחד לקהילות בערים, כדי שהם יקבלו איזה שהיא הלוואה עומדת או משהו.

<יעקב ברודר: אתה חסיד של הפריפריה הגיאוגרפית, אבל אני חושב שיש כאן עניין רב מאוד לפריפריה העירונית, לנסות ולבנות איזה שהוא מודל של הלוואות, משכנתאות, או דברים מיוחדים, לקהילות האלה בקריטריונים של הם היו כך וכך זמן פה, הם חלק מקהילה וכן הלאה, לתת להם העדפה.

<יעקב ברודר: אם תוכל לעזור לדחוף את זה, שר השיכון אמר שהוא ינסה, אני חושב שזה יהיה אוויר לנשימה לקהילות האלה להמשך החיים שלהם במקומות שלהם.

עמרם מצנע: אז קודם כל תודה רבה לכולכם שבאתם ושיתפתם אותנו בתחומים שעליהם אתם מופקדים.

עמרם מצנע: המפגש הזה והסיור הזה, היוזם שלו היה אבי נאור וענת שביקרו אצלי ואני רוצה להודות לכם.

עמרם מצנע: זה באמת מה שנקרא הפרק הלימודי, למרות שאני מכיר את הדר ומכיר את הבעיות, אבל כבר עשר שנים שאני בעצם לא מעורב ממש באופן פעיל פה ואני חושב ואני מתרשם שבאמת יש פה מהפכה של ממש.

עמרם מצנע: זה בזכותכם, על ידכם.

עמרם מצנע: אני חושב שהכיוונים הם מאוד נכונים, מאוד ראויים, ואני גם מבין שבעצם כדי שהכול יקרה, והמטרות של כל קהילה וקהילה בנפרד והקהילות ביחד תושגנה, עוד דרושה עבודה רבה מאוד, כי המבחן הוא מבחן הזמן.

עמרם מצנע: מבחן הזמן ועד כמה באמת הפרט והמשפחה שבאים לפה חשים שיש פה שינוי ויש פה משהו שכדאי להיות מחובר אליו לאורך זמן וזה קשור באמת שמתחילים להיות ילדים וזה משפחה, לאן הולכים, מה הם עושים, ובתי ספר, דירות, מגורים.

עמרם מצנע: כל אותם גורמים שבסופו של דבר אתה שואל את עצמך, כמשפחה צעירה, אם אתה רוצה להיות מחובר למקום, אם אתה מושך עם האנרגיות שבאת כצעיר ומצליח באמת לחצות את המכשולים.

עמרם מצנע: הדר היא באמת שכונה מורכבת מאוד.

עמרם מצנע: בחיפה בכלל, מי שלא שם לב, הסוציו אקונומי הוא מתואם עם פערי הגובה.

עמרם מצנע: היכולת באמת לעשות פה מהפכה של ממש, שתישאר לאורך זמן, תלויה בשיתוף פעולה של כל הגורמים.

עמרם מצנע: אז קודם כל באמת הרבה מאוד תודה, הרבה מאוד הערכה.

עמרם מצנע: גם מבחינה פיזית נעשים בשנים האחרונות שינויים מאוד מקיפים בהדר, וזה חשוב, זה תורם, זה חלק מהעניין.

עמרם מצנע: אני עיינתי במסמך.

עמרם מצנע: אני לא אוהב לומר את זה, אבל כמעט הכול זה נושאים עירוניים שצריכים להיפתר על ידי העירייה על חלקיה השונים, מול כמובן משרדי הממשלה הנוגעים בדבר.

עמרם מצנע: מה שאני אעשה, כמין תוצאה של הביקור הזה, אנחנו נעשה דיון בוועדה, אז קודם כל תהיה לכם הזדמנות לבוא לירושלים ביום שאפשר לבוא אליה, בי"ת, אנחנו נזמין לדיון את משרד החינוך, את משרד השיכון, את משרד נגב גליל, כי עדיין גליל, זה מתחיל בחיפה פחות או יותר.

<קריאה: - - - שבונים מטרפולין באר שבע, הם קיבלו.

עמרם מצנע: כן, אני מכיר את האמירות האלה והן נכונות, אתה צודק במאה אחוז.

עמרם מצנע: אבל נעשה את זה בדיון.

עמרם מצנע: לאחרונה אנחנו נותנים הרבה מאוד מקום בכלל לקהילות צעירות, לשינשינים על סוגיהם השונים, עשינו בשבוע שעבר דיון די גדול על נושא של המכינות הקדם צבאיות, על הנושא של מרכזי הצעירים, שזה בעצם הטיפול שלאחר השירות הצבאי, כי זו היכולת לפתח ולקדם בעיקר באמת בשכונות ותיקות בערים גדולות שנשארו מאחור, כי גם בעיר נתנו עדיפות לשכונות אחרות על פני שכונת הדר, או העיר התחתית, או ואדי ניסנס, או חליפה.

עמרם מצנע: יש פה ברוך ה' מספיק מה לעשות.

עמרם מצנע: אז זה פחות או יותר הדברים שאני יכול לומר.

עמרם מצנע: עוד פעם, באמת כל הכבוד, אתם עושים עבודה מאוד חשובה ולא צריך לומר לכם את זה ונשתדל גם מהמקום שלנו, בירושלים, לראות איך אנחנו ברמה הלאומית מקדמים תכניות ואיך משרד השיכון, עם הכסף שהוקצה לו, ישתמש בו נכון.

עמרם מצנע: אני תמיד חושד בהם שהם עושים דברים שם לא בדיוק הדברים שעלו פה היום סביב השולחן.

עמרם מצנע: תודה רבה.

<אבי נאור: ברשותך, מילה אחת.

<אבי נאור: אנחנו היינו לפני שלושה שבועות בסיור דומה עם שר הרווחה בשדרות ודיברנו שם על העובדה שבעצם משרד הרווחה והשירותים החברתיים אמור לתת שירותים חברתיים שבחלק מהמקרים זה בדיוק מה שגם אנשים עושים פה ויש מצב שאין תקציב, אבל אין מי שייתן את השירות.

<אבי נאור: הם נכונים מאוד לשמוע ולא לתת העדפה, אבל לראות בקהילות בכלל כספקי שירות.

<אבי נאור: לכן אני מציע שכשאתה מקיים את הדיון תזמין ממשרד הרווחה ואנחנו נמשיך לנסות לעשות את הקשר.

עמרם מצנע: בסדר גמור.

עמרם מצנע: תודה רבה.