ועדת המשנה ללקחי הסופה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 4, 2014-01-15 00:00

דוד אזולאי: רבותי, בוקר טוב לכולם, אני פותח את הדיונים בוועדת המשנה של ועדת הפנים בנושא הסערה במזג האוויר שהיתה לפני קצת פחות מחודש.

דוד אזולאי: ועדת הפנים החליטה להקים כמה ועדות משנה, והתפקיד של ועדת המשנה הזאת מתמקד בשני דברים: דבר ראשון, היישובים הערביים והדרוזיים והיישובים החרדים שנפגעו מהסופה הזאת.

דוד אזולאי: אנחנו יודעים, לפחות אם לשפוט לפי הדיונים שהיו במליאת הוועדה, שהיו כמה בעיות בנושא הזה, אבל לפחות אני יכול להגיד שני דברים שראיתי:

דוד אזולאי: האחד זה הנושא של הסמכויות בין משרדי הממשלה, בעיקר בין המשרד לביטחון פנים והמשרד להגנת העורף, הנושא השני זה הנזקים שנגרמו בסופה ואף אחד לא נושא בהוצאה הזאת, גם תוך כדי הסופה וגם אחרי הסופה.

דוד אזולאי: אני מניח שהדברים הללו יעלו על-ידי ראשי הרשויות המקומיות.

דוד אזולאי: אני אבקש מחבר הכנסת חמד עמאר להציג את הדברים קודם כול בראייה שלו, כתושב הצפון שמכיר ובקיא בנושא של הרשויות הדרוזיות.

דוד אזולאי: בבקשה, אדוני.

חמד עמאר: בוקר טוב לכולם, חלק הגיעו מהצפון, חלק הגיעו מהנגב, אבל כולם הגיעו בסופו של דבר.

חמד עמאר: הסופה היתה לפני בערך חודש ימים.

חמד עמאר: אנחנו יושבים היום ומנסים להסיק מסקנות, כדי שאם תהיה עוד סופה לא ניקלע למצב כזה.

חמד עמאר: אני מקווה שגם נתייחס לנזקים שגרמה הסופה ולעלויות הראשוניות שהיו לראשי הרשויות כדי לפנות את הצירים.

חמד עמאר: אני אתייחס ליישובים שביקרתי בהם באותו יום, יישובים דרוזיים שנמצאים בצפון.

חמד עמאר: הסופה היתה ביום חמישי, ביום שבת כבר הייתי בפקיעין, כסרא, סמיע, יאנוח-ג'ת, בית ג'אן, חורפיש – ביקרתי בכל היישובים.

חמד עמאר: לטענתי ביישובים שהשלג לא נצבר כמו בבית ג'אן, ביישוב כמו פקיעין, ראש הרשות שיושב כאן – דיברתי אתו בשבת – הוציא את כל הכלים, הביא כלים מהיישובים בסביבה.

חמד עמאר: הוא עבד בכוחות עצמו, לא היה שום גוף שבא ונתן לו סיוע, לא פיקוד העורף ולא המשרד להגנת העורף.

חמד עמאר: שום דבר.

חמד עמאר: ראש הרשות בעצמו לקח את היוזמה.

חמד עמאר: בשיחה עם ראשי רשויות אחרים בסביבה הם אמרו אותם דברים, שהם בעצמם טיפלו בנושא של הסופה בימים הראשונים, חוץ מהיישוב בית ג'אן, שרק בשבת קלטו שהיישוב נצור לגמרי.

חמד עמאר: כמות השלג שירדה בצפת היא הכי גבוהה בארץ, 1.10 מטר, אם אני לא טועה.

דוד אזולאי: אתה יודע למה אף אחד לא ידע?

דוד אזולאי: כי אפילו התקשורת לא יכלה להגיע לשם.

חמד עמאר: רק כשמישהו התקשר, שהיה שם באירוח כפרי, ודיבר עם התקשורת שהוא תקוע, התחילה התקשורת להתעניין קצת בבית ג'אן.

דוד אזולאי: הם לא יכלו להגיע, לדווח מהמקום.

חמד עמאר: אז נכנסו הצבא, המשטרה, כולם התחילו לעזור לבית ג'אן, אבל זה היה כבר אחרי שלושה-ארבעה ימים שהיישוב היה נצור.

חמד עמאר: שבוע אחרי זה ביקרתי שם בבית ג'אן, ולמקומות מסוימים אי-אפשר היה להגיע.

חמד עמאר: שבוע אחרי הסופה למקומות מסוימים אתה לא היית יכול להגיע בגלל הטופוגרפיה הקשה, בגלל הכבישים הצרים.

חמד עמאר: לכן הוועדה שאנחנו מקימים חשובה מאוד, במיוחד ליישובים החלשים, היישובים שנמצאים בפריפריה, היישובים שצריך לתת להם עזרה ראשונה, פינוי צירים.

חמד עמאר: שם סיפרו על אישה שבשביל ללדת היא היתה צריכה ללכת ברגל 300 מטר, 200 מטר, אחרי זה העלו אותה לנגמ"ש או לטרקטור, אחרי זה העבירו אותה לאוטו ארבע על ארבע ואחרי זה העבירו אותה לאמבולנס.

חמד עמאר: זה סיפור של אחד מהיישובים שנמצאים למעלה.

חמד עמאר: לכן אני אומר שהדבר החשוב ביותר כאן בוועדה הזאת זה להתייחס ליישובים החלשים, איך אנחנו עוזרים להם, איך אנחנו נותנים להם את הטיפול הראוי ומתייחסים אליהם כמו שמתייחסים ליישוב גדול.

חמד עמאר: בכל מקרה ליישוב גדול יש הכנסות, יש יכולת כספית לשקם את עצמו, אבל אם ניקח יישוב כמו בית ג'אן, אם יש לו שם נזק ב-10 מיליון שקל, בלתי אפשרי שיגיע למצב של איזון או שישקם את היישוב שלו, או ביישוב כמו פקיעין.

חמד עמאר: הסתכלתי ברשימה של היישובים בוועדת הכספים, יישוב פקיעין אפילו לא מופיע שם, אם אני לא טועה.

חמד עמאר: אני לא זוכר, או פקיעין או חורפיש.

חמד עמאר: אחד היישובים בכלל לא מופיע, לא התייחסו אליו בכלל, כאילו שלא ירד שם שלג, אפילו שירד שם שלג יותר מ-30 ס"מ והיו תקועים - - -

דוד אזולאי: השאלה, חבר הכנסת עמר, מה אדוני מבקש שיהיה במסקנות של הדיון?

דוד אזולאי: האם הבעיה היא בעיה תקציבית או בעיות אחרות?

דוד אזולאי: זה מה שאני מבקש לדעת.

חמד עמאר: אני חושב שבוועדה צריך לבדוק, כאשר קורה מצב כזה, מי הראשון שראש הרשות מרים אליו טלפון, שעונה לו ונותן לו את הטיפול, מישהו שיהיה אחראי על הנושא הזה.

חמד עמאר: לא יכול להיות שראש הרשות יתחיל להתקשר לחבר כנסת בשביל להגיד לו: אני נצור כאן, אף אחד לא מתייחס אלי, אף אחד לא מתקשר אלי.

חמד עמאר: אנחנו לא צריכים להגיע למצב כזה.

חמד עמאר: ראש הרשות של בית ג'אן מתקשר אלי, אומר לי: שמע, אף אחד לא מדבר אתי, אף אחד לא מתייחס אלי.

חמד עמאר: אני תקוע ואין לי עם מי לדבר.

חמד עמאר: עוברים כמה ימים עד שמבינים שיש משרד שצריך לטפל בו.

חמד עמאר: זה הדבר החשוב.

אורי מקלב: אני לא כל-כך מבין.

אורי מקלב: מה ההבדל בין בית ג'אן לצפת?

אורי מקלב: ראש עיריית צפת מכין את עצמו.

אורי מקלב: אם אנחנו מדברים על שלג, על אירוע חריג, מה קורה כאשר אנחנו מדברים על אירוע סטנדרטי?

אורי מקלב: בטח בבית ג'אן יורד שלג כל שנה או כמעט כל שנה.

חמד עמאר: זה אירוע חריג, אנחנו לא מדברים על אירוע רגיל.

אורי מקלב: גם באירוע של 30-20 ס"מ, לא באירוע חריג, בית ג'אן לא יודעת לתת מענה לעצמה, וזאת השאלה שאתה מציף.

אורי מקלב: מי הראשון שהוא מרים אליו טלפון?

אורי מקלב: הטלפון הראשון שמרים ראש עיריית צפת, הוא מרים לעצמו.

אורי מקלב: העירייה מכינה עצמה בסדר גודל שהיא יכולה להיערך, היא מכינה לעצמה את הפינויים, את תוכנית החירום שלה.

אורי מקלב: אם בערים קטנות לא יודעים להתארגן, אין כסף בכלל להתארגן, אז מה עושים כשאומרים שצפוי שלג?

אורי מקלב: מה עושים?

אורי מקלב: האם יש היערכות כללית של משרד הפנים או משרדים אחרים שצריכים להיערך?

אורי מקלב: איך נותנים פתרון לערים הקטנות האלה, למועצות הקטנות האלה, שאין להן יכולת להתארגן בכוחות עצמן, שאין להן אגפים שיודעים לתת מענה למקרה כזה, והאם צריך לעשות איזה איגוד שמשרד ממשלתי נותן מענה לדבר כזה או שמדברים על מה עושים באירוע חריג?

דוד אזולאי: אי-אפשר שתהיה היערכות לכל מזג-אוויר, אבל באמת בפעם האחרונה היה מזג-אוויר חריג.

דוד אזולאי: השאלה לאן אנחנו חותרים, האם אנחנו חותרים למזג-אוויר חריג או שבכל מקרה צריכה להיות היערכות?

דוד אזולאי: זאת השאלה.

אורי מקלב: לפי התמונה שחבר הכנסת חמד עמר מציג לכאורה בכל היערכות שלג הוא שואל מי נותן מענה, עם מי ראש המועצה מדבר אם יש 20 ס"מ, אם יש 30 ס"מ.

חמד עמאר: אם אנחנו מדברים על יישוב שיש לו יכולת להעמיד כלים פשוטים - - -

דוד אזולאי: למדנו בסופה האחרונה שלא היתה שום עיר במדינת ישראל שיש לה כלים ויכולת היערכות למצב הזה.

חמד עמאר: זה בסופה חריגה.

חמד עמאר: חבר הכנסת העלה נקודה של מזג-אוויר רגיל.

אורי מקלב: מה זה רגיל?

אורי מקלב: סוער.

חמד עמאר: ביישובים חלשים כמו בית ג'אן, שאין לו אפילו כלי אחד להעמיד - - -

אורי מקלב: זאת אומרת, כל 20 ס"מ.

אורי מקלב: זה מה שהוא אומר, גם ב-20 ס"מ, גם ב-10 ס"מ.

חמד עמאר: אנחנו לא אומרים להעמיד את כל הכוחות, אבל שיהיה איזה גוף.

חמד עמאר: אין לנו הרבה ערים ויישובים שנמצאים בהרים שיכול לרדת שלג יותר מפעם אחת בשנה.

חמד עמאר: אין לנו הרבה כאלה.

חמד עמאר: יש בית ג'אן, צפת וכמה יישובים בסביבה.

חמד עמאר: מי נותן את המענה ברגע שאנחנו נסגרים, שלאותם יישובים אין יכולת?

אורי מקלב: אתה שואל אותה שאלה כמו בצפת.

אורי מקלב: זאת השאלה.

חמד עמאר: לצפת, יכול להיות, יש יכולת בסיסית לעמוד בזה.

דוד אזולאי: לירושלים לא היתה יכולת.

חמד עמאר: בירושלים זה חריג.

חמד עמאר: עם מזג-אוויר רגיל ירושלים יכולה להתמודד.

אורי מקלב: הוא מדבר גם על שלג רגיל שלא היתה היכולת.

חמד עמאר: אנחנו מדברים גם על שלג רגיל.

חמד עמאר: אותם יישובים חלשים, מה עושים אתם?

חמד עמאר: גם לזה אני חושב שאנחנו צריכים להתייחס.

חמד עמאר: אנחנו לא יכולים להתייחס רק למזג-אוויר חריג.

חמד עמאר: יכול להיות שלא תהיה סופה כזאת בעוד 50 שנה, ואז כל המסקנות שהוצאנו על מצב חריג, לא ישתמשו בהן, אפילו הילדים שלנו לא ישתמשו בהן.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני.

דוד אזולאי: חבר הכנסת טלב אבו עראר.

טלב אבו עראר: לא.

טלב אבו עראר: תן קודם - - -

דוד אזולאי: אתה מעדיף שראשי הרשויות ידברו?

טלב אבו עראר: כן.

דוד אזולאי: בבקשה, נציג המועצה המקומית - - -

אורי מקלב: אפשר רק לשאול שאלה את חבר הכנסת חמד עמאר?

אורי מקלב: מה היה בסוף בבית גאן?

אורי מקלב: לא הכינו?

אורי מקלב: מה היה בסוף?

אורי מקלב: האם זה היה כמו בצפת?

אורי מקלב: מי בסוף נתן את המענה?

אורי מקלב: מתי נתנו את המענה?

חמד עמאר: הצבא נתן שם שני נגמ"שים או שלושה, אני לא יודע, דרך פיקוד העורף.

<שאול דלאל: אני אתייחס בזמן.

דוד אזולאי: אני מיד אאפשר לך, אדוני.

אורי מקלב: מה קרה?

אורי מקלב: פילסו דרך?

חמד עמאר: פילסו דרך ונכנסו.

חמד עמאר: בבית ג'אן, בגלל הטופוגרפיה הקשה שלה והכבישים הצרים, יש מקומות שהנגמ"שים לא יכולים להיכנס, יש מקומות שהצטבר שלג ושבוע אחרי זה עוד היה סגור הכביש.

דוד אזולאי: לא כל אחד היה בר מזל לקבל סיוע מהגורמים האחרים.

דוד אזולאי: יש כאלה שקיבלו, יש כאלה שלא קיבלו.

אורי מקלב: איך אתה הסתובבת?

חמד עמאר: הכביש הראשי עד תחילת היישוב היה פתוח.

חמד עמאר: מצאתי את ראש העיר ביום שבת עומד בתחילת היישוב ומכוון תנועה, כי היתה הלוויה ביישוב והגיעו הרבה אנשים.

חמד עמאר: היישוב היה נעול.

דוד אזולאי: אתה מכיר את בית ג'אן?

דוד אזולאי: המקום הכי גבוה.

דוד אזולאי: אחד המקומות הגבוהים ביותר - - -

חמד עמאר: בהר מירון למעלה.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני.

דוד אזולאי: ראש המועצה המקומית פקיעין.

דוד אזולאי: בבקשה, אדוני.

<רזי פארס: אני גר בפקיעין - - -

אורי מקלב: עין אל-אסד זה מתחת לבית ג'אן, נכון?

דוד אזולאי: כן.

חמד עמאר: זה מתחת מתחת.

אורי מקלב: לא, בסך הכול זה החלק הצפוני וזה חלק יותר מזרחי.

<שאול דלאל: עין אל-אסד זה הקצה מזרחי, היא יותר נמוכה.

דוד אזולאי: בית ג'אן יותר גבוהה.

חמד עמאר: בית ג'אן יותר גבוהה בהרבה.

חמד עמאר: יש הבדל אדיר מבחינת גובה.

אורי מקלב: עין אל-אסד זה 4 ק"מ ממירון.

דוד אזולאי: זה ממש ליד מירון, אבל בית ג'אן זה באזור ראמה, כשאתה מטפס למעלה.

חמד עמאר: גם בעין אל-אסד היה שלג.

דוד אזולאי: בבקשה, אדוני.

<רזי פארס: כמו שאתם יודעים לכפרים שלנו יש טופוגרפיה מאוד קשה.

<רזי פארס: למשל בכפר פקיעין, אני לא חושב שיש איזה כביש שהולך במישור, הכול עליות וירידות.

<רזי פארס: גם ירידה של שלג בכמות קטנה יכולה לעשות בעיות רציניות, במיוחד בשכונת החיילים המשוחררים, איפה שיש עליות נוראיות.

<רזי פארס: אני נתקעתי.

<רזי פארס: ניסיתי להיכנס לכמה מקומות אחרי שפילסנו את הדרכים ונתקעתי עם אוטו ארבע על ארבע, כך שהבעיה מאוד קשה.

<רזי פארס: בפקיעין התחלנו את ההכנה לפני הסערה.

<רזי פארס: ניקינו - - -

דוד אזולאי: מה התחלתם?

דוד אזולאי: מה הכנתם?

<רזי פארס: פינינו את הוואדיות, דיברנו עם האנשים, הודענו בכריזה שאנשים יתכוננו, שלא ישימו את הרכבים שלהם במקומות שהם לא יוכלו לצאת אחר-כך, שיתכוננו לסערה, פילסנו דרכים, אפילו שלושה ימים לפני הסערה עשינו קצת גיזום שהעצים לא ייפלו, בהמשך בזמן הסערה היו לנו כמה כבישים שנסגרו, בעיקר שכונת החיילים המשוחררים היתה כמעט מנותקת.

<רזי פארס: היה לי מקרה בין יום שישי ליום שבת שמישהו התקשר שאשתו עומדת ללדת, בסוף היא ילדה למחרת.

<רזי פארס: זה מכניס את כל הכפר לבעיה.

<רזי פארס: נכון, התקשרו אלי מהשלטון המקומי, שאלו אם אני צריך עזרה.

<רזי פארס: לא הייתי צריך עזרה, אבל אמרו אם יש איזו בעיה - - -

דוד אזולאי: מי התקשר אליך?

דוד אזולאי: ממש מהשלטון המקומי?

<רזי פארס: מהשלטון המקומי.

<רזי פארס: גולדברג.

דוד אזולאי: מתי התקשרו אליך?

<רזי פארס: התקשרו אלי גם ביום שישי וגם ביום שבת וחבר הכנסת חמד עמאר התקשר אלי פעמיים במשך הסערה.

דוד אזולאי: זה שהתקשרו זה נחמד.

דוד אזולאי: מה הם יכלו לעזור?

<רזי פארס: הם אמרו: אם אתה צריך עזרה, תרים טלפון, יש לך פלאפון.

דוד אזולאי: היית צריך עזרה?

<רזי פארס: לא הייתי צריך עזרה.

<רזי פארס: הבעיה היא שחשוב שתהיה לנו כתובת, כי לנו אין כלים לטפל בדבר הזה.

<רזי פארס: מה שעשינו בזמן שהכבישים היו סגורים, הזמנתי את המחפרים בכפר.

<רזי פארס: למחפרים בכפר יש שתי בעיות: האחת, אין להם ניסיון, אז הם יכולים לפנות גשם עם אספלט והם גרמו לנזק רב בכבישים.

<רזי פארס: השנייה, המצב הכלכלי של המועצה קשה, אז אנשים התחילו לחשוב אם היא תשלם לי או לא תשלם לי, גם זו בעיה.

דוד אזולאי: לא ידעו מי יישא בהוצאה הזאת, האם התושב או המועצה, ולמועצה עצמה אין כסף.

<רזי פארס: בדיוק, זו גם בעיה.

<רזי פארס: חוץ מזה אחרי הסערה ואחרי שפינינו את הדברים היינו צריכים לטפל בנזקים שעשינו, חפירות בכבישים.

<רזי פארס: במקום אחד היו "עיני חתול" למניעת מהירות, אז בא המחפר ולקח הכול בדרך.

<רזי פארס: היו הרבה בעיות שנגרמו בגלל חוסר ניסיון של האנשים שעבדו בזה.

דוד אזולאי: העסקים היו פתוחים בימים האלה?

דוד אזולאי: אני מדבר על חנויות מכולת, סופרים.

<רזי פארס: כמובן לא.

דוד אזולאי: שום דבר.

דוד אזולאי: אז איך הגיעה האספקה לבתים, לאנשים?

<רזי פארס: אנשים התכוננו.

<רזי פארס: אמרנו להם שיהיו כמה ימים קשים, שיתכוננו לדברים האלה.

דוד אזולאי: הבעיה של האספקה לא היתה קיימת.

דוד אזולאי: לחם, חלב, היו?

<רזי פארס: היו כמה אנשים במצוקה, היינו צריכים להביא להם תנורים, לבקר אותם, אפילו ברגל.

דוד אזולאי: איך הצלחתם לעשות את זה כמועצה?

<רזי פארס: התכוננו.

<רזי פארס: יש לנו צוות כוננות בכפר שהכנו אותו, יש לנו עובדים של המועצה, יש לנו סיירת הורים שהתנדבו ועבדו אתנו והיינו בקשר עם כל האנשים בכפר, היו להם מספרי טלפון שיכולנו לענות לכל הבקשות שלהם.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני.

דוד אזולאי: דוד, נציג עיריית ירושלים.

דוד אזולאי: בבקשה, אדוני.

אורי מקלב: מה התפקיד שלך?

<דוד קורן: אני היועץ של ראש העיר ירושלים לענייני ערבים ומזרח העיר.

אורי מקלב: זה כל הייצוג שעיריית ירושלים מצאה לנכון לשלוח לוועדה?

אורי מקלב: אנשים מגיעים לכאן מהדרום הרחוק, מהצפון הרחוק, יש נוכחות של ראשי ערים, אני חושב שזו זילות גדולה.

אורי מקלב: אני מאוד מעריך את התפקיד שלך, יועץ ראש העיר, אבל אחרי הכול אנחנו מדברים על עיר הבירה של מדינת ישראל, אנחנו מדברים על עיר של 800,000 איש שהיתה נצורה, דברים שקרו פה שלא קרו במקומות אחרים, כשעוד חצי מיליון איש באים לעיר הזאת כל יום, והיא היתה נצורה, ואתם שולחים אחרי כל זה ב-09:30 - - -

<דוד קורן: לא הגעתי ב-09:30, הגעתי בזמן.

<דוד קורן: אני יכול להרגיע אותך שמבחינת ראש העיר ומנכ"ל העירייה וכלל הנהלת העיר אני ממונה על כל הטיפול במגזר הערבי בירושלים.

אורי מקלב: הנושא לא רק מזרח ירושלים, הנושא הוא באופן כללי.

<דוד קורן: אני אתייחס למגזר הערבי, וזה נושא הדיון.

דוד אזולאי: לא רק המגזר הערבי, גם היישובים החרדים, גם על זה מדובר.

דוד אזולאי: אני חושב שחלק מהאוכלוסייה בירושלים היא אוכלוסייה חרדית, ופה היינו מצפים לשמוע, היתה נגיעה לציבור הזה גם בירושלים.

דוד אזולאי: נשמע, בבקשה.

אורי מקלב: 300,000 או 250,000 לא יהודים, המגזר הערבי שגרים בירושלים.

<פיני קבלו: אדוני, הוצאנו הזמנות לראשי הרשויות וביקשנו מהם לבוא לוועדה.

דוד אזולאי: לאיזה ראשי רשויות הוצאתם הזמנות?

<פיני קבלו: יש לנו רשימה של כל אלה שנכללים בסופה.

דוד אזולאי: אני רואה פה כמה ראשי רשויות שנמצאים כאן אתנו, אני מיד אאפשר להם.

אורי מקלב: לאירועים חגיגיים וסמליים מגיעה משלחת גדולה מאוד מעיריית ירושלים.

אורי מקלב: היה ראוי ונכון במינימום שמנכ"ל העירייה יגיע, שיכבד את הוועדה הזאת.

אורי מקלב: הוועדה הזאת רוצה לעשות עבודה רצינית, היא רוצה להפיק לקחים.

אורי מקלב: יש משמעות מאוד גדולה לוועדת המשנה האלה, וחבל שזה כך.

אורי מקלב: לכן אני לא מתפלא שבדרכי לפה בשכונה כמו ברמות אני רואה גזמי עצים חוסמים לגמרי מדרכה ליד בתי ספר, כשאין אפשרות שילדים ירדו למדרכה.

אורי מקלב: זה רק בדרכי מהבית שלי לכנסת ולא במקום אחד.

אורי מקלב: אני יכול עכשיו לשלוח אותך לרמות מול בית הספר התורני, לראות איזה גזמי עצים עדיין נמצאים לכל רוחב המדרכה והכביש, ואנחנו כבר חמישה שבועות אחרי השלג.

דוד אזולאי: חבר הכנסת מקלב, בוא נאפשר לו.

דוד אזולאי: אני אאפשר גם לך להתייחס לדברים.

דוד אזולאי: ההערה היא במקומה, צריך להסב את תשומת לבם של הנוגעים בדבר, ומן הראוי שהדברים יגיעו לידיעתו של ראש העיר.

דוד אזולאי: אני חושב שנאמרה פה אמירה.

דוד אזולאי: אנחנו לא רוצים להגיע לסופה הבאה לא ערוכים.

דוד אזולאי: כל המטרה של הדיונים האלה – מבחינה זאת אני חייב לציין שיושבת-ראש הוועדה, חברת הכנסת מירי רגב, שעשתה עבודה מצוינת בכך שהיא הקימה מספר ועדות משנה, כי במליאה עצמה אי-אפשר לדון בנושא הזה – והמטרה של ועדות המשנה זה להסיק מסקנות, להעביר נייר לוועדת הפנים, על מנת לקיים וליישם, שלהבא לא נגיע לאותה תוצאה שהיינו בה עד היום לצערי הרב.

דוד אזולאי: לכן אני פונה אליך ואני מבקש ממך להעביר את הדברים לראש העיר או למנכ"ל העירייה, על מנת להסב את תשומת לבם.

דוד אזולאי: זה לא מכובד שנוגעים בנושא כל-כך חשוב, וכולנו יודעים כמה נפגענו מהעניין הזה.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני.

דוד אזולאי: בבקשה.

<דוד קורן: קודם כול, המסרים יועברו בשמחה.

<דוד קורן: זה אחד.

<דוד קורן: דבר שני, אני אסביר טיפה על התפקיד שלי.

<דוד קורן: אני לא אעשה לעצמי שיווק, אבל אני אסביר למה בכל זאת הנוכחות שלי פה מבחינת עיריית ירושלים היא משמעותית.

<דוד קורן: אני ממונה מטעם ראש העיר ומטעם מנכ"ל העיר והנהלת העיר על כלל הטיפול במגזר הערבי בירושלים, המגזר הלא היהודי, גם המוסלמי וגם הנוצרי.

<דוד קורן: גם מהיבטי השגרה וגם מהיבטי החירום עיריית ירושלים מייחסת חשיבות מאוד גדולה לוועדה הזאת, ומבחינת העירייה בשליחה שלי לפה אין שום זילות.

<דוד קורן: זה דבר אחד.

<דוד קורן: דבר שני, לגופו של עניין.

<דוד קורן: קודם כול, בירושלים ככלל יש כ-300,000 תושבים ערבים מתוך כ-800,000 תושבים, הם מהווים כ-35% מהעיר.

<דוד קורן: כלל המתודולוגיה של העבודה מול המגזר הערבי בחירום דומה לעבודה מול המגזר היהודי בחירום.

<דוד קורן: קרי, יש עבודה במהלך השגרה על הכנה של צוותי חירום שכונתיים בהובלה, הדרכה, גם תקצוב וגם סיוע של עיריית ירושלים, ביחד עם שורה של גופים, כשהבולטים שבהם הם מינהלים קהילתיים, שהם גופים שמתוקצבים על-ידי עיריית ירושלים, על-ידי החברה למתנ"סים, שפועלים בשכונות מזרח העיר וגם קבוצות של מתנדבים מהמגזר הערבי, כמו לדוגמה עמותת "נוראן" וגופים נוספים.

<דוד קורן: במהלך העבודה בשגרה, מה שאנחנו עושים לדוגמה, גם באזורים בצפון מזרח העיר, כפר - - - ושועפאט, וגם בדרום מזרח העיר, בצור בהאר, ג'אבל מוכבר, אום טובא וכפרים נוספים, וגם במרכז מזרח העיר, בשכונת אבו-תור, א-טור, אנחנו פועלים דרך המינהלים הקהילתיים, הכשרנו צוותי חירום שכונתיים, שבסופו של יום בסופה הוכיחו את עצמם כמאוד יעילים ומאוד אפקטיביים.

<דוד קורן: מבחינה טופוגרפית השכונות הערביות בירושלים, לפחות בחלקן הגדול, כמו לדוגמה כל האזור של סילוואן, כמות השלג שהצטברה בהן היתה פחות גדולה.

<דוד קורן: עיריית ירושלים עובדת במודל רובעי בגלל הגודל של העיר, העיר מתוחמת לשבעה רובעים, יש מנהלי רובעים שעובדים מול המינהלים הקהילתיים ונציגי המגזר הערבי בשגרה וגם עבדנו מולם בחירום.

<דוד קורן: במסגרת העבודה הזאת הופעלו צוותים בשכונות מזרח העיר, כשהם קודם כול העבירו לנו את כל המידע שהיה צריך – איפה יש צירים שאותם צריך לפנות.

<דוד קורן: אני אציין ואומר שיכולת ההתארגנות העצמית שנבנתה במהלך השגרה היתה יעילה גם בחירום מהבחינה הזאת שאותם צוותי חירום שכונתיים ביחד עם המינהלים הקהילתיים הפעילו בלו"ז מאוד-מאוד קצר הרבה מאוד טרקטורים, הרבה מאוד באגרים והרבה מאוד חומרים לפינוי צירים.

<דוד קורן: עיריית ירושלים סייעה בפעולה הזאת ביחד ובתיאום עם המינהליים הקהילתיים ונציגי המגזר הערבי.

<דוד קורן: נציגי המינהלים הקהילתיים, ועדי השכונות וועדי ההורים, היו כולם בקשר, גם אתי וגם עם מנהלי הרובעים, גם בקשר להנחיות על לימודים שהיו מסונכרנות מול העירייה, ובמובן הזה, גם מבחינת העברת מידע לציבור.

<דוד קורן: מעבר להעברה בתקשורת הערבית אנחנו גם העברנו את הדברים לראשי הציבור במובן של האם יש לימודים, אין לימודים, מתי ייפתחו ומתי לא ייפתחו, ופה היה יתרון יחסי מאוד חשוב, שהוא הנושא של ההודעה במסגדים, כריזה במסגדים והעברה של המידע בכל מיני רשתות חברתיות.

<דוד קורן: במסגרת הסופה חולקו דרך המינהלים הקהילתיים במגזר הערבי גם מאות מנות חמות וגם שמיכות וגם ציוד אחר.

<דוד קורן: כמובן יש מה להרחיב, יש עוד מה לשפר בנושא הזה, להעביר עוד ועוד ציוד.

<דוד קורן: אחד הלקחים המרכזיים שאנחנו לוקחים אתנו בנושא הסופה הוא הרחבה והעמקה של ההכשרה של אותם צוותי החירום השכונתיים שפעלו בסך הכול בראייתנו וגם מבחינת הפידבק שקיבלנו מהתושבים – פעלו בצורה טובה.

<דוד קורן: ולכן מה שאנחנו עושים כרגע זה מהלך של הרחבה והטמעה נוספת של פעולות צוותי החירום השכונתיים.

דוד אזולאי: האם אדוני מדבר רק על האוכלוסייה הערבית במזרח ירושלים או גם על האוכלוסייה החרדית?

<דוד קורן: אני מדבר על האוכלוסייה הערבית בירושלים.

חמד עמאר: הוא לא ממונה על האוכלוסייה החרדית.

אורי מקלב: המסקנה שהכול בסדר, רק קצת להרחיב את הצוותים?

אורי מקלב: אנחנו צריכים להגיד שהכול היה בסדר, רק קצת להרחיב ולהעמיק?

<דוד קורן: לא.

<דוד קורן: המסקנה היא: אחד, במגזר הערבי בירושלים העבודה עם צוותי החירום השכונתיים היתה טובה ויעילה.

<דוד קורן: זה אחד.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, לא הבנתי.

אורי מקלב: דיברת על כך שהיתה חלוקה לרובעים וכל רובע קיבל את המפלסת שלו, את הטרקטורים, את הבאגרים – הכלים הכבדים.

אורי מקלב: מה רצית לציין פה במיוחד, שכל רובע עבד כמו עירייה נפרדת?

אורי מקלב: כמה מפלסות היו במזרח ירושלים?

חמד עמאר: המסקנה, אם הבנתי נכון, שמי שעבד שם זה המתנדבים, זה הקהילה.

חמד עמאר: מי שעשה את כל העבודה זו הקהילה.

חמד עמאר: זה מה שהבנתי ממנו.

אורי מקלב: גם הטרקטורים - - -

חמד עמאר: גם הטרקטורים גייסו מהקהילה.

אורי מקלב: אני רוצה לשמוע.

חמד עמאר: זה מה שהוא אמר.

<שאול דלאל: הקהילה זה חלק מההיערכות של העירייה.

חמד עמאר: אני לא בא בטענות על זה.

חמד עמאר: מה שהבנתי ממנו שהקהילה התגייסה שם ועשתה את כל העבודה.

אורי מקלב: אולי זה מודל לשכונות האחרות.

אורי מקלב: אם זה פתרון, אולי נאמץ אותו.

<שאול דלאל: אם זה מודל, מודל תל-אביב, העיר מחולקת מראש לשמונה רובעים, לכל רובע יש הצוותים שלו, המתנדבים שלו, את התיכוניסטים המתנדבים שלו.

אורי מקלב: בתל-אביב.

אורי מקלב: בשלג של תל-אביב...

<שאול דלאל: זה מודל מדהים שאפשר להעתיק אותו לכל המדינה.

<שאול דלאל: עיר לא תוכל לתפקיד בלי המתנדבים שלה.

אורי מקלב: רק להבין, אתה מדבר על השלג של תל-אביב?

<שאול דלאל: אני מדבר על תנאי מזג-אוויר קיצוניים.

חמד עמאר: הוועדה לא באה לדון במתנדבים, היא באה לדון בהיערכות של העירייה.

<שאול דלאל: היערכות העירייה היא בראש ובראשונה.

דוד אזולאי: רבותי, עם כל הכבוד למתנדבים, אנחנו מעריכים את העבודה שלהם, אבל הם לא אמורים לתת מענה - - -

<שאול דלאל: בשעות הראשונות.

דוד אזולאי: אני לא יודע.

דוד אזולאי: אני מדבר על היערכות שגרתית לשעת חירום - -

<שאול דלאל: אני אסביר את הדברים בהתייחסות שלי.

דוד אזולאי: - - זה הנושא שעומד על הפרק.

<דוד קורן: אם אפשר רק לסיים את דברי.

דוד אזולאי: בבקשה, אדוני.

<דוד קורן: אני אגיד מה שלא קשור לכובע האזרחי שלי.

<דוד קורן: במילואים אני קצין התנהגות אוכלוסייה בפיקוד העורף.

<דוד קורן: אחת התפיסות של פיקוד העורף אומרת שההכשרה של אותן קבוצות של מתנדבים ותושבים בשגרה לפעולות, לפחות בשעות הראשונות בחירום, היא מאוד-מאוד משמעותית.

<דוד קורן: זה בהקשר הזה.

<דוד קורן: אני אתייחס לדברים שאמר פה כבוד חבר הכנסת, המתנדבים – אני מדייק – המתנדבים לא עשו את כל העבודה לבדם, המתנדבים היו אלה שהובילו.

<דוד קורן: לשאלת חבר הכנסת על סוגיית הרובעים, הרובעים בתיאום עם המינהלים הקהילתיים, שהם הגוף שמפעיל את הדברים בעיריית ירושלים, הם אלה שידעו לבוא ולהגיד איפה עכשיו, באיזה שכונה, על אף הפעילות של המתנדבים, שיש להם דרך אגב בשכונות הערביות בירושלים, יותר מאשר במגזר היהודי – יש יותר טרקטורים, יש יותר באגרים.

<דוד קורן: בסופו של דבר מהבחינה התשתיתית הזאת יש שם יתרון יחסי, ובמקומות שבהם היה צריך לתת תעדוף, לדוגמה פתיחת ציר של תחנה של התחבורה הציבורית במזרח ירושלים, סולטאן סולימאן צלאח א-דין, שם נתנו דגש מאוד-מאוד גדול בעבודה של מפלסות, טרקטורים ואמצעים נוספים, בשביל לפתוח את צירי התנועה.

<דוד קורן: לשאלת כבוד חבר הכנסת, האם הדברים מושלמים.

<דוד קורן: ודאי שהדברים לא מושלמים.

<דוד קורן: מבחינת הצורך לתת עוד מנות חמות, עוד שמיכות, להגדיל את מלאי המזון, להגדיל את ההכשרה של אותם צוותי החירום השכונתיים ואת החינוך להיערכות לחירום במגזר הערבי בירושלים – כל הדברים האלה אלה לקחים שאנחנו לוקחים אתנו ומשפרים.

<דוד קורן: לכן הסיכום הכולל שלי הוא שהעבודה של אותם צוותי חירום שכונתיים בשכונות הערביות בירושלים בירתנו, בתפקוד שלהם בשלג, הוכיחה את עצמה כדבר חשוב.

<דוד קורן: אם ניתן ללמוד מזה לקחים למגזר הערבי ככלל, עיריית ירושלים תשמח לשתף בידע שנצבר.

<דוד קורן: המתודולוגיה הזאת באה ואומרת – אני דרך אגב מתחבר למה שאמר פה, אני לא מכיר אותך - - -

<שאול דלאל: שאול ממשרד - - -

<דוד קורן: בסופו של דבר הקונספט שלנו בא ואומר שהעצמה של הקהילה, לא בהיבט של הורדת אחריות מהרשות, לקראת התמודדות במצבי חירום הוא כלי מאוד-מאוד משמעותי.

<דוד קורן: במגזר הערבי בירושלים גם בגלל לכידות קהילתית, פעם אחת, פעם שנייה, גם בגלל היכולת התשתיתית הבסיסית שנמצאת, ופעם שלישית, העבודה שהעירייה עשתה בהכנה של אותם צוותי חירום שכונתיים, אני בא ואומר, לא שהעסק עבד בלי תקלות והכול היה פיקס, ודאי שזה מצב חירום, ודאי שיש בו הרבה מאוד אתגרים, אבל ראינו התגייסות בסך-הכול טובה במגזר הערבי.

<דוד קורן: הרעיון שלנו הוא להעמיק - - -

דוד אזולאי: אדוני, על העבר כולנו יודעים, כולנו קראנו, שמענו.

דוד אזולאי: אני מדבר כרגע על העתיד, ולא שמעתי ממך על זה.

דוד אזולאי: אני רוצה ממך משפט סיכום על העתיד.

דוד אזולאי: זה מה שאני מבקש כרגע.

דוד אזולאי: האם יש מסקנות שצריך לטפל בהן?

דוד אזולאי: האם יש דברים שאתה חושב שצריך להעלות?

דוד אזולאי: זה הנושא שאנחנו כרגע עוסקים בו.

<דוד קורן: המסקנה החד-משמעית שלנו שאותו מודל של צוותי חירום שכונתיים במגזר הערבי בירושלים אנחנו צריכים להרחיב מבחינת הפריסה, להכשיר עוד יותר טוב את המתנדבים ואת הגורמים שפועלים במסגרת אותם צוותי חירום שכונתיים וליצור להם גם יכולת של מלאי אספקה מוכן מראש - - -

אורי מקלב: אני מאוד מודאג - - -

טלב אבו עראר: מה העירייה עושה במגזר הערבי?

טלב אבו עראר: תעשה לי טובה, אתה חוזר וחוזר על מתנדבים.

טלב אבו עראר: מה עושה העירייה במגזר הערבי שם בירושלים?

טלב אבו עראר: באת לבקש תקציבים על הנזקים שנגרמו שם כדי ממש לשקם מה שקרה שם או רק לעירייה?

טלב אבו עראר: תסביר את זה.

טלב אבו עראר: זה חשוב.

אורי מקלב: אני יכול לשאול אותו, אדוני היושב-ראש - - -

טלב אבו עראר: שיענה לנו על השאלה.

טלב אבו עראר: תעשה לי טובה, על השאלה הזאת תענה.

טלב אבו עראר: תתייחס לשאלה הזאת.

דוד אזולאי: הוא יענה גם לשאלה שלך וגם לשאלה שלו.

דוד אזולאי: חבר הכנסת מקלב.

אורי מקלב: אני שואל, כמה מפלסות העירייה הציבה במזרח ירושלים?

אורי מקלב: ומה אחוז מסך כל המפלסות שהיו בעיר, כמה שמתם במזרח ירושלים?

אורי מקלב: זו שאלה אחת.

אורי מקלב: השאלה השנייה, אל תדבר אתי על סלאח א-דין, זה כמו שתדבר אתי על רחוב יפו.

אורי מקלב: דבר אתי על ג'בל מוכבר, דבר אתי על עיסאוויה.

אורי מקלב: אתה מדבר אתי על סלאח א-דין, ששם פרצת דרך, זה מובן.

אורי מקלב: דבר אתי על כל השכונות ששם גרים 60,000-50,000 תושבים.

טלב אבו עראר: אפילו נציג ערבי אחד אין לך.

טלב אבו עראר: היית מביא נציג ערבי אחד משם.

אורי מקלב: האם העמדתם שם מפלסות?

אורי מקלב: כמה מפלסות מסך כול המפלסות בירושלים העמדתם במזרח ירושלים?

אורי מקלב: האם המצב בשכונות, כשאתה אומר לי ששם מצב השלג לא היה כל-כך נורא – איפה אמרת?

אורי מקלב: – ליד העיר העתיקה - - -

<דוד קורן: אמרתי, באזור סילוואן.

אורי מקלב: בסילוואן אמרת ששם לא היה.

אורי מקלב: אני רוצה לשמוע שבשאר השכונות היה פחות שלג משכונות אחרות בירושלים.

אורי מקלב: מתי בתי הספר פעלו?

אורי מקלב: האם שם בתי הספר פעלו כמו שפעלתם בכל העיר, שזה היה תלוי בכל בית ספר בפני עצמו או ששם הלימודים התחילו יותר מוקדם?

אורי מקלב: מתי היתה אספקה?

אורי מקלב: אני שואל אותך, באיזה יום התחילה להגיע אספקה ומתי התושבים יכלו לצאת מבתיהם?

אורי מקלב: באיזה יום הם יכלו לצאת?

<דוד קורן: קודם כול, לסוגיית המפלסות.

<דוד קורן: אין לי פה נתון מדויק כמה פעלו בשכונות הערביות וכמה לא.

<דוד קורן: אני אבדוק ואחזיר תשובה רהוטה וחד-משמעית.

<דוד קורן: זה אחד.

<דוד קורן: דבר שני, לשאלת – מה שמך?

דוד אזולאי: חבר הכנסת חמד עמאר.

<דוד קורן: חבר הכנסת חמד עמאר, לסוגיה מה עיריית ירושלים עשתה במגזר הערבי בירושלים - - -

טלב אבו עראר: חבר הכנסת טלב אבו ערער.

דוד אזולאי: סליחה, טלב אבו עראר.

<דוד קורן: עיריית ירושלים בשיתוף משרד התחבורה נמצאת היום בעיצומה של תוכנית חומש לכבישי מזרח העיר בהיקף של חצי מיליארד שקלים, 250 מיליון מתוכם לכבישים עורקיים ו-250 מיליון מתוכם הם כבישים פנים שכונתיים.

<דוד קורן: זה דבר אחד.

<דוד קורן: דבר שני, עיריית ירושלים נמצאת בתהליך תכנון ובנייה של 500 כיתות לימוד במגזר הערבי, רק השנה נפתחו במזרח ירושלים במגזר הערבי 121 כיתות לימוד חדשות.

אורי מקלב: זה לא הוועדה לתוכנית עבודה של עיריית ירושלים.

אורי מקלב: המטרה שלנו אחרת קצת.

אורי מקלב: מתי תנובה ואנג'ל יכלו להיכנס לכל השכונות של מזרח ירושלים?

אורי מקלב: תגיד לי באיזה יום, כדי שאני ארים טלפון לאנג'ל ואשאל אותו: האם יכולת להיכנס לשכונות, לעיסאוויה, לג'בל מוכבר?

אורי מקלב: מתי יכולת להיכנס לכל שכונה, לכל מכולת, להביא לשם אספקה?

אורי מקלב: באיזה יום?

<דוד קורן: אתה שאלת את שאלת פינוי הצירים.

<דוד קורן: קודם כול - - -

אורי מקלב: לא בסלאח א-דין, בג'בל מוכבר.

<דוד קורן: לשאלתך.

<דוד קורן: לדוגמה, בשכונת סילוואן, שהייתי בה ביום שישי, אפשר היה לנסוע בחופשיות.

<דוד קורן: בשכונת שועפאט, שהיא שכונה צפונית יותר, שם היה קשה יותר לנסוע.

<דוד קורן: שם הצירים הראשיים נפתחו ביום ראשון ושני.

<דוד קורן: הסופה התחילה ביום רביעי בלילה, שם היה פתוח יותר בימים ראשון ושני ופחות בשישי ושבת.

<דוד קורן: לשאלתך על ג'בל מוכבר, צור באהר, שכונות דרומיות יותר, ברובן הצירים כבר היו פתוחים במהלך שישי-שבת.

<דוד קורן: שאלות נוספות על סוגיית בתי הספר.

<דוד קורן: במסגרת ההיערכות של עיריית ירושלים לפתיחה הדרגתית של כלל בתי הספר בעיר, באותה מידה שהלכו במגזר היהודי נציגים של מינהל חינוך ובדק בית בעיריית ירושלים ביחד עם חברת מוריה לבדוק אם כל בית ספר במערב העיר, האם בטיחותי לפתוח אותו או לא, אותו דבר בדיוק נעשה במגזר הערבי בשיתוף עם מנהלי בתי הספר.

<דוד קורן: הוצאנו הודעות מסודרות בתקשורת מי יכול לחזור מתי.

<דוד קורן: דרך אגב, כחלק מאותה תוכנית חומש, ולכן התשובה הראשונה שלי כן קשורה לתשובה הזאת – כחלק מאותה תוכנית חומש שבמסגרתה נמסרו השנה לדוגמה 121 כיתות לימוד חדשות, בתי ספר חדשים באיכות טובה, בתי הספר האלה לדוגמה נפתחו ישירות כשנפתחו כלל בתי הספר בירושלים.

<דוד קורן: לכן הטיפול בסוגיית פתיחת בתי הספר נעשה באותה מתודיקה בדיוק שבה זה נעשה במגזר היהודי.

<דוד קורן: לא היה שינוי במתודיקה.

אורי מקלב: האם אתה יכול להגיד לי שהיום אין שום מדרכה חסומה במזרח ירושלים?

דוד אזולאי: חבר הכנסת אורי מקלב - -

אורי מקלב: הוא אחראי על מזרח ירושלים.

אורי מקלב: האם היום אין שום מדרכה חסומה?

אורי מקלב: האם אתה יכול להגיד לי?

דוד אזולאי: - - אנחנו מפספסים את העיקר, ואני חושב שזה חבל.

דוד אזולאי: אני יכול להגיד לך משפט סיכום אחד.

דוד אזולאי: אני מודה ששמעתי פה את ראש המועצה של פקיעין, הוא דיבר על העבר, יחד עם זה הוא התייחס לעתיד, איך אנחנו צריכים להיערך.

דוד אזולאי: לצערי הרב את הדברים האלה לא שמעתי, וזה חבל.

דוד אזולאי: ראש מועצת בית ג'אן, מר קבלאן.

דוד אזולאי: בבקשה, אדוני.

דוד אזולאי: קודם כול, גם אתה כמו אנשי פקיעין הטרחתם את עצמכם מהצפון לבוא לפה.

דוד אזולאי: אני מבין אותך.

<דוד קורן: אפשר משפט אחד בהקשר הזה?

דוד אזולאי: בבקשה.

<דוד קורן: הסל התקציבי שהוצג על-ידי ראש העיר ירושלים בדיונים בוועדה שבראשותכם, כולל בתוכו – שאלת את שאלת ההיערכות התקציבית – כולל בתוכו גם את כלל התקציבים והתחשיבים של השכונות הערביות.

דוד אזולאי: תודה.

דוד אזולאי: בבקשה, מר קבלאן.

<ביאן קבלאן: בוקר טוב.

<ביאן קבלאן: תודה, קודם כול על הישיבה וההזמנה.

<ביאן קבלאן: בית ג'אן הוא היישוב הגבוה בארץ.

<ביאן קבלאן: אצלנו ירדה כמות השלג הכי גבוהה, גם על-פי המכון המטאורולוגי השלג הגיע אצלנו ל-1.10 מטר מינימום, במקומות הגבוהים היה כמעט 1.5 מטר.

<ביאן קבלאן: ביומיים הראשונים, ב-48 השעות הראשונות, לא קיבלנו שום סיוע חוץ מהמשטרה, שאין לה כלים.

<ביאן קבלאן: גייסנו שופלים ומחפרונים בבעלות תושבים מהכפר, גם הכלים האלה לא יכלו לתת מענה, כי הם לא הצליחו לפלס את כמויות השלג שירדו.

דוד אזולאי: למי פניתם?

<ביאן קבלאן: למע"צ, לפיקוד העורף, לפיקוד הצפון, משטרת ישראל עמדה לצדנו ממש מתחילת הסערה.

דוד אזולאי: מה פתאום פנית למע"צ?

<ביאן קבלאן: מה?

דוד אזולאי: למה פנית למע"צ?

<ביאן קבלאן: מע"צ סללו את הכבישים שמגיעים לבית ג'אן.

דוד אזולאי: אני שואל בכוונה.

דוד אזולאי: זה רק מראה שאפילו ראש עיר אין לו לאן לפנות, הוא פונה למע"צ ולמשטרה.

דוד אזולאי: זו אחת הבעיות שהיו.

<ביאן קבלאן: מע"צ עובד עד השעה 16:00, אחרי השעה 16:00 בכבישים לא מוארים הוא לא עובד.

<ביאן קבלאן: אצלנו הכבישים לא מוארים, כך שמע"צ בשעות שהוא עבד אחרי הסערה, ממש במשבר של היומיים הראשונים, בשעות היום עד 16:00 היו עובדים, עוזבים את השטח, השלג ממשיך לרדת ואז הכול נחסם בחזרה, למחרת בבוקר חוזרים לעבוד ומפלסים את הדרכים.

<ביאן קבלאן: היה משבר קשה.

<ביאן קבלאן: המדינה לא יודעת עד עכשיו, אני חושב, להתמודד עם אסונות.

דוד אזולאי: זה לא אסון, זה מצב שונה.

דוד אזולאי: אפילו לא הייתי אומר מצב חירום.

דוד אזולאי: זה פחות ממצב חירום.

דוד אזולאי: מצב שונה מהשגרה.

<פיני קבלו: כנראה שזה החורף, זה מה שירד כנראה.

<פיני קבלו: אין כבר גשמים.

דוד אזולאי: אנחנו צריכים להתפלל שזה לא יקרה השנה, כי אנחנו עדיין לא ערוכים.

דוד אזולאי: אתה זוכר את הדיונים על הכבאות?

דוד אזולאי: זה מזכיר לי משהו.

<ביאן קבלאן: אדוני, זה אסון טבע.

<ביאן קבלאן: מי שהיה שם, ראה שהכול נפגע, אם תשתיות, מוסדות, מטעים, עצים, מה שאתה לא רוצה, שום דבר לא נשאר שלם.

<ביאן קבלאן: הנזקים הם רבים.

<ביאן קבלאן: החשוב שמאירוע כזה נפיק את הלקחים, ולא צריכים לסמוך על המזל.

דוד אזולאי: על זה הדיון.

<ביאן קבלאן: במקרה הזה היה לנו מזל שלא היו נפגעים בנפש, אבל נפגעים, פצועים, החלקות, היו לנו.

<ביאן קבלאן: היתה לנו בעיה ביומיים הראשונים לפנות חולים: מטופלי דיאליזה, יולדות.

<ביאן קבלאן: פינינו יולדת על אלונקה ברגל, כשהיא צורחת והשלג יורד, כמעט 5 ק"מ בעזרת המשטרה, האימא שלה משתוללת על ראש המועצה כאילו שהבאתי את השלג והסופה - - -

דוד אזולאי: אתה אשם...

<ביאן קבלאן: נכון, אנחנו תמיד אשמים.

<ביאן קבלאן: כשזה קורה, זה קורע את הלב קודם כול, אתה גם מבין את האימא, היא רוצה לעזור לבת שלה – האימא של היולדת – ולהביא אותה לחוף מבטחים.

<ביאן קבלאן: עד עכשיו לא קיבלנו שקל אחד עבור כל הנזקים שהיו.

<ביאן קבלאן: הגשנו דוחות, יש הבטחות, אמרו שמייעדים כסף מהאוצר למשרדים שנוגעים בדבר.

<לילי פיינטוך: גם משרד הפנים לא העביר?

<ביאן קבלאן: גם לא.

<רזי פארס: גם לנו לא.

דוד אזולאי: רבותי, נציגי משרד הפנים נמצאים פה.

דוד אזולאי: אנחנו מיד נאפשר להם להתייחס לדברים.

דוד אזולאי: מר קבלאן, אני מבקש ממך משפט סיכום.

דוד אזולאי: ייצג אותך פה נאמנה חבר הכנסת חמד עמאר, וכפי שהבנתי עבדתם בשיתוף פעולה באותם ימים.

<ביאן קבלאן: משפט סיכום.

<ביאן קבלאן: קודם כול, צריכה להיות כתובת, כפי שנאמר בכל הישיבות.

<ביאן קבלאן: היום על-פי מה שנראה, משרד להגנת העורף הולך לקבל אחריות על - - -

דוד אזולאי: עזוב מה מקבלים.

דוד אזולאי: כרגע זה מה ההמלצות שלנו.

חמד עמאר: אדוני, יורדים אצלך 20 ס"מ בשבוע הבא, מי נותן לך את הטיפול הראשוני?

חמד עמאר: האם יש לך כלים אצלך במועצה לפתוח את הצירים?

<ביאן קבלאן: אין לי כלים במועצה.

דוד אזולאי: הוא לא מדבר על כלים שאמורים לפנות את השלג, הוא מדבר על סתם כלים כראש מועצה.

דוד אזולאי: מחר יש שיטפון באחד הבתים.

דוד אזולאי: יש לך כתובת?

דוד אזולאי: אתה יודע לאן לפנות?

דוד אזולאי: השאלה של חבר הכנסת חמד עמאר, אם מחר בשעה של שלג כבד כפי שהיה, האם יש לך כתובת למי לפנות בעניין הזה.

<ביאן קבלאן: כיום, אחרי שהדברים קצת התבררו, יש לי כתובת – המשרד להגנת העורף, שהוא התגייס אחרי היומיים הראשונים, הוא ממש עמד לצדנו וסייע לנו בכל מה שנדרש.

<פיני קבלו: לקח לו יומיים ולא מתחילת הסופה.

<ביאן קבלאן: אף אחד לא ידע מי אחראי על הנושא הזה.

דוד אזולאי: זאת הנקודה.

דוד אזולאי: הוא פנה למע"צ, הוא פנה למשטרה, הוא פנה לכל מיני גורמים.

דוד אזולאי: הוא ניסה.

<ביאן קבלאן: אני עובד מול כל החברות: חברת חשמל, מכבי אש, מע"צ.

<ביאן קבלאן: אין לך כתובת רשמית שאתה יכול לבקש טיפול או להציף את הבעיה ושהם ייתנו מענה.

<ביאן קבלאן: צריך להעמיד גם כלים היום לרשויות.

<ביאן קבלאן: יש רשויות חלשות שהן בהבראה, אנחנו לא יכולים לרכוש כלים, כמו מפלסות שלג, שקיימים בירושלים או בחרמון וברמת-הגולן.

<ביאן קבלאן: חשוב מאוד לאגד את כל הכוחות תחת כובע אחד, שיהיה אחראי על כל אירוע שקורה.

<ביאן קבלאן: אנחנו חשופים להרבה אירועים, לא רק לשלג.

<ביאן קבלאן: אם המדינה תמשיך להתנהל בצורה הזאת, מצבנו יהיה בכי רע.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני.

דוד אזולאי: אני מודה לך.

דוד אזולאי: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה.

טלב אבו עראר: בוקר טוב לכולם, אין ספק שהסערה המיוחדת במינה בעוצמתה גרמה לנזקים רבים בכל רחבי הארץ, במיוחד בנגב, ביישובים הבלתי מוכרים, המכונים "הפזורה הבדואית".

טלב אבו עראר: הסערה היתה מאוד חזקה שם.

טלב אבו עראר: לא היה שלג, אבל היו רוחות, גשמים שניתקו את היישובים האלה מהעולם.

טלב אבו עראר: נחסמו הכניסות ליישובים האלה, כי אין כניסות מוסדרות, אלא אנשים עשו את זה בעבר בהתנדבות.

טלב אבו עראר: נחסמו הכניסות והיציאות, אפילו לא היתה גישה לאנשים חולים להגיע לבית החולים.

טלב אבו עראר: יש לנו בית חולים אחד בסורוקה בבאר שבע, ונשים שרצו ללדת לא יכלו - - -

דוד אזולאי: אצלכם הבעיה לא היתה שלגים, אלא שיטפונות.

טלב אבו עראר: שיטפונות, לא היו שלגים.

טלב אבו עראר: השיטפונות גרמו להרבה נזקים.

טלב אבו עראר: קיבלתי לידי דוח ראשוני, אפילו חלקי, מהמועצה האזורית ליישובים הבלתי מוכרים, שמראה מה הנזקים שנגרמו, נזקים לבתי המגורים: גגות עפו, חלונות התנפצו, גדרות נפלו כתוצאה מהרוחות - - -

דוד אזולאי: האם אתה מדבר על אותם היישובים המוכרים?

טלב אבו עראר: לא.

טלב אבו עראר: על היישובים הבלתי מוכרים.

דוד אזולאי: מה עם היישובים המוכרים?

טלב אבו עראר: יישובי הקבע, כמעט לא נגרמו להם נזקים.

טלב אבו עראר: אני מדבר על הפזורה והיישובים המוכרים שעדיין לא מפותחים, ששייכים לשתי מועצות.

דוד אזולאי: תן לי שמות.

טלב אבו עראר: נווה מדבר ואל-קסום.

טלב אבו עראר: יש יישובים שנגרמו להם נזקים רבים.

טלב אבו עראר: לשתי המועצות לא היו הכלים הדרושים, הם לא היו ערוכים בכלל.

דוד אזולאי: מה קורה עם אותם היישובים הבלתי מוכרים, מה שנקרא "הפזורה הבדואית"?

דוד אזולאי: נניח והיו כללים איך מסייעים לאנשים האלה, איך היו מגיעים לשם?

דוד אזולאי: איך היו נותנים את הסיוע לאותם אנשים?

טלב אבו עראר: אפשר להגיע.

דוד אזולאי: אני שואל.

דוד אזולאי: יש אפשרות?

טלב אבו עראר: יש אפשרות.

דוד אזולאי: מי היה אמור לתת להם את העזרה הזאת?

דוד אזולאי: האם זה דרך המועצות השכנות, דרך האנשים ביישוב?

דוד אזולאי: איך זה היה מגיע?

דוד אזולאי: נניח שיש כללים.

טלב אבו עראר: אפשר לפנות בשאלה הזאת לרשות שמונתה לצורך הטיפול בהתיישבות, שכל המחשבות שלה, כל התוכניות שלה הן רק להרוס, לעקור ולפנות אנשים ממקומותיהם.

דוד אזולאי: טלב, אני באמת שואל.

טלב אבו עראר: סליחה, פונים לכתובת הנכונה.

טלב אבו עראר: תשמע בקולי.

טלב אבו עראר: יהודה בכר שיושב שם משנת 90', שלא עשה עד עכשיו כלום חוץ מהריסת הבתים והפקעת הקרקעות, הוא הכתובת.

דוד אזולאי: אתה מדבר על מינהלת הבדואים?

טלב אבו עראר: כן, מינהלת הבדואים.

טלב אבו עראר: זו הכתובת.

דוד אזולאי: זו התשובה.

דוד אזולאי: זה מה ששאלתי.

חמד עמאר: מי טיפל ביישובים שהיו מנותקים?

חמד עמאר: מי בא ונתן סיוע?

טלב אבו עראר: אף אחד.

טלב אבו עראר: לא יצרו קשר, אף גורם מהמדינה.

דוד אזולאי: לא סתם שאלתי, חבר הכנסת טלב, אני מכיר את הבעיה הבדואית.

דוד אזולאי: אני שואל שאלה, נניח שמחר כן רוצים לעזור לאותם אנשים ביישובים הבלתי מוכרים - -

טלב אבו עראר: מי הכתובת?

טלב אבו עראר: אתה שואל.

דוד אזולאי: - - מי הכתובת?

דוד אזולאי: זה הכול.

טלב אבו עראר: המועצה האזורית ליישובים הבלתי מוכרים.

דוד אזולאי: תודה.

טלב אבו עראר: זו הכתובת.

חמד עמאר: היא לא עשתה כלום?

טלב אבו עראר: היא סייעה בצורה צנועה, במה שיש לה.

טלב אבו עראר: אני סייעתי בטרקטורים לפתוח את הכניסות ליישובים שנחסמו מהשיטפונות, מהגשם, אין להם כלים, אין להם התקציבים הדרושים, הכלים הדרושים כדי לעזור לאנשים ולסייע.

טלב אבו עראר: מהמדינה, מהגורמים הממשלתיים, אף גורם לא פנה לאנשים האלה כאילו הם לא אזרחים במדינת ישראל.

טלב אבו עראר: אתה מבין?

טלב אבו עראר: זאת הכוונה.

טלב אבו עראר: מתקנים לאנרגיה סולרית ניזוקו או התעופפו וגרמו נזקים לבתים, מספר לא ידוע של בעלי חיים – המועצה האזורית ליישובים בלתי מוכרים, עדיין מסתובבת ובודקת ועומדת את הנזקים שם – כבשים וסוסים מתו כתוצאה מפגיעה של חפצים – אם גגון של בית עף עליהם, הם מתו – מספר רב של בתים הוצפו במי השיטפון והמשפחות נאלצו להתפנות מהם לשכנים או למחסי זמני תוצרת המקום, אובדן של תחולת הבית – ציוד אישי, מכשירי חשמל, בגדים וריהוט – כמות רבה של רכוש פרטי נסחפה בשיטפון, כגון חבילות קש, מזון המיועד לבעלי חיים, ציוד חקלאי.

טלב אבו עראר: חברים, אנחנו מדברים כאן על יישובים שלא מחוברים לחשמל, מנותקים מכל סיוע, אין שם תשתיות, התושבים שם ניזוקו או שהיו ממש חשופים לסערה הזאת, הם אזרחי מדינת ישראל.

טלב אבו עראר: עם כל הכבוד, כשאנחנו מדברים על ירושלים, שעומדת בתנאים פחות או יותר - - -

דוד אזולאי: תגיד "בירת ישראל".

חמד עמאר: בירתנו.

טלב אבו עראר: - - בירת ישראל, היא לא היתה כל-כך ערוכה לסערה הזאת, אז איך אפשר לדבר על יישובים בלתי מוכרים?

טלב אבו עראר: אין שם חשמל.

טלב אבו עראר: לכן אנחנו לא יכולים לדבר בישיבה של עשר דקות, רבע שעה או חצי שעה, על כל הנזקים שנגרמו שם, אבל נגרמו שם נזקים שנאמדו בצורה חלקית.

דוד אזולאי: טלב, ידידי, אני רוצה שתדע שיש לנו תפקיד פה.

דוד אזולאי: אני חוזר על זה, כדי להחזיר את הדיון הזה למסלול הנכון.

דוד אזולאי: בסוף הישיבה הזאת אנחנו צריכים להגיש מסקנות לוועדת הפנים.

דוד אזולאי: פה אני מבקש ממך שתעלה את הנושאים כדי להפיק לקחים, להסיק מסקנות לגבי העתיד.

דוד אזולאי: זה מה שאני מבקש.

דוד אזולאי: את המצוקות כולנו מכירים, אנחנו יודעים, אתה לא מחדש לנו.

טלב אבו עראר: מה הנזקים, אתה יודע?

דוד אזולאי: עזוב.

דוד אזולאי: הנזקים זה חלק מהעניין, אבל כרגע הנושא הוא איך אני מונע את הנזקים בסופה הבאה.

דוד אזולאי: זה מה שאני רוצה לדעת.

חמד עמאר: איך אני מטפל.

טלב אבו עראר: אתה לא רוצה לטפל בנזקים שנגרמו?

דוד אזולאי: אני רוצה לטפל.

דוד אזולאי: אני מסביר לך - - -

טלב אבו עראר: יש לך כסף או לא? זו השאלה.

טלב אבו עראר: אני שואל.

אורי מקלב: הוא שואל שאלה נכונה.

טלב אבו עראר: זו השאלה.

טלב אבו עראר: כל היום מדברים על בדואים.

טלב אבו עראר: יש לך כסף?

דוד אזולאי: טלב אבו עראר, קודם כול, אני הרבה שנים פה, ואף פעם אני לא זוכר שאמרו: השנה יהיה הרבה כסף, נוכל לתת לכולם כמה שיותר.

דוד אזולאי: אני לא זוכר דבר כזה.

דוד אזולאי: כל שנה קיצצו וקיצצו.

דוד אזולאי: אתה זוכר, לא מזמן זה היה, היתה התנתקות.

דוד אזולאי: אתה זוכר את זה?

דוד אזולאי: אמרו: אין כסף למדינה.

דוד אזולאי: אין כסף.

דוד אזולאי: בסוף ראינו שהיה כסף בשביל הכול.

דוד אזולאי: מה שאני רוצה להגיד לך, שכאשר צריך, מוצאים כסף.

דוד אזולאי: מיליארדים שפכו על ההתנתקות – לא ניכנס כרגע אם זה טוב או לא טוב – כשהיו צריכים, מצאו את הכסף.

דוד אזולאי: אתה מדבר אתי כרגע על כסף.

דוד אזולאי: כרגע יגידו לך "אין כסף", אבל השאלה, כאשר יש נזקים כאלה, איך נערכים שבפעם הבאה לא יהיו נזקים.

דוד אזולאי: זה הכול.

טלב אבו עראר: לפני שנגיד איך נערכים, קודם כול צריך לפצות את האזרחים במדינת ישראל על הנזקים שנגרמו.

טלב אבו עראר: זה חשוב מאוד.

טלב אבו עראר: הרי נגרמו נזקים רבים.

טלב אבו עראר: מי יתקן?

טלב אבו עראר: מי ישפץ?

טלב אבו עראר: איך יחזירו את הבתים לאנשים האלה?

טלב אבו עראר: זו בעיה ממש, בעיה רצינית.

דוד אזולאי: הם לא מבוטחים?

טלב אבו עראר: הם משלמים ביטוח, משלמים מסים.

טלב אבו עראר: אזרחים במדינת ישראל.

טלב אבו עראר: החוק חל על כולם.

טלב אבו עראר: לכן בזמן מצוקה, בזמן אסון כזה, צריך לפצות את האנשים.

טלב אבו עראר: נכון, חבר הכנסת חמד עמאר?

חמד עמאר: אני אתך.

חמד עמאר: בנושא הזה אני אתך עד הסוף.

טלב אבו עראר: לכן תתכונן מעכשיו.

טלב אבו עראר: הכתובת לכך – המועצה האזורית ליישובים הבלתי מוכרים.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

דוד אזולאי: תודה.

דוד אזולאי: אני מאוד מודה לך, אדוני.

דוד אזולאי: אני מיד אאפשר גם לשלטון המקומי, אני פשוט רוצה לשמוע את נציגי המועצות.

דוד אזולאי: נציג גבעת זאב, בבקשה.

דוד אזולאי: סגן ראש המועצה, אלי, בבקשה.

<אלי בן חמו: כמו כל הערים באזור נפגענו מהסופה הזאת.

אורי מקלב: הוא היה ראש העיר בפועל.

אורי מקלב: אני חושב שבעין הסערה ראש העיר לא היה, והוא שימש באופן מעשי כראש העיר.

אורי מקלב: נכון?

<אלי בן חמו: נכון.

דוד אזולאי: תודה על האינפורמציה החשובה.

אורי מקלב: אני מתמצא לא רק בירושלים, גם בגבעת זאב, שלא יחשבו שאני רק - - -

<אלי בן חמו: אנחנו עיר צמודה לירושלים, ומה שקרה בסופה הזאת שהיא תפסה את כולנו לא מוכנים ולא ערוכים לרמות האלה.

<אלי בן חמו: אנחנו מדברים כרגע על מסקנות, אני מבין שהדברים האחרים כבר נדונו בכמה ועדות.

<אלי בן חמו: היו ועדות משנה בוועדת הפנים, ועדת השיפוי, וזו לא הוועדה שאמורה לשפות, הוועדה הזאת אמורה לתת מסקנות לגבי מה שאנחנו רוצים בעתיד.

<אלי בן חמו: אני חושב שהבעיות הקשות שהיו במסגרות האלה – דיברת קודם על מע"צ.

<אלי בן חמו: מה שעושה מע"צ בדרך-כלל שהיא מפנה את הכבישים הבין-עירוניים.

<אלי בן חמו: היא אחראית לפינוי הכבישים הבין-עירוניים.

<אלי בן חמו: במקרה שלנו מע"צ הכינה מפלסות, אבל המפעילים שלה לא היו על המפלסות, כך שהיינו עיר נצורה מיום רביעי בערב - - -

דוד אזולאי: למה לא היו המפעילים של המפלסות?

דוד אזולאי: הם לא הצליחו להגיע?

<אלי בן חמו: אף אחד לא מבין למה.

<אלי בן חמו: לא קיבלנו תשובות על זה עד היום איך קרה שהמפלסות היו במקום והנהגים שלהם לא היו.

<אלי בן חמו: כשהם הגיעו הם רצו הוראות ממע"צ.

<אלי בן חמו: היה נתק עם מע"צ בגלל שהטלפוניה נפלה.

<אלי בן חמו: אצלנו במקרים הקשים יותר גם החשמל נפל וגם המים.

<אלי בן חמו: אנחנו רוצים שזה ייכתב פה, שמשאבות של מקורות שישבו ברכס חלילים לא פעלו ותצרוכת המים לא עבדה.

<אלי בן חמו: המשאבות לא עבדו, הן לא דחפו לכיוון גבעת זאב.

<אלי בן חמו: נתקענו בלי מים ובלי חשמל.

אורי מקלב: מע"צ לא עובדים בכבישים שלכם, מע"צ עובדים בכבישים הראשיים.

<אלי בן חמו: אני מדבר על הכבישים הבין-עירוניים, על 436 ו-45 ו-443, זה באחריות מע"צ, זו לא אחריות שלנו.

<אלי בן חמו: על מנת שנוכל לתקשר עם מודיעין או תל-אביב או ירושלים, מי שאמור לפלס את זה הדרכים זו מע"צ, לא אנחנו.

<אלי בן חמו: אנחנו אמורים לפלס - - -

דוד אזולאי: אני מציע לך שלא תגיד מי צריך לפלס את הדרכים האלה.

דוד אזולאי: זה לא מע"צ.

<אלי בן חמו: זה דבר ידוע.

דוד אזולאי: מע"צ עובדת בשגרה, וזה נכון - - -

<אלי בן חמו: לא בשגרה, זו פקודה.

דוד אזולאי: גם בשעת חירום?

<אלי בן חמו: זו פקודה בשעת חירום.

אורי מקלב: מי אחראי לשעת חירום?

אורי מקלב: אף אחד לא הכריז על מצב חירום.

דוד אזולאי: מי נותן את ההוראה למע"צ להפעיל את הציוד שלה?

<אלי בן חמו: לדעתי משרד הפנים.

<אלי בן חמו: הוא גייס אותם.

<יוחאי וג'ימה: זה נקרא "נתיבי ישראל".

דוד אזולאי: "נתיבי ישראל", נכון.

דוד אזולאי: אתה צודק.

<אלי בן חמו: מי שאחראי לפנות את הכבישים במסגרת משרד התחבורה ומשרד הפנים זה - - -

דוד אזולאי: מר בן חמו, בשגרה אתה צודק.

דוד אזולאי: מי היה אמור לתת להם את ההוראה במקרה כזה לפלס?

דוד אזולאי: משרד הפנים הוא לא הגורם לתת הוראה במקרה הזה.

דוד אזולאי: אתה יודע מה, אתה שואל אותי, גם עכשיו אני לא יודע מי הגורם.

<שאול דלאל: יש בישראל רשות ייעודית של משרד התחבורה, היא אחת משש הרשויות שלה, כמו רשות שדות התעופה ורשות הספנות, ומי שמנחה אותם בחירום באמצעותנו זה משרד התחבורה.

דוד אזולאי: תודה.

אורי מקלב: האם הכרזתם על מצב חירום?

<קריאות: לא הוכרז מצב חירום.

חמד עמאר: יכולתם להפעיל את מע"צ?

<שאול דלאל: אני אתייחס.

חמד עמאר: רק שאלה.

חמד עמאר: האם יכולתם להפעיל את מע"צ?

<שאול דלאל: אנחנו מנחים את מע"צ.

דוד אזולאי: הם פונים למשרד הנוגע בדבר - - -

חמד עמאר: אתם פונים למשרד הנוגע בדבר והמשרד הנוגע בדבר פונה למע"צ?

<שאול דלאל: ב-03:20 לפנות בוקר הרמתי טלפון למנהל החירום של מע"צ וביקשתי ממנו מפלסות.

<שאול דלאל: אני אשיב ואתייחס למה שנאמר פה בצורה מסודרת.

דוד אזולאי: תודה, אדוני.

<אלי בן חמו: מע"צ צריכים מפלסות ביום רביעי בערב בדרכים הראשיות.

<אלי בן חמו: ב-443 וב-436 כן היו מפלסות, אבל זה לא עבד נכון.

<אלי בן חמו: היינו עיר נצורה עד יום שני, ומכיוון שקיבלנו כמות גדולה של שלג היתה בעיה קשה לפנות.

<אלי בן חמו: לא היו לנו כלים על מנת לפנות אותו.

<אלי בן חמו: במוצאי-שבת פיקוד העורף הגיע אלינו ונתן עזרה עם שופלים שלו על מנת לפרוץ את הדרך.

דוד אזולאי: מה פתאום פיקוד העורף הגיע אליכם?

דוד אזולאי: האם פיקוד העורף הגיע ביוזמתו או שאתם פניתם?

<אלי בן חמו: ביוזמתו בלבד.

<שאול דלאל: זה לא ביוזמתו, זה הכול בתיאום.

<שאול דלאל: צה"ל לא משחרר אמצעים בלי שיהיה תיאום ובלי שהוא מתבקש.

<שאול דלאל: פיקוד העורף נתבקש להגיש סיוע.

דוד אזולאי: שאלתי את השאלה במכוון.

דוד אזולאי: היה חשוב לי לדעת האם כמו במקרה של בית ג'אן, שהיתה פנייה לגורם ועל סמך זה פיקוד העורף הגיע.

דוד אזולאי: גם פה, האם פניתם לפיקוד העורף או שאתם ביוזמת

דוד אזולאי: כם על סמך מי שהנחה אתכם באו אליכם?

דוד אזולאי: אני מבין שהמועצה לא פנתה.

<אלי בן חמו: קיבלנו מפיקוד העורף עזרה גדולה.

<אלי בן חמו: אכן זה מה שפתח לנו בסופו של דבר את כל הצירים, השופלים - - -

דוד אזולאי: מתי הגיעה אספקה ליישוב?

<אלי בן חמו: אספקה היתה ביישוב.

<אלי בן חמו: יש לנו שני מרכולים גדולים ביישוב.

דוד אזולאי: האם הם פעלו?

<אלי בן חמו: לא היה להם חשמל.

<אלי בן חמו: ארגנו להם חשמל דרך הגנרטורים של המועצה.

דוד אזולאי: האם הם פעלו בימי הסופה?

<אלי בן חמו: הם פעלו ביום חמישי וביום שישי.

דוד אזולאי: האם היתה להם אספקה?

<אלי בן חמו: היתה להם אספקה, אבל ביום ראשון היא הידלדלה.

<אלי בן חמו: ביום ראשון אחר-הצהרים התחילה להגיע אספקה.

<אלי בן חמו: הירידה לגבעת זאב היא בעייתית, היא מחליקה, נתקעו שם מאות מכוניות על הציר, היו צריכים לפנות אותן.

<אלי בן חמו: זו אחת המסקנות הקשות מהסופה הזאת – הנסיעה על הצירים המרכזיים – המשטרה היתה צריכה לסגור את הצירים ברגע שהתחיל לרדת שלג.

דוד אזולאי: אתה מדבר על טיפול של אנשים בצירים המרכזיים?

<אלי בן חמו: בצירים המרכזיים.

דוד אזולאי: לא ניכנס כרגע מי ומה, אלא איך לטפל בצירים המרכזיים.

אורי מקלב: בגבעת זאב היו שכונות שלמות, כמו הר שמואל, שהיו נצורות.

אורי מקלב: אין יוצא ואין בא, לא יולדות, לא חולים, לא אספקה, לא חשמל ולא מים.

אורי מקלב: לא חשמל ולא מים.

אורי מקלב: חברת החשמל בסך הכול היתה צריכה פילוס של 300 מטר כדי להיכנס ולתקן את השנאי בהר שמואל - - -

דוד אזולאי: פילוס בכביש הראשי?

אורי מקלב: לא.

דוד אזולאי: בתוך היישוב?

אורי מקלב: בתוך היישוב, בתוך הר שמואל היו צריכים לפלס 300 מטר כדי להגיע לשנאי המקולקל שכל התיקון שלו לא ארך הרבה זמן.

אורי מקלב: הם הגיעו עם כל הכלים הכי חדישים שלהם, אבל מכיוון שחברת החשמל לא יודעת לפלס לעצמה – אין לה מפלסות, היא לא מחזיקה והיא גם לא נערכת לכך.

אורי מקלב: יכול להיות שזאת מסקנה אחרת, אבל זה בוועדה שמטפלת בתשתיות, לא ברשויות.

אורי מקלב: זו ועדה שמקבילה לוועדה שלך.

אורי מקלב: זו היתה ההצעה כשאני ישבתי בוועדה הזאת והצעתי להם – אין שום סיבה שלא יהיה מכרז מוכן לחברת החשמל במקום שהרשויות לא נותנות את המענה, לא משנה עכשיו למה, אין סיבה שכל-כך הרבה שעות, 48 שעות מינימום, אנשים היו נצורים בלי חשמל, בלי מים, במקום בודד - - -

<שאול דלאל: גם אם תהיה מפלסת או ארבע מפלסות לחברת החשמל, ברגע שיש רכב תקוע משפטית חברת החשמל לא יכולה לגעת בו.

<שאול דלאל: אתה חייב את הפיקוח העירוני - - -

אורי מקלב: שם לא היתה הבעיה הזאת.

אורי מקלב: לא בכל מקום זו אותה בעיה.

דוד אזולאי: חבר הכנסת מקלב.

דוד אזולאי: מר בן חמו, בבקשה.

<אלי בן חמו: הברדק חגג בין הצבא למשטרה, מי מפנה רכבים מהצירים המרכזיים.

דוד אזולאי: זו אחת הבעיות, בשביל זה אנחנו פה.

דוד אזולאי: אדוני, אתה צודק, היה חוסר תיאום בין הגורמים השונים שהיו אמורים לבצע את העבודה שלהם, ופה הבעיה של כולם.

<אלי בן חמו: הר שמואל למשל זו שכונה דתית, בשישי-שבת אנשים היו בלי מים, בלי חשמל.

<אלי בן חמו: היתה קטסטרופה.

<אלי בן חמו: המסקנה הראשונה, שצריך לדאוג לנושא של החשמל ולנושא של המים.

<אלי בן חמו: מישהו צריך לשמוע ולהבין שהדבר הזה לא יכול לחזור.

<אלי בן חמו: משאבות של מקורות שלא עבדו, זה לא יכול לקרות.

<אלי בן חמו: אין דבר כזה.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני.

דוד אזולאי: אני מודה לך.

דוד אזולאי: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש, אני מאוד מעריך את העבודה שלך.

אורי מקלב: כהרגלך ומהניסיון אני יודע שאתה עושה עבודה יסודית, אתה מזמין כל רשות כדי שתוכל להגיד מה שיש לה – מי שהכין את עצמו לדיון הזה – וזה חשוב מאוד כדי שהמסקנות האלה יבואו לידי מימוש.

דוד אזולאי: סליחה, חבר הכנסת מקלב, יש לי בקשה מראשי המועצות פקיעין, גבעת זאב ובית ג'אן וגם מירושלים, אם תוכלו להגיש לנו נייר שלכם על מסקנות.

דוד אזולאי: הייתי מבקש שזה יקרה כמה שיותר מהר.

דוד אזולאי: נגביל את עצמנו עד ליום שלישי.

דוד אזולאי: בדברי הסיכום אני אגיד זה, כי זה מאוד-מאוד חשוב.

<פיני קבלו: תוסיף גם את צפת.

דוד אזולאי: מצפת לא הגיעו לפה, אבל אני סומך עליך שתעביר לה את הדברים.

דוד אזולאי: בבקשה, חבר הכנסת מקלב.

אורי מקלב: אני לא חולק עליך, אבל אני רוצה אולי לחדד שמזג-אוויר סוער, סערה כמו שראינו ולדעתי גם פחותה מכך, זה כן שאלת חיים, זה כן שעת חירום.

אורי מקלב: זה שאנחנו לא יודעים על אסונות, הגם שיש אלה שאומרים שבנגב כן היו אסונות, באופן ישיר, לא באופן ישיר.

אורי מקלב: השתתפתי בלוויה של מישהו שנפל בשלג, לאחר כמה ימים בבית חולים נפטר מדום לב, לא יודע אם זה כן קשור לפציעה שלו, לא קשור לפציעה שלו.

אורי מקלב: יולדת שיולדת במכונית על הכביש זו לא שאלת חיים?

אורי מקלב: אלה מקרים שהיו כאן, בירושלים, בעיר הבירה, בדרך לירושלים.

אורי מקלב: אנחנו לא יכולים להגיד שזה רק שאנשים לא יוצאים מהבתים שלהם אם יש שלג, יום אחד הם לא יוצאים.

אורי מקלב: ההתמודדות עם מזג-אוויר כזה ואפילו פחות מזה זו שאלת חיים, ואנחנו צריכים להתמודד אתו כמו שאנחנו מתמודדים עם שעת חירום.

אורי מקלב: כאן באמת מגיעה השאלה מי מכריז על שעת חירום.

אורי מקלב: מע"צ וכל מי שעבד, אף אחד לא עבד לפי הכרזה על שעת חירום.

אורי מקלב: מזל שלראש עיריית ירושלים, יש לו יועצים טובים ועוזרים טובים, הוא מכיר את מספר הטלפון של הרמטכ"ל.

אורי מקלב: ואם לא היה לו המספר של הרמטכ"ל איך הוא היה צריך לפעול בעניין הזה?

דוד אזולאי: שר לשעבר שהיום הוא חבר כנסת נתקע כמה ימים.

דוד אזולאי: הוא פנה ואף אחד לא היה יכול לעזור לו.

אורי מקלב: בהחלט יכול להיות.

אורי מקלב: אנשים מבוגרים, קשישים, תינוקות בני יומיים, שיושבים בבתיהם שלוש יממות ואפילו ארבע יממות, בלי חשמל בכלל, זה לא דבר של מה בכך.

אורי מקלב: אנחנו לא יכולים להגיד שזה לא נורא פעם אחת.

אורי מקלב: דווקא שמעתי אמירה טובה.

אורי מקלב: כתב אחד כתב שהוא כועס על ראש עיריית ירושלים מאוד-מאוד.

אורי מקלב: למה?

אורי מקלב: על זה שהוא השניא את השלג על תושבי ירושלים.

אורי מקלב: הוא כל-כך צדק באמירה הזאת.

אורי מקלב: אנשים היום לא רוצים שלג.

אורי מקלב: דבר שהיה אחת המתנות היפות שיכולה להיות לעיר ולתושבים, גם לילדים וגם קצת חופש.

אורי מקלב: הוא השניא את השלג על תושבי ירושלים.

אורי מקלב: אני בטוח שגם בערים אחרות לא רוצים, מפני שמסויטים כולם.

אורי מקלב: מסויטים.

אורי מקלב: מי שהתמודד יודע מה המשמעות לחכות 12 שעות בתוך מכונית, בתוך בטנדר, בכביש ירושלים-תל-אביב או במוצא או ב-443, עם ילדים ברכב.

אורי מקלב: ממול הכניסה לגבעת זאב, 4-5 ילדים ברכב, כשאין דלק, אין חימום, השלג סביבו והוא נמצא אתם, ולא שעה אחת.

אורי מקלב: אני חושב שאנחנו צריכים להפריד, אדוני היושב-ראש, במסקנות שלך בין עין הסערה והתפקוד של כל מי שצריך לתפקד ולאחר הסערה.

דוד אזולאי: יש לפני ויש אחרי.

אורי מקלב: כל מה שאמרנו שלא יכלו להגיע, והכול נכון, נניח זה היה בעין הסערה, אבל כולנו יודעים שזה לא נגמר בשבת כאשר משבת בבוקר כבר לא ירד שלג.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על יום ראשון, על יום שני, על יום שלישי ואפילו על יום רביעי, לא בתי ספר, לא אספקה.

אורי מקלב: על מה אנחנו לא מדברים בתקופות האלה?

אורי מקלב: כאן כן מגיעה שאלת התמודדות הרשות.

אורי מקלב: אני רוצה להציע הצעה אופרטיבית.

אורי מקלב: שמענו בין השיטין הרבה שאלות על כסף.

אורי מקלב: כסף זה גם חלק מהמשחק.

אורי מקלב: הייתי בעיריית ירושלים, לא שנים ספורות, הרבה שנים.

אורי מקלב: היו שלגים כשעיריית ירושלים היתה ערוכה וראש העיר קיבל צל"ש ויש שלגים יותר קטנים, ויש מקומות שהעירייה לא היתה ערוכה.

אורי מקלב: בינינו, הכול היה שאלה של כסף.

אורי מקלב: זה שראש העיר לא הזמין את המפלסות – עכשיו זה לא עזר – אבל יש שלגים שזה כן עזר.

אורי מקלב: הוא אמר: יש היערכות לשלג, אולי ירד שלג, הוא קיבל החלטה בגלל בעיות תקציביות – להזמין עכשיו 100 מפלסות?

אורי מקלב: הוא לא לקח את הסיכון הזה.

אורי מקלב: מי ישלם על זה אחר-כך?

אורי מקלב: לפי דעתי המסקנה צריכה להיות שכל רשות אמורה להכין מכרז לשעת חירום, לא מהכלים שלה.

אורי מקלב: אני לא מבקש מאף אחד, גם לא מהעיר ירושלים, לקנות מפלסות ולקנות טרקטורים.

אורי מקלב: הם לא צריכים יותר, אלא מה שיש להם.

אורי מקלב: כל עיר יכולה לעשות דבר כזה.

אורי מקלב: הרי באותה תקופה שיש מזג-אוויר סוער כל הקבלנים: קבלני עבודה, קבלני בניין, קבלני חפירות, לא עובדים בימים סוערים.

אורי מקלב: הרי זה מגביל.

אורי מקלב: כשיש מזג-אוויר סוער לא עובדים בחפירות בשטח, בכביש.

אורי מקלב: בזמן הזה הם יכולים לתת מענה מקצועי.

אורי מקלב: המכרז הזה הוא מכרז רק לשעת חירום, דהיינו, הוא לא מכרז - - -

דוד אזולאי: מכובדי, אני חולק עליך בעניין הזה ואני אגיד לך למה.

דוד אזולאי: אם כל רשות מקומית תעשה לעצמה דבר כזה, אנחנו חוזרים לאותה אנדרלמוסיה.

דוד אזולאי: פה צריך להיות גוף מרכזי שיוביל את זה.

דוד אזולאי: אני לא יודע איך קוראים לו, אני לא יודע מה השם שלו, אבל זה צריך להיות גוף - - -

אורי מקלב: בית ג'אן, אני לא יודע מה סדר הגודל שלה, אבל אולי צריכות לעשות כמה מועצות ביחד.

דוד אזולאי: אני לא נכנס כרגע לזה.

דוד אזולאי: אני אומר, גוף אחד מרכזי שזה תפקידו.

דוד אזולאי: לתחזק רכב כזה או ציוד כזה בכל רשות מקומית, אפילו בכמה מועצות, העלויות פשוט - - -

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, בדיוק זה מה שאני אומר, לא צריך להחזיק שום דבר.

אורי מקלב: אדוני, לא הסברתי את עצמי.

אורי מקלב: אני נותן מענה בדיוק למה שהערת ובצדק.

אורי מקלב: זה לא צריך לעלות לרשות כל זמן שאין שעת חירום אפילו שקל.

אורי מקלב: להוציא מכרז זה לא עלות של כסף, אתה מוציא מכרז שהמימוש שלו רק בשעת חירום.

אורי מקלב: אתה בא לברזני – כולם מכירים, קבלן חפירות - - -

דוד אזולאי: הוא זכה במכרז, הוא עכשיו צריך להחזיק את הציוד.

אורי מקלב: הוא לא צריך להחזיק ציוד.

אורי מקלב: מי שילך למכרז הן אותן חברות שיש להן ציוד, ויפעילו אותם בבקשת רשות להפעלת המכרז.

<פיני קבלו: זו הפעלה מרכזית, אי-אפשר שכל רשות תעשה לה מכרז.

אורי מקלב: יכול להיות, אבל צפת יכולה לעשות לבד, גבעת זאב יכולה לעשות לבד, ירושלים יכולה.

אורי מקלב: יכול להיות שבית ג'אן קטנה בשביל זה, יכול להיות שהיא צריכה אולי עם שתיים-שלוש רשויות לעשות ביחד.

אורי מקלב: בהינתן האות, כשמשרד הפנים אומר להם שאפשר להפעיל את המכרזים האלה, בזמן הזה אנחנו צריכים גם לדעת מי מממן אותם.

אורי מקלב: כאן זו שעת חירום, ובשעת חירום כזאת, כשיש מי שבסמכותו להגיד לרשות להפעיל – הרשות גם יודעת שזה גם לא עולה לה כסף – הפעלת המכרז היא בדיוק המענה לשעת חירום.

אורי מקלב: זה יעלה בסופו של דבר הרבה יותר בזול מאשר משרד הפנים הולך לשלם היום, בגלל שהיום הוא הולך לשלם לעיריית ירושלים, כפי שהציגו, 200 מיליון שקל.

אורי מקלב: 200 מיליון שקל הם מוציאים במקום מכרזים שיעלו הרבה-הרבה יותר בזול, ובבית ג'אן או כל מיני מקומות כאלה זה יעלה הרבה יותר בזול.

אורי מקלב: אין כאן חוכמה גדולה, יש גופים שעושים דבר כזה, שמפעילים מכרזים לשעת חירום.

אורי מקלב: יכול להיות שהרשות תשלם ותפוצה או שמיד משרד הפנים נותן את האות והוא מפעיל את זה.

אורי מקלב: אני יכול להביא דוגמה פרקטית יותר.

אורי מקלב: אני לא רוצה לדבר על התפקוד בעין הסערה.

אורי מקלב: יש בעיות, מכוניות היו תקועות גם כשהיו מפלסות, היו קשיים לא מעטים, אבל אני מדבר על מספר ימים אחר-כך, לאזורים שלמים לא הגיעו, לא הגיעו מפלסות שאנשים יוכלו לצאת מהבית, אנשים לא הלכו לעבודה.

אורי מקלב: קח לדוגמה פיזור מלח בירושלים, בעיר הבירה, כשאנחנו יודעים מתי העירייה התחילה לפעול.

אורי מקלב: ב-11:00 בקושי היא התחילה לפעול והיו פקקים.

אורי מקלב: עמדנו שעתיים בפקקים כדי להגיע.

אורי מקלב: ב-14:00 כבר רצו הביתה חזרה כי תיכף יש קרה ועוד פעם אי-אפשר יהיה לחזור הביתה.

אורי מקלב: יש פקקים, אז אנשים חזרו.

אורי מקלב: בתי ספר לא פעלו, אנשים לא באו לעבודה.

אורי מקלב: כמה הפסד יש לא רק בירושלים?

אורי מקלב: כמה זה עלה למשק?

אורי מקלב: כמה נזקים יש?

אורי מקלב: נזקים אדירים.

אורי מקלב: כמה היה עולה לפזר מלח בעיר ירושלים כל בוקר ממוצאי שבת, ראשון בלילה, שני בלילה, שלישי בלילה, אפילו אולי ברביעי בלילה?

אורי מקלב: לפזר מלח ברחובות ירושלים, כמה זה היה עולה?

אורי מקלב: זה אפסי לעומת הנזק שקרה בעקבות אי-פיזור המלח.

אורי מקלב: רק נזכיר לעצמנו כשבאנו לכנסת, איך באנו, מתי באנו, כמה תאונות היו.

אורי מקלב: כמה פציעות של אנשים היו לא בזמן הסערה אלא לאחר הסערה?

אורי מקלב: מאות אנשים עם פציעות אורתופדיות קשות, והעלות גבוהה מאוד לכולם.

אורי מקלב: זה לבד, העלות הרבה יותר גבוהה מכל הדברים האחרים שאפשר היה לעשות כדי למנוע את זה.

אורי מקלב: אין הסתכלות רוחבית, נזק לעומת תועלת.

אורי מקלב: זה נקרא אצלי היערכות, זה נקרא מענה לשעת חירום.

אורי מקלב: הרשות צריכה לתת מענה.

אורי מקלב: יש רשויות מקומיות, יש משרדים ממשלתיים.

אורי מקלב: בונים מודל איך נותנים מענה ולא רק לשעת חירום כזאת או למזג-אוויר סוער שבאמת אולי הוא נדיר, ודאי וודאי, אבל עוד לפני זה יש דברים שצריך לתת עליהם מענה.

אורי מקלב: הפעם הזאת התובנה המרכזית שלי מכל הסערה האחרונה להבדיל בין הסערה עצמה שהיא לא צפויה ואי-אפשר לתת מענה לבין זה שאין תשובה.

אורי מקלב: כאן אני אומר, הרשויות חלקן וגם עיריית ירושלים – אני יודע שאחרי זה אני אשפט על זה ואבוקר על זה – נכשלו לא בימים של השלג.

אורי מקלב: הן נערכו והכול.

אורי מקלב: הן נכשלו לאחר השלג, בזה שלא הצליחו לפנות מקומות, בזה שעד היום יש גזמי עצמים.

אורי מקלב: עד היום יש גזמי עצים בכמויות אדירות שחוסמות מדרכות בדרך לבית הספר.

דוד אזולאי: זה פונקציה של כסף.

אורי מקלב: אפשר לתת מענה.

אורי מקלב: עיריית ירושלים משתמשת רק בכלים שלה, היא לא שוכרת.

אורי מקלב: יש לה כמויות אדירות, נכון.

אורי מקלב: השאלה של כסף זה גם שהגענו למצב הזה.

אורי מקלב: אני עוד זוכר שנים שהיו גוזמים את העצים.

אורי מקלב: בהיערכות לקראת חורף היו עוברים ברחובות ירושלים.

אורי מקלב: אני זוכר שחלק מהתקציב, חלק מתוכנית העבודה היה להיערכות לפני כן.

אורי מקלב: גם הזקנו לעצים, גם הזקנו לרכוש, גם הגענו לסכנת נפשות.

אורי מקלב: למה לא עשו את זה?

אורי מקלב: זו שאלה של כסף.

אורי מקלב: כדי לעשות דבר כזה בעיר גדולה צריך לעשות סקר, לראות איפה המקומות הבעייתיים.

אורי מקלב: את הדבר הזה טענתי – ולא קיבלו את זה – בדיון מקביל שהיה לוועדה שלך לגבי משרד החינוך.

אורי מקלב: אי-לימודים זה דבר מאוד מהותי, כי ההורים לא יכולים לעבוד וכו' וכו'.

אורי מקלב: מדוע בתי ספר לא נפתחו?

אורי מקלב: עיריית ירושלים עשתה מעשה שיכול להיות שהיא צודקת בו.

אורי מקלב: היא אמרה: אני לא יכולה להגיד לכם על כל בתי הספר אם אפשר ללמוד או אי-אפשר ללמוד, שהמנהל יחליט אם אפשר ללמוד או אי-אפשר ללמוד.

אורי מקלב: היו לא מעט מקרים או בחלק גדול מהמקרים מנהל בית הספר החליט לא לקיים את הלימודים.

אורי מקלב: אתם יודעים למה?

אורי מקלב: מפני שבפתח בית הספר היה שלג, בפתח בית הספר היה עץ שנפל.

אורי מקלב: הוא אמר שהוא לא יכול לסכן את התלמידים שלו.

אורי מקלב: טיפול בדבר הזה שמנע פתיחת בתי ספר של 1,000 תלמידים, של 800 תלמידים, טיפול אמיתי, זה טיפול מאוד-מאוד שולי, טיפול שלוקח שעתיים-שלוש.

אורי מקלב: אי-אפשר להטיל על הרשויות הכול.

אורי מקלב: אני מתייחס לעיר כמו ירושלים, על המשמעות של אי-לימודים וכו', מעבר לכל התוצאות שיש מעבר לאי-לימוד הילדים עצמם, אלא כל הנלווה לכך.

אורי מקלב: קיום לימודים זה תפקוד של משרדים, של פקידים, של אימהות, של הורים שלא נשארים בבית, לדברים האלה יש השלכות מאוד גדולות.

אורי מקלב: אמרתי למשרד החינוך שהוא צריך לעשות אותו מכרז לשעת חירום, שיהיה צוות.

אורי מקלב: אם עיריית ירושלים לא יכולה לעשות הכול, אתם תעשו את זה.

אורי מקלב: לא קיבלו את זה.

אורי מקלב: על הבסיס הזה אני חושב שיכולים להיות הרבה פתרונות, אם זה לא מהמשרדים עצמם, אם לא מהרשויות.

אורי מקלב: אני רואה שגם אתה נוקט בשיטה של מענה כללי יותר, בסדר, אבל עדיין הכנה לשעת החירום, אחרי שעת החירום, מכרזים מוכנים, ידיעה מי מממן אותם ומתי מכריזים על שעת חירום.

אורי מקלב: היום במדינת ישראל מכריזים על שעת חירום רק כשיש קסאמים או טילים ובכמות גדולה.

דוד אזולאי: גם שם לא למדו רק אחרי הרבה זמן.

אורי מקלב: לעניין הזה אי-אפשר שלא לקרוא "שעת חירום".

אורי מקלב: מה שקרה במזג-האוויר הזה שמאות אלפים במדינת ישראל היו נצורים, לא יכלו להביא להם שום מענה של עזרה ראשונה.

אורי מקלב: הייתי בשלג, אני לא בן 30, בכל אופן עברתי גם שלגים רבים בעיריית ירושלים, לא היה מצב שנגמ"שים לא יכלו להגיע, היה מי שסיפק אספקה באופן כמעט סדיר.

אורי מקלב: הלכנו קצת למכולת, והיה מי שהביא, הזחל"מים הביאו אספקה למכולות.

אורי מקלב: כאן לא הגיעה אספקה יותר מיממה אחת, יש מקומות שלאחר השלג עדיין לא הגיעה אספקה אפילו ביום שלישי.

אורי מקלב: אם היתה שעת חירום, היית יודע שהזלח"ם יכול לקחת חולה.

אורי מקלב: במקרה הזה הכול היה פקוק, לא יכלו להגיע.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני.

דוד אזולאי: אני מודה לך.

דוד אזולאי: נציג פיקוד העורף.

<אלי בן חמו: אני חושב שהוא התפרץ קצת לדלת פתוחה.

<אלי בן חמו: כל הנושא של שעת חירום בדרך כלל קיים.

<אלי בן חמו: יש פקודה מסודרת.

אורי מקלב: לא יצאה פקודה.

<אלי בן חמו: פיקוד העורף מוכן לכול.

<אלי בן חמו: צריך רק לקבל החלטה - -

אורי מקלב: צריך לעשות את זה, אבל לא הכריזו.

<אלי בן חמו: - - יש הכול, יש ציוד מכניקה, יש מנות חמות, יש להם כל האפשרויות לתת לך פתרון.

<אלי בן חמו: רק לקבל החלטה מי עושה את זה, הצד האזרחי או הצבאי.

<אלי בן חמו: זו הבעיה.

<אלי בן חמו: הדברים קיימים.

חמד עמאר: אנחנו כאן מעלים את הנושא של משרד פיקוד העורף.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, בסערה האחרונה היינו כמו באסון הכרמל.

חמד עמאר: ראש הממשלה בא ואמר: השר לביטחון פנים מנהל את כל האירוע הזה, הוא לא אמר השר שאחראי על פיקוד העורף.

חמד עמאר: אסור שיהיה מצב כזה.

חמד עמאר: אנחנו צריכים לדעת מראש מי אחראי.

<שאול דלאל: - - - לבין הצד האופרטיבי שמנחה את משרדי הממשלה, וכאן היה הכשל.

דוד אזולאי: אתה אמור לדבר אחריו.

חמד עמאר: אחד התפקידים של הוועדה הזאת זה לקבוע במצב כזה למי עובר הפיקוד, מי לוקח על עצמו לתפעל את כל מי שצריך לתפעל בשעת חירום כזאת.

חמד עמאר: זה מה שצריך.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני.

דוד אזולאי: נציג מרכז השלטון המקומי, בבקשה.

<פיני קבלו: ישבתי כמעט בכל הדיונים, אני וחברי יוחאי שקצת נתקע בדרך, ושמעתי את ראשי הרשויות, שמעתי את משרדי הממשלה, שמעתי את חברי הכנסת.

<פיני קבלו: ראשי הרשויות באו וסיפרו על המצוקה שהיתה.

<פיני קבלו: יבואו משרדי הממשלה עכשיו ויגידו כל אחד בחלקו שהוא היה בסדר ושהם מילאו את כל מה שקיים.

<פיני קבלו: דבר אדוני היושב-ראש, דבר אחד מאוד ברור, אחת המסקנות שצריך יד מכוונת.

<פיני קבלו: אפשר לחלק את הארץ, יש לנו את המחוזות של משרד הפנים עוד מתקופת הבריטים, ויש ממונה מחוזי, קצין מחוז.

<פיני קבלו: שם לדעתי בעת משבר צריך להתרכז, וכל נציגי הממשלה, החל מחברת החשמל ומקורות וכל הגופים האחרים מרוכזים באותו מקום, כאשר יש מפקד אחד והוא נותן הוראות.

<פיני קבלו: אני חושב שהמכרז של כלים הוא אפשרי.

<פיני קבלו: אפשר להעביר גם מיישובים שאין בהם אסון, שתהיה יד מכוונת לראשי רשויות שיסייעו ליישובים אחרים, אבל לדבר הזה צריך להיות פק"ל מסודר.

<פיני קבלו: צריך גם לחדד את ההוראות ברשויות המקומיות למי לפנות, איך פונים, שיהיה ארגז כלים למקרים כאלה, איך פועלים ומתי פותחים את הפריסה של אותו מחוז צפון או מחוז דרום או מקום אחר, היכן שקורה אסון.

<פיני קבלו: זו דעתי.

<פיני קבלו: ישבתי בכל הדיונים ושמעתי, צריך פשוט יד מכוונת אחת שמורה איך מסייעים לכל דבר ודבר ואיך נותנים מענה לכל דבר ודבר.

<פיני קבלו: הנושא לאחר מכן הוא הנושא של הפיצוי.

<פיני קבלו: כמובן גם עכשיו משרד הפנים עשה איזו חלוקה, פנה, חלק גדול מהיישובים, כ-10 יישובים, לא נכללו בכלל בחלוקה הזאת, למרות שהם דיברו והגישו כספים.

<פיני קבלו: נעשתה פה איזה חלוקה, אני לא יודע איך היא נעשתה.

<פיני קבלו: גם על זה צריך לקבוע מודל איך מצפים - - -

דוד אזולאי: ברשותך, אני חושב שהנושא הזה לא נוגע לנו כרגע.

<פיני קבלו: דיבר אתי ראש מועצת בית אריה שהיה בכל הדיונים וליווה את כל הדיונים, והוא לא נכלל בפיצוי שמשרד הפנים חילק.

דוד אזולאי: תודה.

דוד אזולאי: בבקשה, אדוני, נציג פיקוד העורף.

<שאול דלאל: המשרד להגנת העורף.

<שאול דלאל: ברשותך, אני מבקש לענות בשלושה מעגלים.

<שאול דלאל: האחד, בקצרה להתייחס לנקודות שנאמרו פה, השני, מה המשרד להגנת העורף עשה, והשלישי, המסקנות.

<שאול דלאל: הוצאנו מסקנות ראשוניות מכל האירוע הזה.

דוד אזולאי: למי הוצאתם את המסקנות, אדוני?

<שאול דלאל: קודם כול הפקת לקחים, המסקנות, הן בתוך המשרד ואנחנו עושים סבב, כנסים ומפגשים, כדי שמשרדי הממשלה - - -

דוד אזולאי: כולל נציגי הרשויות המקומיות?

<שאול דלאל: בהחלט.

דוד אזולאי: לעשות מסקנות בלי החתן והכלה - - -

<שאול דלאל: המשרד להקמת העורף הוקם עבור החתן והכלה, גם משרדי ממשלה וגם רשויות מקומיות, וזה היה מימי רח"ל, ואם נלך אחורה, זה היה גם מימי מל"ח.

<שאול דלאל: נגעו פה בהתחלה בסמכויות.

<שאול דלאל: השר להגנת העורף עם שר הביטחון בשלושה השבועות הקרובים יחליטו על סך כל האחריות שצריכה לעבור למשרד להגנת העורף, ואני מקווה שזה יסתיים.

דוד אזולאי: זו כותרת.

דוד אזולאי: שהם ייפגשו עכשיו זו כותרת.

<שאול דלאל: הם נפגשו כבר פעם אחת.

<שאול דלאל: סמכויות – ועדת מל"ח עליונה הועברה לשר ארדן.

<שאול דלאל: אני אגע בזה גם בהמשך - - -

אורי מקלב: זה בין שר הביטחון לשר להגנת העורף, אבל יש כאן עוד כלה, יש כלה שנייה כאן שהיא השר לביטחון פנים.

אורי מקלב: עד היום המשטרה היא כאילו אחראית על כל האירועים.

חמד עמאר: באירועים שקרו בשנים האחרונות המשטרה לקחה אחריות, השר לביטחון פנים.

<שאול דלאל: במסקנות אני אגע בנקודה הזאת.

<שאול דלאל: אני לא נכנס לוויכוחים של חברי הכנסת והשרים.

אורי מקלב: השאלה של הסמכות הזאת היא גם חלק מהבעיה.

אורי מקלב: ראינו בוועדות ויכוחים בין השר לביטחון פנים לבין השר להגנת העורף.

<שאול דלאל: בבית ג'אן זה היה חריג, לא רואים שלג בין 1 מטר ל-1.5 מטר, אבל גם נאמר פה שאת הדרכים הראשיות כן פילסו.

<שאול דלאל: מי שמכיר את התוואי והסמטאות בבית ג'אן, גם טרקטורים קטנים לא יכולים לפלס שלג שהפך להיות קרח מתוך הסמטאות.

<שאול דלאל: זה מאוד קשה.

<שאול דלאל: הסופה הזאת היתה מאוד קיצונית, ואף אחד לא נערך לה.

<שאול דלאל: אף אחד לא תיאר לעצמו סדר גודל כזה.

<שאול דלאל: זה אחד הלקחים שנבדקים.

דוד אזולאי: נערכו, אבל לאף אחד לא היו הכלים לעמוד במשימה הזאת.

דוד אזולאי: זאת אחת הבעיות.

דוד אזולאי: גם מי שהיו לו הכלים לא ידע מי הגורם שאמור - - -

<שאול דלאל: אדוני, אני לא מסכים שראש עיר לא יודע למי לפנות.

<שאול דלאל: אני מניח שמי שממנה ראש עיר זה משרד הפנים, שר הפנים - - -

חמד עמאר: ראש עיר לא ממונה, הוא נבחר.

<שאול דלאל: הוא נבחר, אבל השר אחראי עליו.

<שאול דלאל: לא שאני מוריד אחריות מהמשרד להגנת העורף - - -

דוד אזולאי: שר הפנים לא יכול להגיד לראש העיר: אדוני, תפעיל משק חירום במקרה כזה או אחר.

דוד אזולאי: כל אמירה של שר הפנים בסוף בסוף מתורגמת לכסף.

<שאול דלאל: שר הפנים מנחה את ראשי הערים.

דוד אזולאי: זה לא פשוט, אדוני.

<שאול דלאל: עלתה פה הנקודה של רשויות חזקות, רשויות חלשות.

<שאול דלאל: אני רוצה שוב בצורה מאוד רגישה.

<שאול דלאל: יש רשויות חזקות אם הן רשויות שיש להן יכולות כלכליות, ויש רשויות חלשות, שיכול להיות שהסיבה שאין להן יכולות כלכליות, אבל יש גם מעט רשויות שבשגרה לא כל-כך שמות דגש על החירום והן לא כל-כך רוצות לטפל בחירום.

<שאול דלאל: גם את זה צריך להגיד פה בשולחן, שיש רשויות שלא כך-כך רוצות בשגרה לטפל בחירום.

<שאול דלאל: אנחנו מנסים להיכנס אליהן, מנסים לתקשר אתן, מנסים להביא אותן למצב של מוכנות, אבל הן לא כל-כך משתפות פעולה.

<שאול דלאל: לגבי צמ"ה ברשויות.

<שאול דלאל: רוב הרשויות נדרשות בשגרה לצמ"ה.

<שאול דלאל: מי מתקן להן את הכבישים ביום-יום?

<שאול דלאל: ראש העיר אמור בשטח המוניציפלי שלו לתקן את הכבישים, כך שבשגרה יש לו התקשרות עם כלי צמ"ה.

<שאול דלאל: הוא צריך להוסיף סעיף אחד לחירום, שאותה התקשרות תיתן לו מענה, גם אם הוא מענה ראשוני.

דוד אזולאי: אדוני, אתה יודע מה המשמעות לראש רשות כשאתה אומר להוסיף סעיף כזה?

דוד אזולאי: הוא סעיף קטן, אבל יש לו השלכות כספיות.

דוד אזולאי: מי יממן את זה?

דוד אזולאי: מי יישא בהוצאה הזאת?

<שאול דלאל: בחירום, בסופו של דבר, אחרי שהעבודות מסתיימות, בכנסת מתקבלות החלטות מי נותן את הפער התקציבי הזה שלא היה בתוכנית העבודה של רשות מקומית.

<שאול דלאל: אין מישהו אחר שיתקצב.

<שאול דלאל: יכול להיות במצב קיצון שיש ערים שיכולות לספוג את זה ויש ערים שלא יכולות לספוג את זה.

<שאול דלאל: לא אני אקבע.

<שאול דלאל: כל מי שעוסק במדינה הזאת בחירום, משפט שגור בפיו: מי שמתכונן בשגרה מוכן לחירום.

חמד עמאר: שמעת את ראש מועצת פקיעין, הוא אמר: הקבלנים לא רצו לעבוד, כי הם לא ידעו מי ישלם להם והם יודעים שמצבי קשה.

חמד עמאר: ראש המועצה ענה לך.

<שאול דלאל: אם היתה לו התקשרות בשגרה, היה לו מענה לחירום.

<שאול דלאל: מה שאתה לא מכין בשגרה - - -

דוד אזולאי: עבדך הנאמן, אני מכיר את הנקודות האלה גם בעברי בכל מיני תפקידים.

דוד אזולאי: אני אומר לך שאותו סעיף קטן שאתה מדבר עליו, מדובר בעלויות כספיות גבוהות שהרשות המקומית לא יכולה לעמוד בהן.

דוד אזולאי: אין לה שום אפשרות לעמוד בזה.

דוד אזולאי: גם רשות מקומית איתנה לא מסוגלת לעמוד בזה.

<שאול דלאל: הסמכות להכריז על שעת חירום או על מצב חירום נתונה בידי השר להגנת העורף, מתוקף סמכותו כיושב-ראש הוועדה העליונה למל"ח.

<שאול דלאל: לא הוכרז מצב חירום, כי בכלל בהערכה שהתבצעה לא הגיעו לכלל מסקנה שצריך להכריז על שעת חירום.

<שאול דלאל: לגבי רשויות שלא נכללות ולא נכללו.

<שאול דלאל: נדמה לי שמשרד הפנים חילק את המדינה לשישה מחוזות, וכך כל משרדי הממשלה נדרשו - - -

דוד אזולאי: תלוי על מי אתה מדבר, או משרד הפנים או המשרד לביטחון פנים.

<שאול דלאל: זה בדיוק המשפט הבא שאני רוצה להגיד: משרדי הממשלה מחויבים לפעול בהתאם להנחיית משרד הפנים לגבי גבולות הגזרה במחוזות האלה.

<שאול דלאל: ברשותך, אני אעבור עכשיו לחלק השני.

<שאול דלאל: הסופה היתה ב-12 לחודש, יום שני, 12 בדצמבר.

<שאול דלאל: אצלנו במשרד מנכ"ל המשרד, ב-10 לחודש, יומיים לפני, ביום שלישי, קיים הערכת מצב, הוא הפיץ הנחיות למשרדי ממשלה איך צריך לפעול, גם לרשויות, עם דגש לעזור לרשויות המקומיות.

<שאול דלאל: הוא ביקש להיערך לפתיחת מרכזי הפעלה ברמת המחוז כדי לאסוף את המידע על סיוע וצרכים לרשויות.

<שאול דלאל: הופצו הנחיות לרשויות המקומיות בדגש על טיפול באוכלוסייה חלשה, חולים ואחרים.

<שאול דלאל: נציג המשרד להגנת העורף ישב בחמ"ל הבט"פ כדי לתקשר יותר טוב.

<שאול דלאל: המשרד להגנת העורף פתח מרכז חירום לאומי כדי לאסוף נתונים למשרדי ממשלה.

דוד אזולאי: האם הדברים האלה חלחלו לרשויות המקומיות?

<שאול דלאל: בהחלט, באמצעות המחוזות של המשרד להגנת העורף.

דוד אזולאי: מהמשרד להגנת העורף זה חלחל למחוזות, הבנתי.

דוד אזולאי: השאלה אם זה חלחל גם לרשויות המקומיות.

<שאול דלאל: בנוסף, למשרד הפנים, מהיותו מנחה, שוב אני לא מוריד את האחריות מהמשרד להגנת העורף, להיפך, אני רוצה את האחריות, בשגרה לאורך השנה אנחנו מאמנים את הרשות המקומית, אנחנו מתרגלים את הרשות המקומית ואנחנו עושים ביקורת לרשות המקומית.

<שאול דלאל: הרשות המקומית בנויה ממכלולים, אוכלוסייה וכן הלאה.

<שאול דלאל: רשות שמשקיעה בחירום בשגרה, יש לה אפשרות ויכולת לענות בשעות הראשונות – כך צריך לנהוג ראש העיר, בשעות הראשונות של כל משבר הוא זה שינהל את העיר שלו, אף אחד לא יכול לנהל את העיר שלו.

<שאול דלאל: בשעות הראשונות הוא זה שצריך לתת את המענה עד שהמדינה תתעשת, תראה מה היא צריכה, איפה היא צריכה ותתחיל להניע כוחות.

<שאול דלאל: אי-אפשר להניע כוחות, זחל"מים מבסיס X לתוך ירושלים, ואנחנו לא שמים זחל"מים בתוך ירושלים אם ירד שלג בגובה מטר, זה לא עובד כך.

<שאול דלאל: אני ברשותך, אעבור למסקנות.

<שאול דלאל: לעניין ההחלטה של ראש הממשלה – שוב, אני לא מעביר ביקורת, אני אומר בזהירות רבה – לא היתה הבחנה בין הניהול האופרטיבי לבין הניהול של האחריות על משרדי ממשלה.

<שאול דלאל: הניהול וההכוונה וההנחיות למשרדי ממשלה זה העניין של הגנת העורף, ופה היתה טעות שמשרד הבט"פ רצה לעשות הכול, אבל בשגרה הוא לא מתקשר עם משרדי הממשלה, בשגרה הוא לא יודע להנחות את משרדי הממשלה, בשגרה הוא לא מבקר את משרדי הממשלה, בשגרה הוא לא מכין אותם, הוא לא מתרגל אותם, הוא לא נמצא אתם בקשר כמו שאנחנו עושים באופן קבוע בכל תרחיש ייחוס, בכל נושא.

<שאול דלאל: לא התקיימה ההבחנה בין מי שמבצע את הצד האופרטיבי ובין מי שמנחה את משרדי הממשלה בעשייה – לקחת את הצרכים מהבט"פ, איפה הבעיות, להנחות את משרדי הממשלה, וכל אחד בתחום אחריותו לבצע.

דוד אזולאי: ממה שאדוני אומר זה הנחיית משרדי הממשלה באמצעות המשרד להגנת העורף.

<שאול דלאל: נכון, וזה לא התקיים, מכיוון שראש הממשלה הנחה את הבט"פ לקחת אחריות כוללת על המשימה, והחמ"ל של הבט"פ, שנדרש להפנות בקשה למשרד ממשלתי, הוא עשה את זה באמצעות קצין הקישור של המשרד להגנת העורף.

<שאול דלאל: הוא ביקש מקצין הקישור של המשרד להגנת העורף להעביר את הבקשה, והיא עברה דרכנו למשרדי הממשלה וחזרה, ועשתה את כל הדרך הזאת, הלוך חזור, הלוך חזור, כל הזמן.

<שאול דלאל: הנושא השני זה הנושא של ההסדרה, שעמדתי עליו.

<שאול דלאל: יש אי-בהירות בנושא ההסדרה.

<שאול דלאל: משרדי הממשלה מחכים לדעת איפה יהיו כל האחריויות של המשרד להגנת העורף.

<שאול דלאל: אני מקווה, כמו שאמרתי, בשלושה השבועות הקרובים, כששר הביטחון עם השר להגנת העורף יסיימו את העניין הזה ויקבלו את ההחלטות שלהם ויעברו הסמכויות.

<שאול דלאל: אחרי הסמכויות יבוא חוק להגנת העורף שיכלול בתוכו את כל - - -

דוד אזולאי: השאלה שלי, אדוני, האם - - -

<שאול דלאל: כרגע סמכות ועדת מל"ח עליונה, שהיא מנחה מתוקף החוק, החלטת ממשלה ב'43 והחלטת ממשלה 1716, סמכויות להפעלת המשק לשעת חירום, היא בידי השר להגנת העורף.

דוד אזולאי: כרגע אין חלוקת סמכויות בין המשרד - - -

<שאול דלאל: בין שר הביטחון, בוגי יעלון, לבין השר להגנת העורף, השר ארדן.

דוד אזולאי: מה ההגדרה כיום?

דוד אזולאי: סלח לי שאני שואל - - -

<שאול דלאל: הלקח הראשון שצריך לסיים עם הסמכות.

דוד אזולאי: הבנתי.

דוד אזולאי: כרגע בשגרה מה ההגדרה של המשרד להגנת העורף?

דוד אזולאי: מה תפקידו?

<שאול דלאל: אמרתי, אנחנו מתוקף החלטת ממשלה ב'43, שזה מל"ח, והחלטת ממשלה 1716, להנחות את משרדי הממשלה בחירום ובשגרה - - -

דוד אזולאי: כשאתה אומר "חירום", מה הכוונה?

<שאול דלאל: כאשר השר להגנת העורף יחליט שהמצב במדינה הוא מצב - - -

דוד אזולאי: השאלה אם סופת שלגים נקראת "חירום" בהגדרה, או שאתה מדבר על התקפת טילים על מקום כזה או אחר.

<שאול דלאל: יש תרחישים שונים: רעידת אדמה, מלחמה, פנדמיה וכן הלאה.

<שאול דלאל: מזג אוויר קיצון - - -

דוד אזולאי: יש בהגדרה מזג-אוויר קיצון?

<שאול דלאל: לא.

<שאול דלאל: זה עניין של הערכת מצב והערכה אם יש סכנת חיים ממשית בהיקפים גדולים.

<שאול דלאל: אני מניח שההחלטה היתה כן להפעיל מצב חירום, אבל היו שיקולים והערכות מצב משותפות לגורמי הביטחון, והחליטו בעצה אחת לא להכריז על מצב חירום.

<שאול דלאל: יש שליטה מלאה, הגופים עובדים בשטח ומסייעים למי שצריך.

דוד אזולאי: סליחה, אדוני, אני שוב מחדד את השאלה.

דוד אזולאי: האם כיום בהגדרות של המשרד להגנת העורף יש הגדרה של מזג-אוויר קיצון?

<שאול דלאל: לא קיים.

דוד אזולאי: לא קיים.

דוד אזולאי: כלומר, הם פועלים ברעידות אדמה, בכל מיני תרחישי חירום אחרים של פיגועים וכו'.

<שאול דלאל: אין תרחיש ייחוס למזג-אוויר.

דוד אזולאי: תודה.

<יוחאי וג'ימה: רעידות אדמה זה דווקא שייך לבט"פ.

דוד אזולאי: מי אדוני?

<יוחאי וג'ימה: ראש מינהל ביטחון חירום של המרכז לשלטון מקומי.

<יוחאי וג'ימה: זה נחשב אסון המוני, לכן המשרד לביטחון פנים אחראי.

<יוחאי וג'ימה: כך לפחות זה תורגל בתרגיל הלאומי האחרון.

דוד אזולאי: אתה מדבר אתי על אסון המוני.

דוד אזולאי: במושגים שלי אני יודע דברים אחרים מה זה אסון המוני.

דוד אזולאי: אסון הכרמל הוא אסון המוני.

דוד אזולאי: לשמחתנו הרבה אני יכול להגיד שעוד לא חווינו את החוויה הזאת של מזג-אוויר סוער, זו פעם ראשונה שזה קורה.

דוד אזולאי: אתה שומע פה דברים ברורים, ואני מברך על כך.

דוד אזולאי: אני חושב שנציג המשרד להגנת העורף אומר דברים ברורים, ובואו נשים את הדברים על השולחן, הוא אומר שיש הגדרות, יש כל מיני תרחישים.

דוד אזולאי: על תרחיש אחד אין תשובה, וזה מזג-אוויר סוער.

<שאול דלאל: לא אין תשובה.

<שאול דלאל: לא אמרתי שאין תשובה.

<שאול דלאל: אין תרחיש.

דוד אזולאי: אני חוזר בי, אין מצב של הגדרת תרחיש במקרה של מזג-אוויר חריג וסוער.

דוד אזולאי: בסדר?

דוד אזולאי: זאת הבעיה.

דוד אזולאי: אני חושב שאם היתה הגדרה כזאת, יכול להיות שלא היינו מקיימים את הדיונים האלה היום.

דוד אזולאי: תודה, אדוני.

דוד אזולאי: בבקשה.

<שאול דלאל: הלקח הנוסף להמשיך לחזק את המוכנות של הרשויות המקומיות לעצמאות תפקודית ליום-יומיים הראשונים.

<שאול דלאל: להמשיך לחזק את צוותי החירום ביישובים.

<שאול דלאל: אנחנו חושבים שנדרש איגום תקציבי בין משרדי הממשלה למתן מענה לרשויות במקרה הזה, כשדיברנו מי ישלם.

<שאול דלאל: ביקשת לדעת מי ישלם במצב כזה.

<שאול דלאל: אנחנו חושבים שאנחנו צריכים בין משרדי הממשלה השונים, בהתאם לרמת האחריות, שיהיה איגום תקציבי לנושא כזה שאחר-כך צריך לשפות את הרשות המקומית על הנזקים שהיו לה או על ההוצאות שהיו לה.

<שאול דלאל: יש לגבש תפיסה לאומית להפעלת משרדי הממשלה והרשויות.

<שאול דלאל: תפיסה אחת, שפה אחת, שיהיו בה הגדרות איך פועלים, באיזה צורה פועלים במצב כזה.

דוד אזולאי: כל הרשויות והמשרדים תחת המשרד להגנת העורף?

<שאול דלאל: אנחנו חושבים שנדרש לגבש עם צה"ל נוהל סיוע לאספקת מוצרים במצב כזה, לבצע חבירת כוחות, מה אנחנו רוצים מצה"ל, באיזה צורה הוא יענה ויסייע.

דוד אזולאי: לא נגיד שזה צה"ל, נדבר על נוהל לאספקה.

חמד עמאר: גם המשטרה פעלה בנושא הזה.

דוד אזולאי: אנחנו לא יודעים כרגע מי הולך לקחת את הסמכות הזאת.

<שאול דלאל: נכון.

<שאול דלאל: ביקשתי שיפתחו את המפעל בשומרון שיוצאו 25,000 שקיות חימום, אז המשטרה שלחה משאית שתיקח ותחלק, כי צה"ל יכול היה לתת רק 1,500 שקיות חימום.

<קריאה: 3,000.

<שאול דלאל: 3,000 בסופו של דבר.

דוד אזולאי: צריך להיות נוהל.

<שאול דלאל: אני לא אומר שלא עבדו בשיתוף פעולה.

<שאול דלאל: להיפך, עבדו בשיתוף פעולה נהדר, אבל עדיין צריך להסדיר את הדברים בצורה נכונה כדי שתהיה חלוקה.

דוד אזולאי: אדוני, אני מבקש להגיע לסיכום, כי אני צריך עוד לשמוע את משרד הפנים.

<שאול דלאל: אני חושב שצריך לנקוט פעולות הסברה והנחיה לאוכלוסייה במצב כזה של מספר ימים לפני, אם וכאשר תהיה סופה, מה נדרש אזרח שיהיה לו בבית כדי שהוא יוכל לשרוד את השעות או את היום הראשון במקרה הזה.

<שאול דלאל: עד כאן.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני.

דוד אזולאי: אני מאוד מודה לך על הסקירה ואני חושב שהיא סקירה ממצה.

דוד אזולאי: אני אעבור ברשות

דוד אזולאי: כם למשרד הפנים.

דוד אזולאי: לילי, את רוצה להציג את הדברים?

<לילי פיינטוך: אני אשמח אם אלי רגב יתחיל.

דוד אזולאי: אלי, בבקשה.

טלב אבו עראר: רק משפט אחד, לגבי הנזקים או כל מה שקרה במגזר הערבי בכלל, בגליל במיוחד, נעדכן אתכם בהמשך.

טלב אבו עראר: לא קיבלתי תמונה.

דוד אזולאי: אני אתייחס גם לזה.

דוד אזולאי: אדוני, התחום שלי בוועדת המשנה הזאת, של חברי הכנסת ושלי, זה בעיקר אלו המלצות אנחנו מגישים לוועדת הפנים, על מנת ליישם אותן במסקנות בסופות הבאות חלילה, שלא יהיו.

דוד אזולאי: אני לא רוצה כרגע להיכנס לנושא התקציבי, למרות שפה עלתה טענה מראש מועצת בית ג'אן, שהוא טען שהוא לא קיבל - - -

<לילי פיינטוך: לזה אני אתייחס.

<רזי פארס: גם פקיעין לא קיבלה.

דוד אזולאי: אני אבקש אחר-כך מנציגי משרד הפנים להתייחס לנושאים האלה.

דוד אזולאי: בבקשה, אדוני.

<אלי רגב: משרד הפנים, אדוני היושב-ראש, יחד עם המשרד להגנת העורף ופיקוד העורף מסייעים לרשויות המקומיות בהיערכות לקראת מצבי החירום השונים.

דוד אזולאי: בשגרה.

<אלי רגב: בשגרה לקראת מצבי החירום השונים שעשויים להיות.

<אלי רגב: אין תרחיש מיוחד, כמו שנאמר פה, למזג-אוויר קיצון.

<אלי רגב: אני חושב בהבנתי המקצועית שמה שקרה פה מאוד דומה למה שעשוי לקרות חס ושלום ברעידת אדמה.

דוד אזולאי: יש לי חדשות בשבילך, זה הפרומו למה שחס וחלילה יקרה ברעידת אדמה.

<אלי רגב: זה בדיוק מה שאני אומר.

חמד עמאר: זה אפס לעומת רעידת אדמה.

<אלי רגב: זה מה שאני אומר, אדוני, כאשר המאפיינים של ניתוק יישוב, של היעדר חשמל והיעדר מים, למעט נושא הנפגעים שהיה לנו נס – למעשה המאפיינים הם מאפיינים מאוד דומים.

<אלי רגב: אדוני, ליוויתי את העניין הזה באופן צמוד החל מהיום הראשון, כולל בסיורים באותם יישובים.

<אלי רגב: הייתי באופן אישי גם בצפת גם בבית ג'אן וכן הלאה וראיתי מקרוב.

<אלי רגב: אני מוצא לנכון לציין שראשי הרשויות גילו מנהיגות ואחריות - - -

דוד אזולאי: כדרכם בקודש.

דוד אזולאי: זו לא פעם ראשונה.

דוד אזולאי: בעניין הזה צריך לזכור ולהגיד שראשי הרשויות הוכיחו את עצמם.

דוד אזולאי: ברגע של אמת במקום שאין איש, השתדל להיות איש, והם עושים את זה בצורה הכי טובה שיכולה להיות.

<אלי רגב: נכון, אדוני.

<אלי רגב: לכן קצת חרה לי שנאמר פה לגבי ראשי רשויות שהם לא לוקחים אחריות, הם כן לוקחים אחריות על תחום החירום, הם אחראים על האזרחים וכו', ואני חושב שדווקא אנחנו, משרדי הממשלה וגורמים נוספים צריכים לתת יותר כתף בסיוע לראשי הרשויות, וזה גם קו שמוביל שר הפנים בהובלת סמכויות מהשלטון המרכזי לשלטון המקומי, על מנת לאפשר לשלטון המקומי יתר עצמאות.

<אלי רגב: לגבי העניין הזה, אדוני, ראשי רשויות – ופה אני רוצה לנגוע רק בנקודה אחת בעניין התקציבי, רק עניין עקרוני, לא שום דבר אחר – אכן, כמו שאמרת, אדוני, חששו מה יקרה אם הם מקבלים החלטה, כשההחלטה בפירוש הצלת חיים, מה קורה לגיבוי התקציבי בהינתן מצב שלא הוכרז מצב חירום.

<אלי רגב: הייתי אצל מר קבלאן, שאיננו פה כרגע – אצל ראש עיריית צפת וכן הלאה – הוא היה צריך לקבל החלטות איך הוא מוציא כסף והוא נושא באחריות אישית למשהו שלא מתכנס לכללים אלה ואחרים.

<אלי רגב: לעניין הזה מצאתי לנכון אחרי שעשיתי את הסיור הזה להביא את זה בפני המנכ"ל ושר הפנים כדי לתת גיבוי לראשי הרשויות על החלטות נכונות שהם עשו כדי למזער את הנזקים וכמובן להציל חיים.

דוד אזולאי: אתה מדבר בדיעבד, לא מלכתחילה.

<אלי רגב: לא מלכתחילה, לאחר האירוע.

דוד אזולאי: הבעיה שלנו היא מלכתחילה, מה אנחנו עושים.

דוד אזולאי: זו הנקודה הכי חשובה.

<אלי רגב: אני אסביר.

<אלי רגב: לכן שר הפנים פנה לשר האוצר על מנת לשפות את הרשויות לגבי שני נושאים מרכזיים: האחד, לתת גיבוי לראשי הרשויות על ההוצאות הבלתי רגילות המידיות שנבעו מן המצב שהיה בעת האירוע וגם בשעה שהוא ביקש עדיין היו בעיות שצריך לפתור, כמו גזם ודברים כאלה, כדי להחזיר את החיים לשגרה.

<אלי רגב: לצורך העניין הזה ניתן סכום ראשוני בסיכום שבין משרד הפנים ובין משרד האוצר, והסכום הזה כבר חולק.

חמד עמאר: אומרים לך שני ראשי רשויות שהם לא קיבלו.

<אלי רגב: אני אסביר.

<אלי בן חמו: גם אנחנו לא קיבלנו.

<אלי רגב: אני אסביר.

דוד אזולאי: רבותי, בשביל זה יושבים פה נציגי משרד הפנים.

חמד עמאר: אתה מדבר על 70 מיליון שקל, נכון?

<אלי רגב: לא.

<אלי רגב: אני מדבר על 30 מיליון שקל.

<אלי רגב: משרד הפנים הציג צורך מידי באותה נקודה כשתמונת המצב היתה לא בהירה עד תומה, כי זה היה ממש בסמוך לאירוע, ומשרד הפנים, לאחר שהוא עשה את כל הבדיקה – אני אישית יחד עם מינהל השלטון המקומי עשינו בדיקה מול ראשי הרשויות, אנחנו גם סיירנו שם – והצורך שעלה נאמד בכ-73 מיליון שקל, וזה הצורך שהוצג לאוצר, כדי לפצות את הרשויות.

<אלי רגב: זה לא כולל כמובן פיצוי לאזרחים, זה כולל פיצוי לרשויות.

דוד אזולאי: מי אמור לשאת בהוצאות של האזרחים שניזוקו?

<אלי רגב: בהיעדר הכרזה על מצב חירום האזרח בעצמו.

<אלי רגב: זו המציאות המשפטית.

דוד אזולאי: נכון לרגע זה למעשה אין מי שיכסה את הנזק לאותם אזרחים שניזוקו מהסופה.

<אלי רגב: אמת, גם לחקלאים.

<אלי רגב: אם לא היה להם ביטוח, אז אין.

<ביאן קבלאן: זו הצרה.

<אלי רגב: בהקשר הזה אותם 30 מיליון שקל חולקו לפי אמות מידה וקריטריונים שעומדים במבחנים המשפטיים.

<אלי רגב: הדבר הזה נעשה אחרי שהממונים על המחוזות במשרד הפנים פנו לאותם ראשי רשויות.

<אלי רגב: התקיימו כמה קריטריונים מאוד ברורים: יישובים שנותקו בגין השלג, יישובים שבפועל הצהירו על הוצאת כסף, היו יישובים שלא הצהירו על הוצאת כסף, ויישובים שנותקו מחשמל – כל אלה הביאו להכבדה ולצורך להשתמש כאן ועכשיו כדי להציל חיים, ולכן הם קיבלו את הפיצוי הראשוני, וזה אותם 30 מיליון שקל.

<אלי רגב: שר הפנים מוביל את המשך הפעילות כדי לקבל את הפיצוי על תשתיות שנפגעו.

דוד אזולאי: חישבתם עלויות של כל נזקי הסופה?

<אלי רגב: קיבלנו אומדן - -

<לילי פיינטוך: רק לדברים מסוימים.

<אלי רגב: - - מראשי הערים לגבי תשתיות, גם אחרי שסיירנו.

<אלי רגב: הייתי שם גם עם סגנית השר.

<אלי רגב: לצורך העניין בצפת, צפת הציגו עלות משוערת של 115 מיליון שקל נזק לעיר, ואכן נזק היה ועדיין ישנו נזק כבד מאוד בעיר צפת.

דוד אזולאי: כמה היה כל התקציב?

דוד אזולאי: כמה קיבלתם ממשרד האוצר?

<לילי פיינטוך: 30 מיליון.

<אלי רגב: קיבלנו 30 מיליון שקל עבור ההוצאות הראשוניות להצלת חיים, מתוך זה הם קיבלו משהו כמו 2 מיליון שקל או משהו כזה, אני לא זוכר בדיוק.

דוד אזולאי: לילי, את מבינה עכשיו מה קורה לרשויות המקומיות?

<אלי רגב: ברור.

<אלי רגב: ברור.

<אלי רגב: הזעקה של הרשויות המקומיות - - -

דוד אזולאי: כבר מכניסים אותן לגירעון תקציבי מאונס, לא מרצונן.

דוד אזולאי: זה מה שהולך לקרות.

<אלי רגב: אדוני היושב-ראש צודק.

<אלי בן חמו: אפילו לא גירעון תקציבי, מחויבות אישית.

<אלי בן חמו: הפעלנו מחויבות אישית שלנו.

<אלי רגב: לכן משרד הפנים - - -

דוד אזולאי: פיני קבלו, אתה שומע את הדברים פה?

<אלי בן חמו: זה חיוב אישי.

דוד אזולאי: לתשומת לבכם.

<פיני קבלו: אנחנו מכירים.

<אלי רגב: משרד הפנים חושב שנכון, ולכן השר מוביל את זה, לפעול מול האוצר על מנת לשפות את הרשויות המקומיות על הנזק התשתיתי שנגרם.

<אלי רגב: יש יישובים שחוזרים לאחור 10 שנים, כי אם הם צריכים עכשיו לתקן את זה, הם במצב של מאזן כספי מאוד בעייתי, וזה ברור לנו.

חמד עמאר: על התפעולי עדיין לא קיבלו.

<לילי פיינטוך: קיבלו.

<לילי פיינטוך: הרשויות קיבלו את הכספים.

<לילי פיינטוך: ב-7 בינואר זה עבר לרשויות עצמן, גם בית ג'אן קיבלו, ביררתי עם המשרד תוך כדי הישיבה.

<רזי פארס: פקיעין לא קיבלו.

<לילי פיינטוך: יש רשויות שלא נכללו ברשימה הזאת.

דוד אזולאי: למה?

<אלי רגב: אני אסביר.

<אלי בן חמו: איך יכול להיות שגבעת זאב לא נכללה?

<אלי בן חמו: איך זה יכול להיות?

דוד אזולאי: בית ג'אן קיבלו?

חמד עמאר: בית ג'אן קיבלו.

<אלי בן חמו: גבעת זאב.

<אלי בן חמו: אנחנו הגשנו מה שהתבקשנו.

חמד עמאר: הוא אומר שהוא לא קיבל את הכסף.

<קריאה: תבדוק אצל הגזבר.

<אלי בן חמו: היינו הנפגעים העיקריים בכל הקטע הזה.

דוד אזולאי: גם גבעת זאב לא קיבלו?

<אלי רגב: לא קיבלו.

<לילי פיינטוך: יש כרגע 41 רשויות שקיבלו פיצוי.

<לילי פיינטוך: הכסף הועבר במלואו לאחר שהרשויות פירטו את הבעיות שיש להן.

<לילי פיינטוך: אנחנו מדברים על פעימה ראשונה שדיברה רק על הוצאות בגין הוצאות חריגות של כוח-אדם, הבאה של כלים כבדים, הפעלה של מוקד עירוני.

דוד אזולאי: מה שנקרא "אס.

דוד אזולאי: או.

דוד אזולאי: אס".

<אלי רגב: כל מה שישב, אדוני, כחבות אישית על ראש העיר, לצורך העניין בקבלת החלטות להצלת חיים, אני חושב שנכון היה קודם כול להוריד את הגיבנת הזאת מראש העיר שקיבל אחריות כדי להציל חיים והשתמש בכספים - - -

דוד אזולאי: איך אומרים?

דוד אזולאי: הוא לא היה ראש קטן, הוא היה ראש גדול.

<אלי רגב: הוא היה ראש גדול, וזה בסדר גמור.

<אלי בן חמו: אם הפעימה הראשונה הסתיימה, מי שלא קיבל, לא יקבל את הפעימה הראשונה?

<אלי רגב: לא אמרתי את זה, אדוני.

<אלי בן חמו: זה מה שאתה אומר, שהפעימה הראשונה חולקה.

<אלי רגב: לא אמרתי שהוא לא יקבל.

<אלי רגב: לא אמרתי את זה.

דוד אזולאי: רבותי, יש לי בקשה אליכם.

דוד אזולאי: אתם ראשי הרשויות, אתם נמצאים פה, נוכחים, יש כאלה שלא נוכחים פה.

דוד אזולאי: אני מניח שיש עוד כמה רשויות כמוכם שלא קיבלו את הפעימה הראשונה, ויכול להיות שהם בכלל לא נמצאים בשום פעימה.

<פיני קבלו: יש 10 יישובים כאלה.

<אלי רגב: פנו 10 יישובים.

דוד אזולאי: אני לא רוצה להיכנס לזה.

<אלי רגב: פנו 10 יישובים, אנחנו בודקים.

<אלי רגב: הם לא עלו בדרישה הראשונית מכל מיני סיבות.

<אלי רגב: אנחנו לא חפים מטעויות, יכול להיות שטעינו, ולכן אנחנו בודקים את זה.

<רזי פארס: למה לא קיבלנו בפעימה הראשונה ואחרים קיבלו?

דוד אזולאי: דקה, רבותי, תרשו לי.

דוד אזולאי: אני מבקש, אני לא רוצה להיכנס לנושא התקציבי, פשוט זה לא מתפקידה של הוועדה, ואני לא רוצה לחרוג.

דוד אזולאי: בכל זאת לעזור פה במשהו אני חייב, אני מכיר את המצוקה של הרשויות המקומיות.

דוד אזולאי: פיני קבלו, אני מבקש ממך שתרכז את הנושא הזה, אתה כנציג השלטון המקומי.

דוד אזולאי: תבדקו מי הן הרשויות שלא קיבלו, מה הסיבות.

<פיני קבלו: יש לנו רשימה.

<פיני קבלו: הוא בקשר עם איתי חוטר.

דוד אזולאי: אני לא בתפקיד היום שאני יכול לעקוב ולבדוק את הנושא הזה, לכן אני מושך את ידי מלהיכנס לזה.

דוד אזולאי: לי היום הדבר הכי חשוב, מה אנחנו עושים כדי להפיק לקחים, להסיק מסקנות לקראת הסופה שלא תבוא חלילה.

<אלי רגב: אין בעיה, ואני אשמח לקבל את הסיוע של הוועדה גם כדי לנסות לקדם את הפיצוי לרשויות, גם בגין הנזקים התשתיתיים.

<אלי רגב: אנחנו נעשה את זה מול האוצר, אבל אם יש השפעה לוועדה, נשמח לקבל סיוע בעניין הזה.

<אלי רגב: לגבי הלקחים והמסקנות לעתיד, שזה מה שחשוב כרגע.

<אלי רגב: אני לפחות חילקתי את זה לכמה רבדים, גם לרמת הפרט, לרמת הרשות ולרמת משרדי הממשלה וברמה הלאומית.

<אלי רגב: אני אגע במילה על כל דבר.

<אלי רגב: ברמת הפרט חלק מן העניין, לפחות מבחינתי, כך אני מבין, ואני מלבן את זה יחד עם המשרד להגנת העורף, אנחנו צריכים בסוף לגרום לאזרחים גם ליטול אחריות עצמית בהיבטים של מלאי תרופות, מזון מינימלי, מים, למקרים מן הסוג הזה שעשויים להיות, כי כל אזרח שמסודר בעניין הזה, פותר בעיות אמיתיות.

<אלי רגב: ראיתי את זה גם בהר אדר כשהיינו.

<אלי רגב: כשאזרחים נערכו מראש, היה הרבה יותר קל לעבוד.

חמד עמאר: האם אתם עושים מערך הסברה בנושא?

<אלי רגב: המלצתי שנעשה את זה בעבודת מטה יחד עם המשרד להגנת העורף ופיקוד העורף.

<אלי רגב: האזרח בשווייץ חושב חירום, אין סיבה שבמדינת ישראל הוא לא יחשוב חירום וייערך גם בהתאם.

<אלי רגב: יש משמעויות למה שאנחנו אומרים.

<אלי רגב: זו המלצה שלי, לצורך העניין.

<אלי רגב: הגורמים המקצועיים זה פיקוד העורף והמשרד להגנת העורף.

טלב אבו עראר: אתה יכול להתייחס לפזורה הבדואית בנגב?

<אלי רגב: אני אתייחס גם לזה.

<אלי רגב: לנושא של הרשות.

<אלי רגב: השתמשנו בזה, אדוני, כשפינו את האנשים מ-443 ומכביש מס' 1.

<אלי רגב: היינו שם – אני באופן אישי הייתי שם – ופתחנו מרכזי קליטה גם בבנייני האומה בירושלים, גם במבשרת וגם בעיר מודיעין, סיפקנו לשם ציוד מתוך מחסני פס"ח, המחסנים הארציים של משרד הפנים, סופקו יותר מ-10,000 שמיכות לבקשת הרשויות, וכמעט בכל רשות, אני אומר "כמעט", כי גם פה יש - - -

דוד אזולאי: אתה יודע שזה התחיל הרבה זמן אחרי.

<אלי רגב: לא, אדוני, הייתי שם ביום שישי בבוקר.

<אלי רגב: ביום שישי בבוקר הייתי ב-07:00 בעיר מודיעין.

דוד אזולאי: אנשים נתקעו כבר ביום חמישי בלילה, זה מה שאני אומר.

דוד אזולאי: הגעתם ביום שישי בבוקר, אבל ביום חמישי כבר העסק היה תקוע.

דוד אזולאי: ביום שישי כשהגעתם, לא כולם היו ברי מזל שיכלו ליהנות ממה שנתתם.

<אלי רגב: אנחנו מחזיקים את מלאי פס"ח גם במחסנים ארציים וגם יש איזה בטן מסוימת לכל ראש רשות.

<אלי רגב: בעיר ירושלים השתמשו בזה, בצפת השתמשו בזה ובמקומות אחרים השתמשו בזה, וזה נתן סיוע.

<אלי רגב: אין לי ספק שגם בעניין הזה - - -

דוד אזולאי: שאלה לי אליך, אדוני.

דוד אזולאי: האם כשראש רשות מכין את התקציב השנתי שלו, האם יש לו סעיף שנקרא "סעיף לשעת חירום"?

דוד אזולאי: האם יש סעיף כזה?

<אלי רגב: יש סעיף שחלקו בא מאתנו, לצורך העניין בבקרה שלנו.

<אלי רגב: אדוני מתוקף תפקידיו הקודמים ודאי מכיר שהוא צריך לצבוע סעיפי הג"א מקומי והג"א ארצי, ויש פעילות שאגף חירום של כל רשות מקומית מציג בצורכי התקציב שלו לשנת העבודה לראש הרשות, וראש הרשות מאשר לו.

דוד אזולאי: האם אתם כמשרד הפנים עוקבים אחרי העניין שאכן זה מופיע כסעיף - - -

<אלי רגב: אנחנו עוקבים, אבל לנו יש תקציב משלנו - - -

דוד אזולאי: אני מדבר כרגע על סעיף תקציבי כזה ואתם דואגים שזה יהיה.

טלב אבו עראר: הייתי ראש מועצה ואני לא זוכר סעיף כזה.

דוד אזולאי: זה שאתה לא זוכר ולא עשית, זה משהו אחר.

<לילי פיינטוך: תקרא את הנחיות התקציב בכל שנה, יש פרק שלם.

<ביאן קבלאן: זה לתרגילים - - -

טלב אבו עראר: יש סעיף שעת חירום?

<ביאן קבלאן: אנחנו עושים תרגילים והוצאות היערכות ומוכנות.

<ביאן קבלאן: לדוגמה חדרי הפעלה, ואנחנו מקבלים.

<אלי רגב: חלק מזה.

דוד אזולאי: רבותי.

<אלי רגב: ברמה של הרשות אנחנו סבורים, ושוב נלבן את זה עם המשרד להגנת העורף שכל רשות, וגם נסייע בעניין הזה - - -

טלב אבו עראר: הוא אומר שיש סעיף לשעת חירום, ואין.

<אלי רגב: הקב"ט שלך לא מציג לך - - -

טלב אבו עראר: לא עכשיו - - -

<אלי רגב: לא עכשיו, בעבר.

<אלי רגב: הוא לא הציג לך את הדרישות שלו?

טלב אבו עראר: ערערה בנגב.

טלב אבו עראר: גם היום לא ידוע לי על סעיף כזה.

דוד אזולאי: כן.

<אלי רגב: ברמת הרשות גם נאמר פה, אני חושב שחלק מהמסקנות המרכזיות שלנו שהבעיות המרכזיות שהיו בגלל נושא החשמל, זה בגלל מספר הגנרטורים שיש בכל יישוב, שהוא מספר חסר.

<אלי רגב: חלק מזה אנחנו מסייעים כמשרד פנים ורוכשים עבור הרשויות המקומיות.

<אלי רגב: אנחנו מתכוונים לעשות איגום תקציבי יחד עם המשרד להגנת העורף בשנת 2014 ולספק עוד גנרטורים לרשויות המקומיות.

<אלי רגב: בעיה נוספת שהיתה שגם אם היו גנרטורים בחלק מהרשויות לא היה סולר כדי להפעיל את הגנרטורים.

דוד אזולאי: בגלל המצור?

חמד עמאר: אין להם סולר לשעת חירום להפעיל?

דוד אזולאי: לא הגיע.

דוד אזולאי: לא הגיעה אספקה.

חמד עמאר: אם יש לך גנרטור לשעת חירום, צריך להיות לך סולר לשעת חירום.

<אלי בן חמו: כשאתה סומך על תחנות הדלק ואין חשמל, אז אין לך סולר.

<אלי רגב: אין חשמל ואי-אפשר היה לספק דלק.

<אלי רגב: גם זה חלק מהמסקנות, שצריך להיות מאגר של סולר.

<אלי בן חמו: היו שתי תחנות דלק וכשלא היה חשמל לא יכולת לשאוב דלק.

<אלי בן חמו: לדעתי אחת המסקנות העיקריות בקטע הזה של תחנות דלק, שלרישוי תחנות הדלק צריך שיהיה גנרטור.

<אלי בן חמו: קשה להאמין שתחנת דלק עובדת ללא גנרטור.

דוד אזולאי: אל תהיה בטוח שזה לא מופיע בתקנות.

דוד אזולאי: יכול להיות שזה מופיע, לא כולם דואגים ליישם את זה.

דוד אזולאי: זה סיפור אחר.

דוד אזולאי: ראה לדוגמה את הדירות בחדרה שהמרפסות התמוטטו ועכשיו אנחנו מסיקים מסקנות לגבי מה שהיה שם.

<אלי בן חמו: אם הוא קיבל רישוי להפעלת תחנת דלק, התחנה אמורה לפעול עם גנרטור.

דוד אזולאי: יכול להיות שזה מופיע, ולא מיישמים את זה.

דוד אזולאי: זה סיפור אחר.

טלב אבו עראר: התחילה המליאה.

<אלי רגב: מילה אחרונה לבקשתו של חבר הכנסת.

<אלי רגב: לנושא הרשויות הבדואיות, שם סייענו גם בסיוע תקציבי לשתי רשויות שפנו וגם סייענו בציוד, גם באל-קסום וגם בנווה מדבר.

<אלי רגב: נתנו תקציב בעקבות העניין הזה וגם נתנו להם ציוד, ובשבוע הבא אני אישית וכנראה גם סגנית השר נבקר ברשויות האלה בדרום ונעמוד מקרוב על הבעיות.

טלב אבו עראר: מה עם היישובים שלא שייכים - - -

דוד אזולאי: אני חייב לסכם את הדיון.

חמד עמאר: האם יש סעיף תקציבי ממשרד הפנים שמדבר על שעת חירום, איך לעזור לעיריות, ברזרבה של משרד הפנים?

חמד עמאר: האם יש תקציב שלא צריך לפנות למשרד האוצר, ועד - - -

דוד אזולאי: אם ראש רשות יקבל תקציב רזרבה, הוא לא ינצל אותו לשעת חירום, עם כל הכבוד.

חמד עמאר: לא לראש הרשות, שיישאר במשרד הפנים.

<לילי פיינטוך: אין רזרבה, יש נוהל חירום.

<שאול דלאל: המסקנות זה איגום בין משרדי.

דוד אזולאי: נכון, תקציבי.

דוד אזולאי: רבותי, תרשו לי.

טלב אבו עראר: רק משפט אחד.

דוד אזולאי: טלב, לא הפרעתי לך.

טלב אבו עראר: הוא אמר כך לגבי יישובים שלא שייכים לשתי המועצות, אל-קסום ונווה מדבר.

טלב אבו עראר: הוא אמר - - -

<אלי רגב: לא אמרתי, אמרתי שאני לא מבקר בהם.

טלב אבו עראר: היישובים הלוא מוכרים, שלא שייכים לשתי המועצות.

דוד אזולאי: בעניין הזה - - -

טלב אבו עראר: שנייה.

דוד אזולאי: אני רוצה לעזור לך.

דוד אזולאי: תן לי לעזור לך, אתה לא נותן לי.

דוד אזולאי: מה שאני מבקש במסגרת הסיור שלכם, שלך ושל סגנית השר, ביישובי הבדואים, כדאי מאוד שהנושא של הפזורה הבדואית יעלה על מנת לראות איך נותנים מענה לאותן מצוקות שעלו כאן על-ידי טלב אבו עראר.

דוד אזולאי: טלב, אני מציע לך, אני מכיר את סגנית השר, פאינה קירשנבאום, היא היתה פעם חברת כנסת, ומי שהיה פעם חבר כנסת יודע ומבין מה רוצה חבר כנסת.

דוד אזולאי: אני אתן לך עצה ידידותית, תפנה אליה באופן אישי, תבקש להיות מוזמן לסיור הזה, או לחילופין תוציא לה מכתב מהן הדרישות שלך.

דוד אזולאי: האמן לי, כמו שאני מכיר את פאינה היא תתייחס בצורה ראויה.

טלב אבו עראר: בסדר גמור.

דוד אזולאי: אני מכיר את העבודה שלה ואני יודע מה היכולות שלך, לכן זה מה שאני מציע לך.

דוד אזולאי: אני מאמין שהיא תקדם את הנושא הזה.

טלב אבו עראר: קיבלתי.

<דוד קורן: אדוני, אפשר רק משפט?

דוד אזולאי: תעשו לי טובה.

דוד אזולאי: אני כבר חמש דקות בחריגה אחרי פתיחת המליאה, אסור לי לקיים דיונים ובכל זאת חרגתי.

דוד אזולאי: רבותי, אני רוצה קודם כול, להודות לכולם.

דוד אזולאי: אני רוצה מבחינתי שזה יהיה דיון ראשון ואחרון, כי פחות או יותר המסקנות ברורות לנו.

דוד אזולאי: לא הייתי אומר שזה מחדל, אבל אחד הדברים הברורים פה שמשהו התפקשש בנושא הסמכויות בין המשרדים השונים.

דוד אזולאי: יש פה בעיה אמיתית וצריך לשים אותה על השולחן.

דוד אזולאי: בתת-מודע שלנו כאזרחים וכראשי רשויות אנחנו יודעים לנהוג בשגרה, כשיש שעת חירום, כל אחד לפי היכולות שלו, מי שיש לו יכולות, לקח יוזמה, הוא לקח גם סיכון מסוים, כי מי יממן לו את כל ההוצאות האלה ואחר-כך הוא ייכנס לגירעון תקציבי, ולא בטוח שכל מה שהוא יבקש הוא יקבל, אנחנו מכירים את זה.

דוד אזולאי: פה זו בעיה אמיתית.

דוד אזולאי: כשיש סמכויות ויש הכרזה על מצב חירום, יש כיסוי לכל הדברים האלה.

דוד אזולאי: כל עוד הדברים האלה לא קורים, לדעתי אנחנו נקיים כאן דיונים עקרים.

דוד אזולאי: לכן אחת המסקנות שאני רוצה מהדיון הזה, ואני אומר את זה גם לחברי, אנחנו חייבים להגיש נייר.

דוד אזולאי: נכין את הנייר הזה ביחד אתכם, נגיש אותו לוועדת הפנים.

דוד אזולאי: לפני כן, מה שאני מבקש מהשלטון המקומי, שאותם ראשי רשויות שנפגעו מהסופה, שוודאי הגישו מכתבים ובקשות שלהם – אני מבקש לקבל מכם, לא את המכתבים של כל הרשויות, כי לא נשב ונעבור על זה, אני מבקש נייר מסכם על כל המסקנות של אותם ראשי ערים, על מנת שנוכל להגיש כמסקנות לוועדת הפנים, כדי שכאשר יתקבלו ההחלטות, נוכל להגיד שאלה המסקנות של הוועדה שלנו.

דוד אזולאי: עם זאת, אני לא מתעלם, ואני בכוונה אזכיר, נאמרו פה דברים מאוד-מאוד חשובים גם על-ידי משרד הפנים וגם על-ידי המשרד להגנת העורף.

דוד אזולאי: הנושא המרכזי הוא נושא תקציבי.

דוד אזולאי: גם נציג המשרד להגנת העורף, גם כשהוא צריך לתת את הסיוע ואת השירות בשעת חירום הוא צריך תקציבים.

דוד אזולאי: מאיפה הוא ייקח את התקציבים האלה בשעת חירום?

דוד אזולאי: אף אחד לא אמר לו, אלא כפי שנאמר כאן, צריך להיות איגום תקציבי של כל משרדי הממשלה, שזה יופנה או ישירות מהאוצר או ישירות ממשרד ראש הממשלה, אני לא יודע מאיפה.

דוד אזולאי: אבל אין ספק שמי שצריך להפעיל את המערך הזה של שעת חירום במזג-אוויר קיצון, אין ספק שזה צריך לבוא מאותו משרד שיקבל על עצמו את האחריות, לשם זה צריך לבוא.

דוד אזולאי: דבר נוסף, פה צריך תיקון חקיקה, לא יעזור לאף אחד.

דוד אזולאי: כשמדברים פה על שעת חירום, יש הגדרות.

דוד אזולאי: במקרה של מזג-אוויר קיצון אין הגדרות, וזה הנושא הכי חשוב.

דוד אזולאי: אם אין הגדרה, לא קרה כלום.

דוד אזולאי: היתה סופה, יפצו, הלכנו כולנו הביתה.

דוד אזולאי: חייב להיות פה שינוי חקיקה לגבי הגדרת אותו מצב קיצון.

דוד אזולאי: הדבר האחרון מבחינתי כמסקנה בדיון הזה, וחברי, תקנו אותי אם אני טועה, למעשה אנחנו מגלים בדיון הזה שאין בעל בית.

דוד אזולאי: לא היה בעל בית.

דוד אזולאי: זה שראש הממשלה יחד עם ראש עיריית ירושלים הופיעו בתקשורת זחוחים שהכול בסדר והכול תקין, המזל הגדול שלנו שחלק מהאנשים היו מנותקים מחשמל, ולכן לא ראו את ראש הממשלה ואת ראש העיר.

דוד אזולאי: לא ראו אותם.

דוד אזולאי: אין ספק שהיתה בעיה אמיתית.

דוד אזולאי: פה הבעיה המרכזית לדעתי, שלא היתה סמכות למישהו לטפל בדברים האלה.

דוד אזולאי: אם אתם שואלים אותי מה דעתי האישית, אני חושב שהמשרד הרלוונטי לנושא הזה הוא המשרד להגנת העורף.

דוד אזולאי: עם כל הכבוד, לא משרד הפנים ולא המשרד לביטחון פנים.

דוד אזולאי: יכול להיות שכל אחד בתחומו עושה עבודה מצוינת, אין ספק, אבל המשרד להגנת העורף הוא הכתובת.

דוד אזולאי: ממשלת ישראל תשב, תחליט, תגיד: כן זה, לא זה, אז אני יודע לפחות שהכתובת היא הממשלה.

דוד אזולאי: כרגע, רבותי, גם כתובת להצביע עליה, אין.

דוד אזולאי: אין.

דוד אזולאי: גם משרד הפנים, מה עשה?

דוד אזולאי: כדי לפצות את אותן רשויות, הוא היה צריך לעמוד כעני בפתח בפני משרד האוצר, לקבל סכומים דלים, והוא צריך לחלק אותם, להתחיל לריב עם ראשי הרשויות, חלק יקבלו פעימה ראשונה, חלק לא יקבלו.

דוד אזולאי: אני לא אכנס כרגע לזה, אבל זאת בעיה אמיתית.

דוד אזולאי: מי שמכיר את המערכות יודע שההתמודדות של משרד הפנים לא תהיה קלה בנושא הזה, וכבר עכשיו הוא נמצא בקושי.

דוד אזולאי: אחר-כך הדבר הכי חמור מבחינתי, גרמנו לכך שאותן רשויות שהיו ראש גדול, לקחו יוזמה, טיפלו, עשו, הן נכנסות לגירעון תקציבי.

דוד אזולאי: מחר ישבו באגף התקציבים ברשויות המקומיות והם יידרשו לתת הסברים למה הם בגירעונות, יכניסו אותם לתוכניות הבראה, לחשב מלווה, לחיוב אישי.

דוד אזולאי: אנחנו מכירים את כל הדברים האלה.

דוד אזולאי: אני חושב שבעניין הזה חייבת להיות אמירה, אמירה ברורה וחדה – ראשי הרשויות שנהגו בראש גדול, אסור שיישאו בהוצאות.

<פיני קבלו: בפעם הבאה הם יחששו לעשות.

דוד אזולאי: אסור, אחרת מה שיקרה, בפעם הבאה הוא יגיד: מה אני צריך את כל זה?

דוד אזולאי: מה הוא צריך את זה?

דוד אזולאי: אני אישית בכל אופן מאוד-מאוד מעריך את ראשי הרשויות שעשו עבודה יוצאת מן הכלל, הם לא נכנסו תחת השמיכות בבתים עם תנורים, בבתים מחוממים, יצאו לשטח, עבדו.

דוד אזולאי: צריך להצדיע להם ולהגיד להם: כל הכבוד.

טלב אבו עראר: הם היו מוגבלים.

דוד אזולאי: הם לא עשו את החשבון מה יקרה אחר-כך.

דוד אזולאי: ניקח אחר-כך כמה ראשי רשויות ותשמעו את הדברים.

דוד אזולאי: בעניין הזה אני אומר בצורה הכי ברורה: לא יעלה על הדעת שראש רשות שהיה ראש גדול ולקח אחריות, שיישא בהוצאות.

דוד אזולאי: אין דבר כזה.

דוד אזולאי: ופה פנייה אליכם, אגף התקציבים במשרד הפנים: אנא מכם, בדיוני התקציב, תתחשבו באנשים האלה.

דוד אזולאי: זה מה שאנחנו מבקשים מכם.

<אלי רגב: ברוח הזאת בדיוק אנחנו עובדים, אדוני.

דוד אזולאי: אני מודה לכם, זה חשוב.

<ביאן קבלאן: אני רוצה לתקן לגבי הפעימה הראשונה.

<ביאן קבלאן: בית ג'אן קיבלו.

דוד אזולאי: אני שמח.

דוד אזולאי: רבותי חברי הכנסת, אני אכין נייר, נשב ביחד עליו, נעשה את התיקונים, כדי שנגיש וכמה שיותר מהר.

דוד אזולאי: פיני, מתי אני אוכל לקבל את הנייר הזה?

<פיני קבלו: ביום שני.

דוד אזולאי: מצוין, אם אתה מביא לי את זה עד יום שני.

דוד אזולאי: המרכז לשלטון מקומי יעביר את מסמך הסיכום שלו עד יום שני.

דוד אזולאי: תודה רבה לכולם.