ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 112, 2013-12-05 09:00

עמרם מצנע: אני עובר פה שנים על הכביש - - -

<נתן איתן: כולם עוברים, אל תגיד לי חתונה.

עמרם מצנע: הייתי פה פעם באיזה חתונה.

<נתן איתן: אנחנו נדבר קצת על הקמח, ברשותך.

עמרם מצנע: ודאי, ודאי.

<נתן איתן: פטור בלא כלום אי אפשר.

<יהודית גידלי: אם אין קמח אין תורה.

עמרם מצנע: אבל באמת תתחיל לספר לנו מה זה האורגן הזה.

<נתן איתן: האורגן הזה הוא אורגן ייחודי, אבל הסיפור מתחיל בעלייה השנייה.

עמרם מצנע: מה תפקידו של ינון פה?

<נתן איתן: מיכה ינון, שהתנצל, הוא היה בחו"ל, הוא יושב ראש הדירקטוריון, יושב ראש החברה זה יצחק נבון, באופן מסורתי יושבי ראש החברה היו יושבי ראש הכנסת, מי שעצר את זה הוא ריבלין, שאמר שהוא לא, אנחנו מנסים לחדש את העניין, אבל החיבור של נבון היה גם כשר חינוך, הוא תמך וסייע, ומאז אנחנו בבעיה.

עמרם מצנע: מיכה ינון, למי שלא יודע, הוא גם אבא של היועץ המשפטי של הכנסת.

<נתן איתן: נכון, אבל יש לו זכויות בפני עצמו.

עמרם מצנע: יש לו זכויות.

<נתן איתן: נכון, אבל אין גאווה יותר מילד שמצליח יותר מאבא.

<נתן איתן: הסיפור מתחיל מהעלייה השנייה.

<נתן איתן: זוג עולה בעלייה השנייה, אפרים וחנה הראובני, בוטניקאים, גרים בשכונת הבוכרים בירושלים ויש להם חלום, החלום שלהם זה לשחזר, בהגדרה שלהם, את טבע הארץ על פי המקורות.

<נתן איתן: הם אומרים, רגע, אנחנו מגיעים לארץ, מעבר לסיפור האמוני ולסיפור הדתי יש גם סיפור שאנחנו חוזרים למקום שהייתה פה היסטוריה ארוכה של עם ישראל ואנחנו רוצים לשחזר אותה דרך הבוטניקה.

<נתן איתן: הם הקימו איזה מוזיאון בוטני בשכונת הבוכרים, לימים הם העבירו את הממצאים שלהם להר הצופים, בהפצצות במלחמה זה נהרס קצת ואת חלומם הם לא מימשו.

<נתן איתן: היו להם שני ילדים, עם שמות מאוד מיוחדים, אחד נגה, בן, ואיילת השחר, בת, שניהם מוצלחים.

<נתן איתן: נגה הלך לכיוון הפיזיקה והגרעין, אבל אחרי שהוריו נפטרו הוא החליט שהוא מממש את החלום שלהם להגדרה שלו, זה להקים פארק של טבע התנ"ך על פי המקורות, טבע ישראל על פי המקורות.

<נתן איתן: הסיפור הוא סיפור מדהים במובן הזה שהוא הסתובב בכל המקומות, בסוף הגיע באיזה ישיבה ביום שישי לבן גוריון, דפק לו בדלת ובן גוריון החליט לתת לו 2,500 דונם במה שנקרא חארת' אל טנק, בודרוס, נעלין, 443, גבעות חשופות.

<נתן איתן: אמר לו, 'קח 2,5000 דונם', הלך וסגר את זה עם מינהל מקרקעי ישראל ומינהל מקרקעי ישראל אמר לו 'תגיד לי, מה אתה נותן לבן אדם 2,500 דונם?', הוא אמר, 'מה אתה חושב, שנגה יברח עם זה לחוץ לארץ?' והוא בעמל כפיו, דרך אגב עם בחור מבודרוס, ערבי, שגר במערה - - -

<יהודית גידלי: על איזה שנה אתה מדבר?

<נתן איתן: אני מדבר על 64', אנחנו חוגגים 50 שנה.

<נתן איתן: במהלך השנים הוא תכנן בצורה מדויקת סדרה של גנים ופארקים על פי המקורות במחשבה של כל צמח ונשתלו פה בין 250,000 ל-300,000 עצים וצמחים.

<נתן איתן: כל מקום שנבנה כביש בארץ הוא הלך ודאג שעצי הזית יגיעו לפה והוא הביא עצי תמרים - - -

עמרם מצנע: כל זה לפני 67'.

<נתן איתן: לפני 67', ובנה פה מה שאני קורא הדמיה אקולוגית של טבע הארץ על פי המקורות.

<נתן איתן: יש פה 2,500 דונם שתולים, עם בריכות, עם מתקנים חקלאיים שמשחזרים את החקלאות של ארץ ישראל על פי המקורות.

<נתן איתן: כל עץ עם המקורות שלו וכל עץ עם ההיסטוריה שלו.

<נתן איתן: הסיפור הזה הוא מדהים במובן הזה שבשלב מסוים מתחברים לפה לא רק הדתיים, להיפך, כאילו ברצון שלנו להגיד רגע, אנחנו חזרנו לארץ, מה מחבר אותנו לארץ, זה באמת העובדה שפה חרשו ועדרו וזרעו אבותינו.

<נתן איתן: אני מסמן בלמידה שלי, בשבעה החודשים האלה, את הנקודה המכרעת בעם ישראל, זה המעבר ממה שאני קורא לעם רועים לעם של חקלאים.

<נתן איתן: אני מדבר על הנרטיב, אני מדבר על המיתוס, אני מדבר על ההיסטוריה, אחרי 40 שנה שהם - - -

עמרם מצנע: זו ההיסטוריה של העולם, ממלקטים לציידים.

<נתן איתן: הגיעו לארץ הזאת, אחרי שפונקו, אני לא יודע מה הסימבוליקה של המן, אבל האוכל נפל להם מהשמים, מראה להם ארץ זבת חלב ודבש, ארץ מיוערת שיש בה תושבים, אומר להם 'את הארץ הזאת אתם יורשים, אתם מתחילים לעבד אותה, לחרוש אותה ולהוציא את האוכל שלכם מהאדמה'.

<נתן איתן: זה סיפור דרמטי במובן הזה שהפיכתם לעובדי אדמה שינתה את כל התרבות, את כל השפה, את כל הלשון, את כל המשלים, החל מהעובדה שכל התפילות התחילו לדבר במושגים של חקלאות.

<נתן איתן: המשמעות של לתת את הגשם בעתו זה אם הגשם מגיע מוקדם מדי, הוא דופק לי את הפריחה, מגיע מאוחר מדי, דופק לי את השעורה, והעם התחיל להתכוונן ולהתפלל לשמים, לאלוהים, כדי שייתן לו את זה.

<נתן איתן: הדבר השני זה באמת כל התפיסה האמונית של המשמעות של הגידולים האלה.

<נתן איתן: מי שלא יודע, דגן, תירוש ויצהר, שהם שלושת המקורות, גם במזוזה, גם בבית המקדש וביום שישי, כמסר שאומר רגע, אלה שלושת הדברים, גם הזית, גם החיטה והשעורה והשמן - - -

<איריס גולן: דגן, תירוש ויצהר.

<נתן איתן: המעבר הזה גם התבטא בכל המשלים ובכל השפה, למשל של הנביאים.

<נתן איתן: הנביאים דיברו, נלך עוד מעט לגבעת ישעיהו, משל הכרם של ישעיהו, הוא מדבר בשפה שמובנת לעם, כל התפיסה, כל הביטויים, כל השפה, הופכת להיות תלויה בדבר הזה.

<נתן איתן: הרעיון פה הוא לנסות לחדש את הידיעה ואת החיבור לאותם מקורות.

<נתן איתן: הוא התחיל, אני קראתי, אני לא מכיר, גם כאיש חיל החינוך, את חינוך השדה בצה"ל, הוא יזם את חינוך השדה בצה"ל והוא טיפל בנושאים האלה.

<נתן איתן: ב-94' הוא קיבל את פרס ישראל על המפעל שלו, הוא נפטר ב-2007 בגיל 84 ואני חושב שהוא אחד מהמעטים שבאמת הצליח להגשים את החלום.

עמרם מצנע: עצרת ב-64', מתי זה הפך להיות משהו ציבורי?

<נתן איתן: זה לא הפך להיות ציבורי, הסטטוס שלו היא חברה לתועלת הציבור, שמחכירה את האדמה בהסכם מאוד ייחודי ארוך טווח ממינהל מקרקעי ישראל, רק למטרת הייעוד הזה.

<נתן איתן: היא חברה כמו עמותה, היא נתמכת על ידי משרדי הממשלה, בעיקר משרד החינוך, תיכף אני אתייחס לסוגיה הזאת כי היא סוגיה כואבת, היא מנוהלת על ידי דירקטוריון, שהם הסוברן שלה, וכאמור יצחק נבון הוא היושב ראש של החברה.

<נתן איתן: יש תקנון, התקנון מאושר ברשם החברות, פעם היה רשם העמותות.

<נתן איתן: זאת אומרת היא חברה לתועלת הציבור, במושגים שלי עוד אני מדבר על עמותה עם כל המשתמע, גוף ייחודי, מוזר מאוד, כי ההתארגנות של שטחים ירוקים בארץ הלכה לכיוון של התכנסות, הרט"ג והחברה להגנת הטבע וכו', והמקום הזה הוא מקום ייחודי ולוטשים אליו עיניים.

<דובי שמיר: הוא מקום ללא אבא ואמא, זאת אומרת אנחנו גוף סטטוטורי בלעדי, אין לנו שום גורם, לא מעלינו, לא מתחתינו.

<נתן איתן: כשטוב לנו כן, כשרע לנו - - -

<דובי שמיר: על היתרונות שבזה ועל החסרונות שבזה.

עמרם מצנע: אבל כפי שאתה אומר, יש חוזה ארוך שנים עם המינהל.

<נתן איתן: כן.

<נתן איתן: אני הייתי במינהל כשנכנסתי לתפקידי, מנהל המחוז אמר, 'רגע, מה הדבר הזה?

<נתן איתן: ' הוא לא ראה את החוזה, הוא פתח את החוזה ואמר 'תשמע, זה בלתי אפשרי, חוזה כזה בחיים לא יתממש', למרות שהשטח הזה נחשב כשטח פתוח, פרטי, בהגדרה הסטטוטורית שלו, הוא גן לאומי שאולי יכריזו עליו פעם וכו', אבל המיקום שלו הוא מיקום בעייתי במובן הזה שמתחילים ללטוש עיניים.

<נתן איתן: זאת אומרת העסק מתחיל להיות צפוף, הבתים של מודיעין גולשים ופה יש - - -

<דובי שמיר: הבתים של שוהם.

<דובי שמיר: לא, אנחנו בתווך בין - - -

עמרם מצנע: של שוהם?

עמרם מצנע: בין שוהם יש - - -

<נתן איתן: כן, קודם כל שייקחו את מתקן אדם, אחרי זה יגיעו אלינו.

<נתן איתן: אני אומר מודיעין, לחצות את הכביש, למרות שאנשים אומרים שזה בלתי אפשרי, אני לא יודע, ולכן גם היכולת שלנו לשמור את המקום הזה.

<נתן איתן: השם נאות קדומים, יש לו משמעות.

<נתן איתן: קדומים, מעבר לזה שהוא יוצר אסוציאציה שלפעמים פוגעת בנו עם קדומים, זה בתחומי הקו הירוק, זה באזור הקו הירוק, אבל, שוב, יש איזה שיוך.

<נתן איתן: המילה קדם וקדום, זה גם קדימה וגם קדום, והייתה מחשבה רבה על השם הזה.

<נתן איתן: 40 עובדים, חלקם עובדים ערבים מסורים, של עשרות שנים, הם למעשה עושים את העבודה החקלאית העיקרית של המקום.

<נתן איתן: בסביבות 200,000 איש מבקרים במקום הזה, כשהגרעין העיקרי החשוב זה למעלה מ-50,000 תלמידים ממוסדות החינוך, בהסדר מיוחד, יש פה סדרה שלמה של תכניות, טיילור מייד, שנבנים לבתי הספר בהתאם ללימודי התורה שלהם.

<נתן איתן: הרעיון הלא מקורי אבל המדליק מאוד, שאומר שאפשר ללמוד את התנ"ך לא רק בכיתה אלא במקום הזה, החל מהפעלות וסדרה שלמה של דברים, רעיון שקוסם למורים.

<נתן איתן: מגיעים לפה תיירים, לא מספיק.

<נתן איתן: תקופה ארוכה אנחנו מנסים להדליק את האוונגליסטים, שמתחברים למקום בצורה לא תאומן.

<נתן איתן: זה מחייה להם את התנ"ך, הם מאוד מתרגשים.

<נתן איתן: מגיעים לפה קבוצות של גמלאים ואזרחים אחרים, בחנוכה, סוכות ופסח יש אירועים לכל המשפחה וסיורים.

<נתן איתן: 2,500 דונם זה שטח גדול מאוד, המקום יפהפה במובן הזה שבאמת אתה לא מבין שפתאום אתה מגיע במרכז הארץ לראות חבל ארץ שבאמת נשמר כקדום, ואם רואים את הגבעות שצופות מצפון מזרח, אתה רואה כמה הם חשופים ואתה רואה מה נבנה פה, במקום הזה, זה באמת מעורר הערכה והערצה.

<נתן איתן: הגוף הזה במשבר.

<נתן איתן: אני באתי לפה, אמרתי שאני רוצה קצת לנוח, כפנסיונר מהצבא, נולד לי בדיוק נכד, אמרתי שאני רוצה להיות איתו, כלקח שלי מהילדים שלי והסתבר שהמקום הזה הוא בבעיה.

<נתן איתן: אני רוצה למקד אותה ויש פה נייר קצר, אני רק רוצה למקד, כי אנחנו מנסים עכשיו לראות איך אנחנו פועלים ומנסים לראות איפה הנקודה הארכימדית כדי לנסות להצליח.

<נתן איתן: כשאני אומר שהמקום הזה בסכנה, אני מדבר בסכנה שבמושגים של פירמה זה יכול להיות אפילו חדלות פירעון.

<נתן איתן: יש פה עובדים, העובדים לא מקבלים שכר.

<נתן איתן: זה המצב.

<נתן איתן: מאיפה הדבר הזה נובע?

<נתן איתן: הוא נובע מהעובדה שגוף כזה לא יכול להיות עצמאי ולא יכול להיות עם הכנסה שתאפשר לו להחזיק 2,500 דונם וכך היה בהיסטוריה.

<נתן איתן: הנתונים שמונחים פה, ואני אציג אותם, שבשלב מסוים מדינת ישראל תמכה במקום בהיקף של 8.5 עד 10 מיליון שקל בשנה.

<נתן איתן: היה פה מערך מחקרי, מערך הדרכתי, והסכום הזה ירד בשנת 2013 לפחות ממיליון שקל.

עמרם מצנע: שזה דרך תמיכות.

<דובי שמיר: יש לנו תקנה מסודרת במשרד החינוך, היא הוקמה לטובת נאות קדומים, לאט לאט הצטרפו לה מספר גופים מאוד מאוד קטנים, אנחנו עדיין היום שולטים ב-65%-70% מן התקנה, פשוט התקציב של התקנה הולך ומצטמצם, הולך ומצטמצם, מ-12 ו-15 מיליון שקלים בשנה של נאות קדומים, אנחנו מדברים על תחילת שנות ה-90, יש פה גרף שעוד שנייה תראה אותו, גרף שמראה את זה בצורה מאוד מוחשים, אנחנו מדברים היום בבסיס התקציב על 1.3 מיליון שקל שמתוכם נאות קדומים מקבלת סביב ה-65%.

עמרם מצנע: תן לי דוגמה לגופים על התקנה.

<נתן איתן: עין יעל, לוטם.

עמרם מצנע: מה זה עין יעל?

<דובי שמיר: עין יעל זה מוזיאון פתוח בירושלים.

<דובי שמיר: לאחר מכן עמותת לוטם, שהיא עמותה לילדים בעלי צרכים מיוחדים, פארק יקנעם, טיפה טיפה טיפה חפץ חיים, יש שם מכון לתורה.

<דובי שמיר: התקנה נקראת 'חקלאות ומורשת ישראל', משהו בסגנון הזה, היא הוקמה אך ורק לטובת נאות קדומים, היסטורית.

<דובי שמיר: לא מפריע לנו כל כך הגופים המצטרפים לה, כמו שמפריע לנו היקף התקציב.

<נתן איתן: אנחנו מקבלים קצת כסף גם ממשרד החקלאות, בשנים האחרונות הפכנו לגן בוטני.

<נתן איתן: יש תקנה לגן בוטני.

<נתן איתן: גם שם הכסף הצטמצם, אני לא בטוח שמשרד החקלאות רוצה לראות גנים בוטניים שנתמכים על ידו, זה סרח עודף אצלו, אנחנו מקבלים כמה מאות אלפים ממנו, אחרי שקיבלנו סכום גדול.

<נתן איתן: קצת משרד התיירות מסייע לנו באמצעות חמ"ת, אבל הסיפור של הסוס שניסו - - - אנחנו עומדים על ספם של הדברים.

עמרם מצנע: מה ההכנסות שלכם?

<נתן איתן: ההכנסות שלנו הן הכנסות של בערך 5.5 מיליון, 3.5 מיליון מהכנסות שאנשים משלמים, נכנסים מורים ותלמידים.

<נתן איתן: יש לנו פה את הזכיינים של החתונות וקצת אירועים, אנחנו בפוטנציאל לפתח פה אולי פעילות כלכלית עסקית שתסייע לנו, אבל אסטרטגית אם המקום הזה לא יילקח על ידי גוף גדול, אנחנו מחפשים אבא, הזכיר דובי, כמו קק"ל, הרט"ג, או מישהו שיבוא וייקח אחריות כוללת שאומרת שאני לוקח גם אחריות תזרימית ותקציבית.

<נתן איתן: אני אתן דוגמה למצב באמת של חוסר אונים, הוא גם מתועד פה בנייר, שיכול להיות שכן אנחנו נבקש מהוועדה, אולי ממך, להתערב, למקום היה סימול בית ספרי והיו לו מורים שהמורים האלה מומנו מתקציב משרד החינוך.

<נתן איתן: בשלב מסוים, מסיבות לגליסטיות, שאני מכיר אותן ממקום אחר, כי גם ב'יד ושם' יש לנו בית ספר, אמרו אי אפשר, זה חוסר שוויון וכו', תבטלו את הסימול הבית ספרי ואנחנו נתגמל אתכם דרך התקנה על ארבעה או חמישה מורים, למרות שהיו יותר, מדובר על מיליון שקל.

עמרם מצנע: אני זוכר את התקופה, תקטינו את היקף סמלי המוסד בארץ.

<נתן איתן: נכון, חבר הדירקטוריון שלנו אז היה עוזי דיין, הלך ישב עם שמשון שושני, אמר לו, שמשון שושני אמר לו 'אין בעיה, ניתן לכם את המיליון שקל האלה כל שנה, דרך התקנה או בדרך אחרת כדי לממן'.

<נתן איתן: ברגע הראשון שהייתה מצוקה, הייתה אי בהירות, לפני שנה, המנכ"לית הקודמת של המשרד, היו בחירות והיו זה, פשוט ביטלו לנו את המיליון שקל, והמיליון שקל האלה הם המיליון שבדיוק חסרים לדבר הזה.

<נתן איתן: היא כתבה מכתב שבשלב זה היא לא יכולה לקבל, אבל לך תחפש את הרוח במובן הזה, באמת זה חוסר אונים מתסכל על באמת פנינה ערכית ואני מקווה שקצת נראה, אתה אומר רגע, העובדים פה באמת יגעים ומאמינים וכו' ומה שהייתי מבקש קונקרטית - - -

עמרם מצנע: עשיתם ניסיון אמיתי לחבור, למשל לקק"ל?

<נתן איתן: כן.

<נתן איתן: אנחנו במשא ומתן אסטרטגי מול קק"ל.

עמרם מצנע: לפי דעתי זה מאוד מתאים לרוח הארגון הזה.

<נתן איתן: נכון.

<נתן איתן: למרות שלארגון הזה שם יש בעיות משלו.

עמרם מצנע: יש להם מלאן כסף.

<נתן איתן: זה נכון, הרבה כסף.

<נתן איתן: כסף יש, הצגנו את הנושא לאפי, אני הצגתי באופן אישי בעבודת מטה, יש בעיה איך לעכל אותנו כגוף לא רווחי, אבל אנחנו כן מנסים.

<נתן איתן: אבל אני עדיין טוען, גם כך וגם אחרת, ואני אומר שהטענה הזאת, היא נרשמת בפרוטוקול, אני באמת חושב שנעשית פה עוולה של הממלכה למקום כזה, והמקום הזה, אני לא יודע מה, אני הייתי מעדיף שתגיעו בחושך, עם התאורה וזה, כי הייתי מסתיר לכם כמה דברים שאנחנו לא יכולים להשקיע בהם, ב-2,500 דונם, וזה קצת עצוב.

<נתן איתן: מה שהייתי מבקש קונקרטית, לא ברמה של אמפתיה או סימפטיה, שהיא גם חשובה לנו בימים קשים - - - דרך אגב, כל מי שמגיע לפה, באמת, כל תלמיד וכל נער, בסוכות הם יוצאים מגדרם.

<נתן איתן: רגע, יש לנו גם בעיה, כשאנחנו אומרים אין לנו כסף, אין לנו שיווק, הם אומרים, איפה הייתם?

<נתן איתן: אתם מקום סודי, אני אומר שאני והמתקן בדימונה כמעט באותו מצב, אנחנו לא יכולים לפרסם כי אין לנו כסף, אז לא מגיעים, יש פחות הכנסה.

<נתן איתן: אבל כל מי שמגיע לפה באמת מתלהב .

<נתן איתן: אז ברמה הקונקרטית הייתי מבקש לבדוק אפשרות כן לעשות איזה פגישה אצלך, אני חושב שתהיה רוח אוהדת, רק צריך לחבר את הקצוות ואני חושב שהוועדה - - -

עמרם מצנע: לא, רוח אוהדת לא יעזור לך, אתם צריכים כסף.

<נתן איתן: אני אגיד לך מה קונקרטית, לשבת עם המנכ"לית החדשה, פשוט להזמין אותה ולעשות דיון ענייני.

<נתן איתן: אני לא רוצה לתקוף, אתה יודע, אין לי שיער שחור בזקן הלבן שלי בגלל ניסיון, אני לא מאשים, אני לא תוקף, אני אומר רבותיי, יש פה משהו שאני במשמרת שלי רוצה לחזק אותו, להגדיל אותו, ויש פה משהו שהוא באמת יקר, אפילו ברמה ההצהרתית לעם ישראל.

<נתן איתן: באמת פנינה שהיא הולכת ל - - - להזמין את מיכל כהן, לעשות דיון ענייני על המיליון שקל, עם האסמכתאות, אני אשאיר את זה לעוזר, למנהלת הוועדה, למי שצריך, לעשות את הדיון אצלך ולבדוק האם אפשר באמת - - - המיליון האלה ישימו אותנו ככה מעל זה, לא נפתח, אבל נוכל לשלם משכורות לעובדים.

עמרם מצנע: תן לי להבין.

עמרם מצנע: יש את התקנה ההיא של המוסדות, שזה יש מה שיש.

עמרם מצנע: המיליון הזה הוא משהו נפרד?

<נתן איתן: זה בנוסף, כן.

<דובי שמיר: היינו שמחים להכניס את זה לבסיס התקנה.

<נתן איתן: באיזה ערוץ הם משלמים, אני לא יודע, או ערוץ של התקנה או ערוץ אחר, זה תשלום למורים.

עמרם מצנע: משלמים לכם דרך בתי ספר או - - - ?

<דובי שמיר: דרך התקנה.

<דובי שמיר: זה נכנס לתקנה - - -

עמרם מצנע: אותה תקנה?

<דובי שמיר: אותה התקנה.

<דובי שמיר: דרך אגב, לא הזכרתי, התקנה היא תחת תקנת חברה ונוער, ארז אשל, יובל בנימין, אותם אנשים שאיתם אנחנו בקשר, עובדים איתם יום יום.

<דובי שמיר: הכסף נכנס לתקנה ומחולק באותה פרופורציה שהזכרנו לגופים השונים.

<נתן איתן: כואב הלב, אני רק אומר לך, בשנה הזאת הצלחתי לגייס כספים קואליציוניים כדי לחלץ את המקום, באמת, בעזרה ראשונה, אבל על כל מיליון שקל שאני מגייס, 40% הולכים לקולגות שלי בתקנה ואני מפסיד ולא כל מפלגה קואליציונית שיש לה כסף כזה שמחה לתת, היא רוצה לעזור לי, אבל לא רוצה לעזור 40% לגופים אחרים, אבל בלית בררה זה מה שעשינו והצלחנו לגייס קצת כסף.

<נתן איתן: אני חייב להגיד, שבכל זאת, לצערי הרב, שוב, מי?

<נתן איתן: זה קצת הבית היהודי וקצת המפד"ל לשעבר שהם כן רואים במקום הזה משהו שהוא חשוב, אבל אתה לא רוצה לקושש ככה, רגע, אני באמת משהו של הממלכה, לא של המקום.

<נתן איתן: אני רוצה ברגע הזה לגמור את הסוגיה הזאת ולבקש כן לעשות את הדבר הזה וזה יירשם, כי מרגע זה אני רוצה לעשות סוויץ' ולהוציא אתכם למסע שכאמור איריס, שאמרתי לך שהיא מחיפה והיא אמרה 'לא יכול להיות שראש העיר שלי לשעבר יגיע לפה ואני לא אדריך אותו'.

<איריס גולן: הייתי גם בפנימייה.

<איריס גולן: לא יכולתי להתאפק להגיד את זה.

עמרם מצנע: איפה למדת בחיפה?

<איריס גולן: בעירוני ה', אבל בן הזוג שלי גם היה חניך בפנימייה, נפגשנו שם, אחר כך הוא גם פיקד על הפנימייה.

עמרם מצנע: מי זה?

<איריס גולן: הבן של נתי גולן, ניר גולן.

עמרם מצנע: רגע, רגע, אז את נשואה לבן של נתי גולן?

<איריס גולן: כן.

עמרם מצנע: אז תגידי, זה גם - - -

<נתן איתן: זה ייחוס.

עמרם מצנע: נתי גולן, למי שלא יודע, היה גם מח"ט 7, גם גיבור ישראל ממלחמת ששת הימים, עם השרמנים שעלו בצפון רמת הגולן והוא היה עם הטנקים שעקפו את האפיזודה בתל פאחר ועלו למעלה עם מי שהיה אז מפקד החטיבה בירו, מי שמכיר את השם הזה, גם כן עליו השלום, ולימים היה מח"ט 7, כשאני הייתי מפקד אוגדה 36.

<נתן איתן: באיזה שנים היית מפקד אוגדה 36?

עמרם מצנע: 80'-82'.

עמרם מצנע: דורון נשרי היה קצין חינוך.

<נתן איתן: הוא היה גם שריונר, נכון?

עמרם מצנע: לא יודע מאיפה הוא התחיל, אבל הוא היה קצין חינוך.

<נתן איתן: אנחנו נצא עם איריס, אנחנו ניסע במכוניות לנקודה ונרד, נעשה סיבוב קטן ואחרי זה ניסע לעוד מקום, נראה תצפית יפה על האזור, אמרתי בודרוס, ונסיים בארוחת רועים ונגיד לכם תודה שבאתם.

<נתן איתן: אז אנחנו נצא לדרך, בסדר?

עמרם מצנע: בסדר גמור.

עמרם מצנע: (סיור)

<איריס גולן: שוב, הרעיון של משפחת הראובני היה לקחת את הצד הבוטני, את הצד הצמחי הסמלי ולהראות איך גם הוא חלק מהלאומיות העברית היהודית המתחדשת כאן, בימי העלייה השנייה.

<איריס גולן: אני רוצה להסתכל פה על כמה דברים ולראות כמה דוגמאות לדברים שאנחנו מנסים לעשות, באמת בשביל לחבר את אנשי היום, ההווה, לדוגמאות של פעם.

<איריס גולן: אז אנחנו נמצאים פה במקום מאוד נחמד, שכבר אפשר לראות בו חלק משבעת המינים, אם זה למשל הרימון, שעכשיו כמובן זה סוף סוף סוף העונה שלו, הוא פרח ונתן את הפרי בקיץ.

<איריס גולן: גם כשמסתכלים על הרימון אפשר לראות שכל כולו מזכיר לנו ומראה לנו את הסמליות של פעם.

<איריס גולן: אם אנחנו מסתכלים על הכתר שלו אנחנו רואים שישה קודקודים, מה זה מזכיר?

<יהודית גידלי: מגן דוד.

<איריס גולן: מזכיר לנו מגן דוד, שזה כמובן ערבוב קצת של תקופות, אבל זה עדיין נחמד.

<איריס גולן: אוכלים רימונים, כמובן סופרים את הגרעינים, כמה גרעינים אמורים להיות בפנים?

<יהודית גידלי: תרי"ג מצוות.

<איריס גולן: נכון.

<איריס גולן: לפי המסורת, אנחנו פה לא במקום לשבור מיתוסים.

עמרם מצנע: לא ספרנו.

<איריס גולן: בפועל כמובן יש מעט פחות, והרעיון הוא כתרי"ג מצוות.

<איריס גולן: בתקופות קדומות שום דבר לא נזרק, הייתה חברה מאוד אקולוגית בלי לדעת שהיא כזאת.

<איריס גולן: כל דבר נשמר ושומש עוד ועוד פעמים.

<איריס גולן: אכלנו את הרימון, מה נעשה מהקליפה?

<יהודית גידלי: ריבה, שמן.

<איריס גולן: נכתוש את הקליפה וזה חלק מהמרכיבים שמהם סופר סת"ם יכין את הדיו שלו, יחד עם שרף ואפצים ואולי כל מיני תבלינים, דבש ודברים ריחניים טובים, פחם, שיהיה שחור, וככה בעצם הוא הכין את הדיו.

<נתן איתן: גם סופרי הסת"ם של נאות קדומים עושים את זה בפועל בהצגות לתלמידים והם כותבים מחומרים שהם מייצרים פה.

<איריס גולן: נכון.

<איריס גולן: הרעיון הוא להראות חברה שחיה בטבע.

<איריס גולן: הרימון הוא גם חלק מהתלבושת של הכוהן הגדול בבית המקדש, המעיל היה מקושט ברימונים ופעמונים.

<איריס גולן: אז אפשר להבין למה, כי כשהרימון מתחיל לפרוח על העץ הוא נראה כמו פרח, כתר, שפורח כלפי מעלה.

<איריס גולן: ברגע שהפרי גדל ומתהפך הוא משנה צורה כמו פעמים.

<איריס גולן: אם הכוהן הגדול היה מקושט בבגדים, ברימונים ופעמונים, אותו דבר כשלוקחים את זה לספר התורה.

<איריס גולן: המעיל מייצג את הגלימה והרימונים והפעמונים מייצגים את אותה תזכורת קדומה.

<איריס גולן: ושוב, הכול בא מהטבע.

<איריס גולן: הכול נגזר מן הטבע.

<איריס גולן: אנחנו מסתכלים כאן על בריכת מים.

<איריס גולן: תיכף אני כמובן אדבר על הגלגל, לא לדאוג, אני לא אתעלם ממנו.

<נתן איתן: תגידי לי מתי להפעיל אותו.

<איריס גולן: אני רוצה להפעיל.

<איריס גולן: אנחנו מסתכלים כאן על הצמח, הצמח שככה מתנדנד ברוח, אתם מזהים אותו?

<איריס גולן: עם התפרחת הגדולה על הראש.

<איריס גולן: צמח מים, קנה.

<איריס גולן: אתם רואים איך הוא מתנדנד ברוח?

<איריס גולן: ממש בשבילנו.

<איריס גולן: צמח הקנה, וכמובן לא קנה סוף, אין דבר כזה, כי קנה זה בנפרד וסוף זה צמח אחר, שניהם צמחים שגדלים ליד מים, ואם כבר הזכרנו את הסופר סת"ם, אז מצמח הקנה אפשר להכין כל מיני דברים, אפשר לייבש אותו ואפשר להכין ממנו חלילים וכוורות וגדרות, כמו שקונים היום בכל מקום, אבל בתקופה קדומה הכינו ממנו קולמוס שאיתו גם כן סופר הסת"ם כתב והעתיק את התורה.

<איריס גולן: הבאתי גם דוגמה.

<איריס גולן: עם זה אנחנו יודעים לילדים לכתוב ועם זה אפשר לחלל להם, תוך כדי הדרכה, וכמו החלילן מהמלין לגרום להם ללכת אחריך.

<איריס גולן: אז השאלה היא, מכל מאות הצמחים שהיו למה דווקא נבחר הקנה?

<איריס גולן: הרי אפשר היה לבחור מאות אחרים שיעשו בדיוק את אותה עבודה בצורה טובה.

<איריס גולן: אז אנחנו פה נתקלים בחיבור בין הטבע למקורות ולסמליות.

<איריס גולן: יש לנו סיפור מהמקורות על הקנה.

<איריס גולן: הסיפור, ככה בקיצור, על אדם מכוער ביותר הולך בכפר, מטייל לו ורואה איש חשוב, רבי, חוזר רכוב על חמור בדרכו אל הכפר.

<איריס גולן: והאיש מברך אותו, 'שלום עליך, רבי', והרב החשוב על החמור מתעלם ממנו, בכלל לא מסתכל עליו.

<איריס גולן: והאיש רודף אחריו, 'שלום, שלום', לא מבין למה הוא לא עונה לו וההוא מתעלם.

<איריס גולן: בסופו של דבר ההוא כבר כמעט מתייאש, אז הרב מסתכל עליו ככה בעליונות מהחמור ואומר לו, 'מה זה?

<איריס גולן: אתה כל כך מכוער, כל אנשי הכפר שלך מכוערים כמוך?

<איריס גולן: ' האיש נעלב עד עמקי נשמתו ואומר לו 'אני לא יודע, לך לאמן שיצר אותי ותשאל אותו למה יצאתי כזה'.

<איריס גולן: מיד הרב מבין את הטעות שעשה, מתחנן לסליחתו, האיש לא מוותר, הולך והרב אחריו על החמור מתחנן לסליחה.

<איריס גולן: תדמיינו לכם את הסיטואציה, וככה הם מגיעים למקום היישוב.

<איריס גולן: כל תלמידי החכמים יוצאים לקבל את הרב, אז אותו מכוער, 'זה הרב שלכם?

<איריס גולן: שלא ירבו כמותו בישראל', 'למה אתה אומר ככה', 'כך וכך עשה לי'.

<איריס גולן: מנסים לשכנע אותו, מנסים ככה לשכנע אותו שיסלח לו, שגם גדול התורה יכול לטעות ולחטוא בלשונו, אבל האיש לא מוכן לוותר.

<איריס גולן: מבקשים, מבקשים, מתחננים, בסוף הוא מוכן לסלוח לו.

<איריס גולן: ואחד החכמים בבית המדרש שהיה עד לכל הסיטואציה הזאת, ראה את כל הסיפור הזה וכתב משפט שנשאר לנו עד היום, 'לעולם יהא אדם רך כקנה ואל יהיה קשה כארז'.

<איריס גולן: זאת אומרת לעולם שאנשים יהיו רכים וגמישים כמו הקנה ומוכנים לסלוח, דרך ארץ קדמה לתורה וכן הלאה והלאה, ולא יהיו נוקשים בדעות שלהם ובעמדות שלהם.

<איריס גולן: זו דוגמה לסיפור שרוב הילדים לא ייתקלו בו, לא יכירו אותו, לא יפגשו אותו, אבל כשהם באים אלינו לתכנית קבלת ספר תורה בכיתות סוף א', תחילת ב', שזו אחת מתכניות הדגל שלנו, אנחנו כן נספר להם אותו וישר נעשה את ההשאלה איך אנחנו רואים את זה בחיי היום יום שלנו, מה קורה בכיתה, בבית הספר, כל העניין של סליחה וטעות וכן הלאה.

<איריס גולן: זו דוגמה לדברים שאנחנו עושים.

<איריס גולן: שנדבר קצת על הגלגל?

<איריס גולן: הגלגל.

<איריס גולן: אנחנו מדברים הרבה בנאות קדומים על מים, הקשר של המים לגלגל החקלאי של השנה, גלגל העונות, התלות שלנו בגשם.

<איריס גולן: בארץ ישראל אנחנו תלויים במי גשמים כמובן, שאותם אפשר לאסוף לבורות מים שנמצאים בהר.

<איריס גולן: פה בנאות מצאנו מעל 40 בורות, שחלקם שוחזרו, יש גם בארות בדרום, ויש גם אפשרות לחפור בריכות מים, אבל אז יש את הצורך להעלות את המים ממקום נמוך למקום גבוה.

<איריס גולן: אז הדבר שאנחנו מסתכלים עליו עכשיו הוא גלגל מים שנקרא גלגל אנטיליה, מהמילה היוונית אנטיל.

<איריס גולן: אנטיל ביוונית זה כד, בגלגל בחלקו האחורי יש כדים, הרעיון הוא שהעובד נכנס פנימה, מסתובב בגלגל, הכדים מתמלאים במים, נשפכים לתוך השוקת אל התעלה ומשם הם אמורים לשדות.

<איריס גולן: כמובן שכאן הם חוזרים בחזרה אל הבריכה כי אין צורך.

<איריס גולן: אז גם על הגלגל הזה, שחכמינו ז"ל, הסתכלו על הגלגל הזה, הם קראו לו גלגל של גינה.

<איריס גולן: הם לא רצו לקבל את השם גלגל אנטיליה, השם היווני, למרות שיפה לראות איך מילים נכנסות לשפה, כי המילה אנטיליה אולי מזכירים לחלקנו את המילה נטלה, כלי לנטילת ידיים, אז זה נחמד לראות ככה השפות - - -

<יהודית גידלי: ומה זה נאוטילוס?

<יהודית גידלי: זה לא גלגל שצריך לסובב?

עמרם מצנע: נאוטילוס זו הצוללת של - - -

<יהודית גידלי: גם, אבל יש לנו גוגל, מיד נבדוק.

<איריס גולן: הרב גוגל יפתור הכול.

<איריס גולן: באמת הם קראו לו גלגל של גינה.

<איריס גולן: למה גלגל של גינה?

<איריס גולן: אל"ף, כי איתו באמת היו מגוננים על הצמחים ומשקים אותם במים, וגם הם היו מתייחסים לעניין המעגל החיים אולי.

<איריס גולן: תיכף אתם תראו, כשאנחנו נלך, אפשר להבין את זה גם מכאן, לפעמים הכדים מלאים ולפעמים הם ריקים.

<איריס גולן: זה כמו כל אחד מאיתנו, כמו בחייו של ארגון, שעובר תקופות טובות וטובות יותר ופחות טובות, כמו בחיים הפרטיים של כל אדם, שלפעמים אתה למעלה ולפעמים אתה למטה, לפעמים אתה עשיר ומלא במטבעות מצלצלים, לפעמים אתה גם בלי כלום, לפעמים אתה מלא ברעיונות ובאנרגיה ובחברים ולפעמים אתה בתקופה פחות טובה, ובעצם מה שחז"ל רצו, להעביר את המסר של גלגל החיים.

<איריס גולן: לשמור על דרך המלך ולשמור גם על צניעות.

<איריס גולן: גם כשאתה למעלה, על גג העולם, לדעת שהכול זמני והחיים הם כמו גלגל.

<איריס גולן: גם כשאתה למטה, כמובן לקחת בחשבון שהכול יחסי, דברים יכולים להשתנות.

עמרם מצנע: למעלה או למטה, אבל תהיה על הגלגל.

עמרם מצנע: זה שרון.

<איריס גולן: בדיוק, העיקר לא לצאת מהגלגל.

<איריס גולן: אתה או אני, מי יעשה את זה?

<איריס גולן: אני רוצה להיכנס פנימה.

<איריס גולן: גם בדבר הזה, אם אנחנו נסביר על הגלגל ועל כל האגדות והסיפורים שנגזרים ממנו, אנחנו לא רק נסביר להם ונסתפק בזה, אנחנו גם - - - אם זה לכיתות ז'-ח' למשל, ו'-ז', אנחנו ניתן להם תרגיל להרגיש באמת מה זה אומר.

<איריס גולן: להכין כאן חביות ודליים, נחלק אותם לצוותים, ניתן כמה דקות לכל צוות והם יצטרכו לתקתק עבודה.

<איריס גולן: ואז אנחנו נבדוק גם דינמיקה קבוצתית, גם שמירה על חיסכון במים, ננתח את התרגיל ביחד, ממנו נצא לעוד כל מיני סיפורים ואגדות, ובעצם ניתן להם איזה שהיא תמונה מאוד חווייתית שתוך כדי אנחנו מעבירים את המסרים שלנו ואת הדברים שחשובים לנו.

<איריס גולן: והכול ככה מתוך הגלגל הקטן והנחמד הזה.

<איריס גולן: שוב, עוד דברים.

<איריס גולן: אנחנו יכולים להמשיך ללכת.

<נתן איתן: מילה על קנה מידה.

<איריס גולן: אוקיי.

<איריס גולן: נתן הזכיר את זה כשישבנו קודם, איך שהשפה צומחת מתוך השדה.

<איריס גולן: השפה שלנו עשירה בביטויים חקלאיים, בביטויים, משלים, מילים, מטבעות לשון, פתגמים, הכול בעצם יוצא מתוך הטבע.

<איריס גולן: ואם הזכרנו קודם את הקנה, אז הקנה מורכב מבחינה בוטנית מחוליות חוליות שהן שוות בגודלן.

<איריס גולן: הוא גמיש, אם נחתוך אותו ונייבש אותו נוכל להשתמש בו לכל מיני צרכים.

<איריס גולן: גם בתקופות קדומות אנשים שמו לב לזה שהחוליות של הקנה הן שוות והם הבינו שאפשר להשתמש בקנה הזה בתור קנה מידה, בתור סרגל.

<איריס גולן: אז אנחנו יכולים לראות כאן דוגמה לקנה מידה עם כל המושגים מפעם.

<איריס גולן: זאת אומרת אם אנחנו רואים פעם שהשתמשו במושגים אמה וטפח.

<איריס גולן: מה זה אמה?

<איריס גולן: אמה זה בערך 50 סנטימטר, כי זה האורך הממוצע של אמה של אדם, טפח זה בעצם האגרוף, משהו כמו 10 סנטימטרים, אז זו עוד משימה שאפשר לתת לחבר'ה, שכל אחד ימדוד את עצמו, ייתן את הגובה שלו במונחים הנכונים.

<איריס גולן: ואם נותנים להם לבנות מבנה מבוץ, אז נותנים להם הוראות ושיטות ומידות לפי המידות של פעם.

<יהודית גידלי: כולנו צדקנו, זה אכן צוללת, אבל זה גם בעל חיים ימי עגול.

<יהודית גידלי: שמזה עושים בחדרי כושר את העיגולים האלה.

<יהודית גידלי: הכול מאותו מקום.

<איריס גולן: הבאתי דוגמה, כי אני חושבת שהתאנה היא דוגמה מצוינת בשביל להבין את הרעיון של נאות קדומים.

<איריס גולן: החיבור בין הצמחים לסיפורים ומה אנחנו רוצים לעשות כאן.

<איריס גולן: התאנה היא הצמח הראשון שמופיע בשמו בסיפורי התורה.

<איריס גולן: אדם וחווה עירומים בגן עדן, לא היה קר, אבל אחרי שהם אכלו מהפרי האסור, שאנחנו לא יודעים מה הוא היה, אבל הוא לא היה תפוח, כי לא היו תפוחים באותה תקופה במזרח הקדום, הם הבינו שהם עירומים והם צריכים להתכסות.

<איריס גולן: אז אני מבקשת מהאנשים להסתכל סביב ולהגיד מה לקחת, את העלים הקטנים של הרימון?

<איריס גולן: את העלים הקטנטנים של הזית?

<איריס גולן: לא, הנה יש לנו פה אקסטרה אקסטרה לארג'.

<איריס גולן: עלה תאנה בגודל, זה באמת משהו נדיר.

<איריס גולן: גם גדול, גם רך ונוח, גם מזכיר חמש אצבעות, ממש מזכיר כף יד.

<איריס גולן: אתה רוצה לשמור אותו?

<איריס גולן: אני רוצה לשמור אותו, זה דבר שלא מוצאים כל יום.

<איריס גולן: בעצם הרעיון הוא שלא במקרה התאנה מוזכרת דווקא בסיפור הזה וכשכתוב שהם תפרו חגורות, אז מה זאת אומרת תפרו?

<איריס גולן: מכונות תפירה?

<איריס גולן: חוט ומחט?

<איריס גולן: מה היה?

<איריס גולן: לא היה, היה מקלות אולי, אני מקווה שזה מספיק חזק, ובעצם הרעיון הוא שאפשר לעשות ככה כמו סיכת ביטחון וליצור חגורה או בגד ים, תלוי עם מי אנחנו נמצאים וככה מראים מה הקשר בין הצמח לבין הסיפור.

<איריס גולן: ואם אנחנו רוצים אפילו להרחיב עוד יותר, ננצל את זה שאנחנו עדיין פה רק בטיפות הקטנות, אנחנו יכולים להגיד שגם התורה נמשלה לתאנה.

<איריס גולן: זה נכון שהתורה נמשלה להרבה דברים, כמעט על כל דבר אפשר למצוא, אבל פה זה מסתדר כל כך יפה, חמישה חומשי תורה, חמש אצבעות, התאנה זה פרי שאוכלים את כולו בלי לזרוק דבר, אותו דבר עם הסיפורים שלומדים את כולם, והדבר החשוב ביותר, שכל חקלאי יודע, שאי אפשר לארות, לאסוף תאנים, ביום אחד, באים עוד פעם ועוד פעם במשך כמה שבועות עד שאפשר לארות את הכול עם אור ראשון של בוקר.

<איריס גולן: אותו דבר עם לימודים, תורה או כל דבר אחר, אי אפשר ללמוד ביום אחד ולהגיד 'סיימתי', תמיד בכל שלב עם כל אחד אפשר ללמוד ולהכיר דברים חדשים.

<נתן איתן: זאת סוכת איש תחת גפנו ותחת תאנתו.

<נתן איתן: מסבירים להם מה המשמעות.

<איריס גולן: סוכת שלום בשביל שתהיה חקלאי.

<איריס גולן: זה מאוד חשוב וגורלי שבני ישראל נעשו מעם של רועי צאן לעם של חקלאים.

<איריס גולן: הם נכנסו לארץ ישראל, אז הארץ, כמו שהובטח להם, היא באמת רחבה וטובה, אבל היא גם ארץ הררית, ואם רוצים לקיים בה חקלאות על הרים וגבעות זה קצת בעיה.

<איריס גולן: אז אתם יכולים לראות את הפתרון החקלאי שבעצם נמצא וזה בניית הטרסות, כשאפשר לשלב גם עצי זית וגם חיטה ושעורה על אותו שטח, הגידולים לא מפריעים אחד לשני, ואנחנו יכולים לראות את הדרך לניצול של השטח היחסית מוגבל - - -

<קריאה: זה לא נקרא כלאיים אם עושים גם זיתים וגם שעורה?

<איריס גולן: על אותו שטח?

<איריס גולן: לא.

<איריס גולן: זה בסדר גמור, זה מאוד מקובל.

<איריס גולן: אם לעץ זית יש שורשים יחסית קצרים של כ-40 סנטימטר, שגם הולכים לרוחב, זה לא מפריע לחיטה.

<איריס גולן: כן לקחת בחשבון עם המחרשה, לא עובדים כאן עם קומביינים - - -

עמרם מצנע: זה הרעיון גם של בוסתן.

<קריאה: לא, אסור לשתול שני דברים ביחד.

<איריס גולן: אבל העובדה היא שזה כן נעשה, וגם אנחנו משחזרים את מה שהיה קודם.

<איריס גולן: בואו נלך בצעדים מהירים לכיוון בית הבד בו מפיקים שמן זית.

<איריס גולן: ודרך אגב, בית הבד מוגן, כדי שהשמן לא יתקלקל.

<נתן איתן: מילה על הגורן.

<איריס גולן: מילה על הגורן.

<איריס גולן: זו כמובן לא העונה החקלאית, אבל גורן, שטח סלע עגול שבו היו דשים את החיטה.

<איריס גולן: לדוש, כל מי שבבית ספר יודע שהתלמידים דשים את החומר, צריך לעבור עוד פעם ועוד פעם עד שכל השיבולים יישברו לחתיכות קטנות.

עמרם מצנע: ואתם עושים פה?

<איריס גולן: אנחנו עושים פה את הכול עם כל הכלים.

<איריס גולן: זאת אומרת אם הילדים באים בעונה הזאת אנחנו נחרוש איתם בשדה במחרשה עתיקה ונראה מה זאת אומרת בזיעת אפיך תאכל לחם.

<איריס גולן: כי מזיעים וזה קשה.

<איריס גולן: אנחנו ניקח אותם לאבני רחיים לטחון, בגלל שאם היום אנחנו רגילים לפיתה, לחם פוקצ'ה, בגט, כל סוגי הדברים, אנחנו נראה להם מה זה אומר שכל בוקר אם המשפחה הייתה צריכה לקום בארבע לפנות בוקר, כל הרחיים ואור הנר, שזה הפסוק שמציין ימי שגרה וימים טובים, ולטחון את הגרעינים לקמח.

<איריס גולן: בין לבין יש לנו פה את כל הכלים והמכשירים בשביל השלבים שבדרך, מהחריש ועד הקציר, עם המגלים, שאת זה נעשה כמובן בין פסח לשבועות, לדוש את זה.

<איריס גולן: ואנחנו ניקח פרד שיהיה רתום למורד.

<איריס גולן: שוב, כלים חקלאיים שקצת נעלמו מהשפה שלנו בזמן האחרון ונראה להם, נדגים להם את ההליכה של השור במעגלים, איך הוא דש וקוצץ את השיבולים, אבל זה עדיין לא מספיק, צריך עוד להפריד ולכן השתמש במזרה, שזה לזרות עם הרוח, אותו מזלג שאיתו היו מעיפים את השיבולים, כל מה שקל עף עם הרוח, הגרגירים נופלים קרוב אלינו ואז אפשר לסנן אותם בכברה.

<איריס גולן: שוב, לא שאני דווקא מציינת פה עניינים אקולוגיים, אבל זה פשוט יפה לראות את זה, איך שהיו כל מיני חוקים, איפה צריך להקים גרנות.

<איריס גולן: זאת אומרת אם במקום מסוים יש רוח מערבית או רוח מזרחית, אז להקים את הגורן בהתאם, כדי שתושבי אותו יישוב לא יסבלו מזיהום אוויר, במרכאות.

<איריס גולן: וכן הלאה וכן הלאה.

<איריס גולן: אותו דבר עם בתי בד ועם תעשייה של צבע, שהיא מאוד מסריחה, וכל דבר אחר, הדברים האלה היו ידועים ובשימוש וקיימים.

<איריס גולן: אז פה אנחנו ניתן לילדים לטחון.

<איריס גולן: אפשר דרך תכנית גם להזמין פה אפיית פיתות במקום, ואם רוצים לקחת את זה שלב יותר מתקדם, אפשר גם להכין קלי, שזה אותו חטיף, כמו הממתק הקדום, לטגן קלי, לטגן חיטה על מחבת עם מדורה - - -

<נתן איתן: יש לנו אחת מהמדריכות שעשתה את הדוקטורט שלה על מאכלים מהתקופה הקדומה.

<נתן איתן: אז כל פעם יש לה איזה מתכון והיא גם מפרסמת ספרים מאוד מצליחה בעולם, אבל ההתמחות שלה זה לשחזר את אורחות העבר.

<איריס גולן: נכון.

<איריס גולן: למשל כשאנחנו מדריכים את שיר השירים, שזו תכנית שכיף להדריך אותה לקראת פסח, כל המקום פורח ומלוא הפוטנציאל, גם של הטבע, גם של אהבה, הכול ככה מתערבב ביחד, אז אנחנו נכין מאכלים שמוזכרים, כמו למשל אשישות, שאלה אותן לביבות מעדשים ודבש.

<איריס גולן: הרעיון הוא לתת חוויה של כל החושים, גם לראות, גם לגעת, להריח, לבשל, לסרוג, להכין חוטים, לכתוש.

<איריס גולן: כל דבר שרק אפשר להעלות על הדעת ושבאמת יקבלו את מקסימום החוויה.

<איריס גולן: אנחנו הולכים ועצי זית מלווים אותנו.

<איריס גולן: יש פה עצי זית גם צעירים וגם מאוד מאוד ותיקים שהובאו לכאן בכל מיני הזדמנויות שנסללו כבישים והיה צריך להעתיק, אז הם הובאו לכאן.

<נתן איתן: אומרים שכדי לעשות לחם צריך 11 יגיעות.

<נתן איתן: מול יגיעה אחת של ללכת לספר ולקחת את ה - - -

עמרם מצנע: כן, אבל היגיעה היא להשיג את הכסף.

<איריס גולן: בדיוק, אז אם אין קמח אין תורה ואין תורה אין קמח.

<איריס גולן: אנחנו מרגישים את זה מאוד חזק בזמן האחרון.

<איריס גולן: אני מזכירה שבית הבד הוא כמובן המצאה הלניסטית, שהגיעה לכאן עם הכיבוש ההלניסטי.

<איריס גולן: בחנוכה זה דווקא מאוד נחמד שגם אם אנחנו קצת כועסים על היוונים אז הם גם הביאו איתם טכנולוגיה וצריך לזכור גם את הדברים הטובים.

<איריס גולן: יש לנו פה דוגמה לאיך הכינו שמן עוד לפני שהיה את בית הבד.

<איריס גולן: בודדות, כל מיני שקערוריות בסלע, שלתוכן אפשר להביא את הזיתים, לרסק ואחר כך לסחוט ולהפריד.

<איריס גולן: אבל בואו ניכנס לבית הבד המוגן ונראה איך זה נעשה בצורה קצת יותר מתקדמת.

<נתן איתן: נמצא איתנו סעיד, שכשאני סיפרתי על נגה הראובני, שהיה לו בחור ערבי שהיה ישן במערה, זה אבא שלו.

<נתן איתן: כמה זמן הוא עבד פה?

<סעיד: 34 שנה.

<נתן איתן: וכמה זמן אתה פה?

<סעיד: 24 שנים.

<נתן איתן: מאיפה אתה?

<סעיד: נעלין.

<נתן איתן: אתה כבר לא עובר פה, כי יש חומה, איך אתה עושה את הסיבוב?

<סעיד: דרך המחסום.

<סעיד: הוא רוצה לדעת את הדרך.

עמרם מצנע: הכול הוא רוצה לדעת.

<איריס גולן: זאת פרדה.

<איריס גולן: פרדה זאת הכלאה באמת של סוס וחמור.

<איריס גולן: קוראים לה שולה, היא כבר 25 שנה נושאת בעול, היא מאוד ותיקה.

<איריס גולן: שוב, אמרנו קודם בית, בית בד, מקום מוגן וסגור כדי שתוצרת השמן לא תתקלקל, ומה זה בד?

<איריס גולן: כל מי שפותר תשבץ חייב לדעת.

<איריס גולן: מה זה בד?

<איריס גולן: מה, מכינים פה בדים?

<קריאה: מורתי, ענף.

<איריס גולן: ענף עבה.

<איריס גולן: נהדר.

<איריס גולן: אז כל בית בד נקרא על שום קורת העץ הגדולה.

<איריס גולן: ושוב אני מזכירה שבשביל להכין את השמן צריך שלושה שלבים, לרסק את הזיתים, לסחוט אותם ואחר כך להפריד בין השמן והמים.

<איריס גולן: אז, סעיד, אני רוצה שאתה תדגים.

<סעיד: בוודאי לפני שאנחנו הגענו לבית הבד אנחנו מוסקים את הזיתים ואז אנחנו שמים את הזיתים תוך המפרכה, זה נקרא שכב וזה נקרא רכב ובעזרת הפרד אנחנו מסתובבים, מרסקים את הזיתים.

<איריס גולן: שימו לב, אבן מפרכה זה מזכיר את עבודת פרך וגם לרסק את הזיתים.

<איריס גולן: המיקום שלנו, של נאות קדומים, הוא באמת מאוד מיוחד, כי אתם יכולים להציץ ולראות את קו החוף.

<איריס גולן: יש מקומות שרואים ממש את תל אביב, את גוש דן, את כל ערי הלוויין מסביב, אפשר לראות כמה שמישור החוף הוא למרגלותינו.

<איריס גולן: אנחנו בשפלה, כ-200 מטר מעל פני הים, אבל אנחנו כמובן עדיין יותר נמוכים מהרי ירושלים, מה שהופך אותנו למאוד מרכזיים, לא רק גיאוגרפית אלא גם טופוגרפית ובאמת מאפשר לנו את כל הנופים היפים שיש כאן.

<איריס גולן: בעצם זאת הזדמנות גם לראות את השיקום האקולוגי שנגה הראובני והצוות שלו עשו ואנחנו ממשיכים לשמור עליו.

<איריס גולן: זאת אומרת אם במשך מאות שנים ואפילו יותר השטח נראה כמו שאנחנו רואים שם ממול, כתוצאה מרעיית יתר של כבשים ועיזים, שאוכלות הכול ומכלות את כל הירק, אם זה כתוצאה של כריתת עצים.

<איריס גולן: אנחנו יודעים שהטורקים היו פה וכרתו את כל העצים על הגבעות.

<איריס גולן: אין מה שמחזיק את האדמה, הכול נסחף, אין צמחיה, פשוט הרס אקולוגי מוחלט ובעצם נאות קדומים מראה את המודל של השיקום בדרך המלך, לא רק אורנים או מדבר של אורנים, אנחנו קוראים לזה, שלא כל כך מתאים לאקלים הארץ ישראלי, אלא בעצם שביל הזהב, להחזיר את כל צמחיית ארץ ישראל למקום אחד, תוך התחשבות בנתונים ובמה שאפשר לגדל כאן.

<איריס גולן: יש פה גם עוד הזדמנות לראות את הרעיון הלוגי שלפיו נאות קדומים בנויה, אם זה חלוקה לפי נושאים, שבעת המינים, ארבעת המינים, שיר השירים וכן הלאה וכן הלאה, או לפי אזורים גיאוגרפיים, יש לנו אזור שמוקדש לכרמל, לשרון.

<איריס גולן: כאן למטה אפשר לראות אזור שמוקדש לבקעת יריחו, עם 200 עצי תמר ושקמים שבעצם מדמים את מה שהיה פעם.

<איריס גולן: עוד דבר שאנחנו מאוד נהנים ממנו במיקום שלנו, זה השרידים הארכיאולוגיים שיש לנו כאן.

<איריס גולן: בכל מקום שזורקים אבן כמובן מוצאים משהו, אבל אצלנו מצאו לא מעט.

<איריס גולן: במהלך כמה שנים של חפירות מצאו מעל 40 בורות מים, בתי בד, מתקנים חקלאיים, בתים, שרידי כנסייה מהמאה הרביעית לספירה ושרידים של יישוב מוסלמי מהמאה השמינית, עד אין סוף.

<איריס גולן: כך שאנחנו יכולים ליהנות מהדברים האלה תוך כדי עבודה עם קבוצות.

<איריס גולן: כאן למטה זורם נחל הנטוף, שהוא נחל אכזב, הוא זורם רק בחורף טוב.

<איריס גולן: בשנה שעברה הייתה פה יופי של זרימה וישבנו כאן כולנו, ירד פה גשם ושרנו את כווילון פרוש על פני העמק.

<איריס גולן: זה היה מאוד מרגש.

<איריס גולן: נטוף זו בעצם הנקודה שבה התגלו הכלים הנטופים, זה כבר זורק אותנו מאות מאות שנים אחורה.

<איריס גולן: אז באמת יש לנו פה גם עושר ארכיאולוגי, עושר תרבותי, עושר בוטני, שבעצם ממשיך לקיים את המסורת שמשפחת הראובני התחילה, לקחת את הבוטניקה ואת הטבע ואת הארכיאולוגיה ואת בעלי החיים, שגם אותם אנחנו מגדלים כאן, כבשים, עזים, יחמורים, ובעצם לקחת את כל החבילה הזאת ביחד, גם כדי לעזור לעודד זהות יהודית אצל הקבוצות, גם כדי לקרב את הקרבה אל הטבע, שקצת הלכה ונעלמה ובאמת להעניק חוויה תנ"כית עם טעם טוב.

<נתן איתן: אני רוצה לספר סיפור שסיפרו לי פה על המקוואות.

<נתן איתן: יש אזור ארכיאולוגי שיש שם גם בתי בד וגם גיתות, ובצמוד לו יש מקווה אורגינל, שצריך לרדת אליו.

<נתן איתן: כל מי שבודד וכל מי שבבית הבד וכל מי שבגת, הבנות, חייבות להיכנס למקווה לפני כדי להיטהר.

<נתן איתן: מסופר שם סיפור, שהוא כן אקטואלי להיום, מה זה המקווה הזה?

<נתן איתן: שני סיפורים שאני שמעתי.

<נתן איתן: האחד, כנראה הוא היה מקום מאוד ג'יפתי.

<נתן איתן: איך אני יודע?

<נתן איתן: אני יודע משני סיפורים, האחד, מתי מחליפים את המים?

<נתן איתן: מחליפים את המים כאשר מעמידים קנה במרכז המים, אם הקנה עומד אז מחליפים את המים, אם לא, אז לא.

<נתן איתן: זה אחד.

<נתן איתן: שתיים, יש ויכוח בין רבנים לגבי לפני שהנשים יורדות, לפני שהן הולכות לגת ולבית הבד, למקווה, כמה אנחנו צריכים לפקח.

<נתן איתן: אחד אומר, אנחנו לא יודעים מה הן עושות בפנים, אנחנו מגיעים עד המדרגות, הן יורדות למטה, שתעשינה מה שהן צריכות, השני אומר לא, רבותיי, אנחנו צריכים לרדת עד למטה ולוודא שהן נכנסות.

<נתן איתן: מזה אני למד שהרבה מאוד שם גם ירדו למטה ועשו כאילו.

<נתן איתן: ויש פה מקווה שאתה יכול בדיוק לדמיין איך הם עומדים למעלה וליד הגת.

<נתן איתן: אנחנו נלך לשומרה.

<יהודית גידלי: מה זה בצד שמאל, הבניינים הלבנים האלה?

<איריס גולן: היישובים מתקדמים אלינו.

<יהודית גידלי: בקרוב יחנקו אתכם.

<נתן איתן: כן.

<נתן איתן: יש פה בעיה.

<נתן איתן: חלק מהמאבק על המקום הזה זה מה שנקרא המסדרון האקולוגי.

<נתן איתן: מסתבר שיש פה בעיה שתקעה את כל הצמחייה ובעלי החיים.

<נתן איתן: אחת זו החומה, שתיים כביש 443, מתקן אדם, ולמעשה לחיות יש בעיה קשה מאוד.

<יהודית גידלי: יש פה בעלי חיים?

<נתן איתן: בוודאי, יש פה חזירי בר, צבאים.

<נתן איתן: אני ראיתי חזירי בר, צבאים, כמובן נמיות, שואלים ותנים.

<נתן איתן: אם מגיעים מוקדם בבוקר רואים אותם.

<איריס גולן: הם משאירים הרבה מזכרות.

<נתן איתן: חזירי הבר אוכלים לנו את כל החיטה.

<נתן איתן: יש לנו גדר חשמלית כזאת כדי להגן עליה.

<איריס גולן: אנו אומרים מתחת לסלע צומחת רקפת.

<יהודית גידלי: לפלא.

<איריס גולן: וכולנו מדברים על הרקפת כסמל לישראליות, אבל אתם יודעים שרקפת בעצם בא מערבית, מהמילה ראקפ, שזה השלג הראשון.

<איריס גולן: זה בעצם שם שהתקבל על ידי ועד הלשון בהשאלה מהשפה הערבית.

<איריס גולן: משפחת הראובני מאוד רצתה לקרוא לרקפת נזר שלמה.

<איריס גולן: בגלל האגדה על שלמה שחיפש כתר ומאוד מצאה חן בעיניו הצניעות והצורה של הרקפת, ונזר שלמה בעצם היה שם אידיאלי לפרח.

<איריס גולן: ועד הלשון באותה תקופה, שקצת היו בסכסוכים איתם ולא כל כך האמינו בפולקלור שלהם ולא כל כך ראו בזה משהו מחקרי התעקשו על העניין של הרקפת ובעצם עד היום כולנו אומרים פרח ארץ ישראלי שורשי, ומשתמשים במילה הלקוחה מערבית.

<איריס גולן: עוד דוגמה לאיך שהתרחקנו מהטבע ואנחנו כבר ככה לא כל כך - - -

<יהודית גידלי: שפה זה דבר חי ויש לנו מילים ממקורות כאלה ואחרים, כמו שמילים עבריות נכנסות לשפות אחרות.

<איריס גולן: נכון, אבל אם אנחנו רוצים לעשות את החיבור, יש לנו מילים משלנו.

<נתן איתן: המשמעות החברתית של מה שאנחנו הולכים לראות.

<נתן איתן: ההבדל בין הזית לבין הענבים, את הזית אתה יכול לנייד מהאזור שבו אתה מסקת אותם, להבדיל מהזיתים שאתה חייב לטפל בהם בשטח, ולכן כל המשפחה וכל החמולה יורדת לשטח ועושה את עבודת הבציר ואת עבודת הגת.

<נתן איתן: אנחנו נמצאים בגת.

<נתן איתן: זאת אומרת הם מגיעים לפה ועושים את כל התהליך, וגם ישנים, תיכף נראה את גינת הקיץ שלהם שם למעלה בשומרה.

<נתן איתן: תדמיינו, מביאים את הענבים לפה, הנשים במקווה מיטהרות, דורכות פה את הענבים, הענבים יורדים לבריכת הניקוז, שם מסננת סירה קוצנית, מכסים את זה ארבעה ימים, אחרי זה לוקחים את הכד שעליו אנחנו מדברים, מה אנחנו אומרים?

<נתן איתן: מסמנים את הכד, מה שבתוכו.

<איריס גולן: כן, אל תסתכל בקנקן, אלא במה שבתוכו.

<נתן איתן: ממלאים את היין ומכניסים אותו לאזור מוצל.

<נתן איתן: כחובב יין, היה לנו לפני שבוע כנס - - - והיו שם שאלות מאוד מעניינות, איך משמרים יין, הרי היין לא יכול להישמר לכן אחרי ארבעה-ימים צריך לשתות, היו להם כל מיני דרכים.

<נתן איתן: אי אפשר לשחזר את טעם היין של פעם, כנראה הענבים של היום הם לא הענבים של פעם.

<איריס גולן: אבל יש דבר נחמד, שדרך כל מיני סיפורים ומשניות אנחנו רואים שגם יין שקצת התקלקל לא נזרק, עדיין היו מצילים אותו - - - העיקר שאפשר עוד היה להציל אותו.

<איריס גולן: עוד משהו נחמד.

<איריס גולן: הסיפור של בת הקיסר, עוד אגדה שמסופרת אצל החכמים.

<איריס גולן: בת הקיסר ניגשת אל ר' יהושע ואומרת לו, 'אתה כל כך חכם, היועץ הכי חשוב של אבי הקיסר, אבל לא משהו, איך אומרים?

<איריס גולן: אתה לא נראה מי יודע מה מרשים', אז הוא מחליט ככה להראות לה מה זה.

<איריס גולן: הוא אומר לה, 'תגידי, אביך הקיסר, איך הוא שומר את היין שלו?' היא אומרת לו, 'בקנקני חרס, מה זאת אומרת?

<איריס גולן: ' הוא אומר לה, 'מה, כולם שומרים בקנקני חרס וגם אתם?

<איריס גולן: ' אז היא אומרת לה 'אז במה ניתן?

<איריס גולן: ' 'בקנקנים של בדולח, של כסף וזהב'.

<איריס גולן: היא הולכת למטבח ומצווה שאת כל היין יעבירו לקנקני זהב וכסף.

<איריס גולן: יום אחד עורכים משתה, מוציאים את הקנקנים וכמובן היין החמיץ ומתקלקל, הקיסר משתולל, רוצה לדעת למה זה קרה, אומרת, 'זה לא אני, זה הוא אמר לי'.

<איריס גולן: מביאים את אותו חכם, אז הוא מספר את כל הסיפור.

<איריס גולן: ושוב, המסר שיוצא מזה, אל תסתכל בקנקן אלא במה שיש בתוכו, שוב אנחנו יכולים לראות איך שכל הסיפורים האלה באו מתוך המציאות, מתוך הריאליה, מתוך חיי יום יום.

<איריס גולן: עוד מילה אחת נחמדה.

<איריס גולן: היינו בבית בד, ושם ראינו איך מרסקים את הזיתים באבן המפרכה, עבודת פרך.

<איריס גולן: אנחנו רוצים לרסק את הכול, כולל החרצנים, כי גם בהם יש שמן שאסור שיילך לאיבוד.

<איריס גולן: בענבים זה בדיוק ההיפך.

<איריס גולן: עליהם אנחנו נדרוך בעדינות עם כפות הרגליים, כדי לא לפגוע בחרצן שבתוכו יש מרירות ושחס וחלילה לא נקלקל את כל היבול ואת כל המיץ.

<איריס גולן: גם הענבים, הענבים גדלים בזנים שונים, ירוקים, לבנים, אדומים, ככה דברים שונים.

<איריס גולן: אצל הזיתים לא, כולם מתחילים ירוקים, לא משנה איזה זן, כולם מתחילים ירוקים על העץ, ככל שהזמן עובר הם משנים צבע לשחור וסגול.

<איריס גולן: והנה עוד כל מיני דוגמאות קטנות, כשמראים את זה למשפחות, לאנשים, נפתחות להם העיניים, הם היו בטוחים, חיו שנים בתחושה מהסופר שיש כזה וכזה, ופתאום הם רואים שבעצם בטבע הדברים הולכים בקצב משלהם.

<נתן איתן: ניתן להם את משל הכרם של ישעיהו.

<דובי שמיר: 60% הולך לשכר, כאשר מ-10 מיליון שקלים הללו 63% הכנסות עצמיות שלנו, כשאני אומר הכנסות עצמיות זה גם הכנסה ממבקרים, זה גם הזכיינים השונים שעובדים כאן, ו-30%-35% מהמדינה, מממשלת ישראל, שהמקור הזה מתחלק לשלושה חלקים, כמו שאמרנו, משרד החינוך הוא הגדול ביותר.

<דובי שמיר: כל התקציב עומד על 3 מיליון שקלים, אז ממשרד החינוך הסיוע הוא 1.5 מיליון שקלים וגם זה בהמון המון הקזת דם, זאת המילה.

<דובי שמיר: מאוד קשה לנו לעבוד מול מינהל חברה ונוער וכו' וכו', עד שאנחנו משיגים את הכספים, הכספים לא מגיעים בזמן, ההליך לא פשוט.

<דובי שמיר: לאחר מכן משרד החקלאות.

<דובי שמיר: ב-2010 חוקק חוק הגנים הבוטניים.

<דובי שמיר: אנחנו אחד משישה גנים בוטניים במדינת ישראל, גבעת רם, האוניברסיטה בתל אביב, הר הצופים ואנחנו.

<דובי שמיר: אנחנו מקום שלישי, רק לסבר את האוזן, בשנת 2010 - - -

עמרם מצנע: וזה במשרד החקלאות?

<דובי שמיר: במשרד החקלאות הוקמה מועצת הגנים הבוטניים, יחידת סמך בתוך משרד החקלאות.

<דובי שמיר: רק לסבר את האוזן, משנת 2010, עם חיקוק החוק, התקציב שלנו עמד על 1,117,000 שקלים, השנה אנחנו אולי נגרד את ה-260,000 שקל ונגיד המון תודה.

<דובי שמיר: לא פשוט.

<דובי שמיר: שני הדברים הללו הם על בסיס תקנות שקיימות, משרד התיירות מסייע לנו דרך החמ"ת, חברה ממשלתית לתיירות.

עמרם מצנע: במבנים?

<דובי שמיר: בפיתוח, בפרויקטים של פיתוח שאנחנו מציבים בתחילת השנה.

<דובי שמיר: גם עם זה היה לנו השנה, בשנת 20103, פלונטר לא פשוט.

<דובי שמיר: אנחנו חלק מתכנית מורשת אצל ראובן פינסקי, של משרד ראש הממשלה.

<דובי שמיר: ייתנו לנו את זה, אנחנו עוד לא התחלנו את הפרויקט, זה פרויקט מאוד גדול של 15 מיליון שקלים, בימים אלה אנחנו מגבשים אותו, מה תהיה האטרקציה התיירותית בנאות קדומים?

<דובי שמיר: אנחנו הולכים לעשות דגם דומה למגדל דוד, בית שאן, איזה שהוא מיצג אור קולי כאן בנאות קדומים ואצל ראובן פינסקי במשרד ראש הממשלה יש לנו 5 מיליון שקלים, אנחנו מחפשים היום שותפים לפרויקט הזה, שזה גם JNF, קק"ל וכו' וכו', אנחנו עובדים על זה בימים אלה.

<דובי שמיר: משרד התיירות אמר לנו, 'אתם כבר רשומים במשרד ראש הממשלה, פרויקט מורשת, 5 מיליון שקלים, אם נצליח אולי עוד שנה להיסגר מה אנחנו רוצים להתחיל לבנות זה יהיה טוב, אבל אנחנו בינתיים לא מעבירים לכם את הכסף של 2013'.

<דובי שמיר: ב-2012 קיבלנו 980,000 שקל, מיליון שקלים ממשרד התיירות, שהשנה, 2013, לא הגיעו בגלל הסיבה הזו.

<דובי שמיר: פתרנו את זה בחודשים האחרונים.

<דובי שמיר: כל דבר זה מלחמה מול החמ"ת, מול משרד התיירות, לא פשוט.

עמרם מצנע: אבל זה בטח כסף מחמ"ת שהוא לא לשוטף.

<דובי שמיר: הוא לא לשוטף, הוא לפיתוח.

<דובי שמיר: אתה מגדיר בתחילת השנה, מגיש תכנית פיתוח ובהנחה שהיא מאושרת אתה מתחיל להגיש - - -

<נתן איתן: זה לא נותן לנו כסף לשכר.

<דובי שמיר: אתה צריך להגיש.

<דובי שמיר: אם החוזה הוא על מיליון שקלים, זה מאטצ'ינג 50%, צריך להגיש חשבוניות ב-2 מיליון שקלים על מנת לקבל את המיליון שקלים.

<נתן איתן: מכל חשבון שאתה מגיש אתה מקבל 50%.

<דובי שמיר: נכון, ויש פעימות.

<דובי שמיר: במהלך השנה אתה אוסף סכום כסף, מעביר, אחרי חודשיים מקבל לחשבון הבנק.

<דובי שמיר: אלה שלושת המקורות העיקריים, טיפה טיפה תרומות, לא מספיק, סביב חצי מיליון שקלים בשנה תרומות, לא מספיק.

<דובי שמיר: והנה הגענו, אנחנו מגרדים מלמטה את ה-10 מיליון שקלים.

<דובי שמיר: העלויות פה מאוד כבדות, להחזיק 2,500 דונם זה דבר מורכב.

<דובי שמיר: כל מה שאתם רואים פה מצריך השקיה, מצריך חשמל.

<דובי שמיר: נאות קדומים אינה טבעית, אנחנו הולכים פה ונוטים לחשוב שוואו, זה היה פה עשרות שנים, שום דבר, כל מה שראיתם היום הוא דבר שנשתל, הוא על ידי אדם.

<נתן איתן: נכנס שלמה, שמלווה את השמורה 30 שנה, היום הוא המשנה.

<נתן איתן: הוא היה מנכ"ל הרבה שנים, הוא איש השטח שלנו.

<נתן איתן: מושבניק לשעבר, היום איש אלקנה.

<דובי שמיר: אז זה בגדול.

<דובי שמיר: העלויות הן כבדות, הן כוח האדם, סביב 6 מיליון שקלים בשנה, לאחר מכן התחזוקה השוטפת, מטרקטורים, דלקים לטרקטורים, כל הפיתוח פה צורך משאבים רבים, טיפה שיווק, והנה הסתיימו להם 10 מיליון שקלים.

<דובי שמיר: בחודשיים-שלושה האחרונים, דרך אגב הרבה הרבה בגלל אותם מאבקים של המיליון שקלים שדיברנו עליהם בתחילת הסיור, אני יכול לומר שבחודשיים האחרונים אנחנו לא משלמים משכורות בזמן ומנסים ממש לגרד מהיקב ומהגורן כספים בהמון צורות, על מנת לנסות לשרוד.

<דובי שמיר: זה המצב נכון להיום.

<דובי שמיר: אנחנו אופטימיים, עובדים בהמון חזיתות על מנת לקדם את זה .

<דובי שמיר: עוד פעם, אני חוזר לתחילת הסיור שלנו, חמש שנים ההסכם הזה מול עוזי דיין, זה אצלכם, נתתי לסופיה, זה פרוטוקול חתום בין עוזי דיין לבין שמשון שושני עבד ופעל, עד שהגיעה דלית שטאובר, גם את זה צירפתי לך למסמכים, וכשהיא אמרה 'מתחלף לי שר בשנה הקרובה', אנחנו מדברים על נובמבר 2012, הבחירות היו בינואר 2013, 'אני לא מעבירה עכשיו את המיליון שקלים, יגיע שר חדש ואני אחליט מה אני עושה עם ה - - - הוא כבר יחליט מה קורה עם המיליון שקלים האלה'.

<דובי שמיר: זה ניתן.

<דובי שמיר: זה בדף, זה רשום והגשתי לכם את זה.

<דובי שמיר: זה מיליון שקלים שכל שנה עברו ועוד פעם נאות קדומים קיבלה שם את האחוז המגיע לה על פי התקנה, סביב ה-65%-70%.

עמרם מצנע: מהמיליון?

<דובי שמיר: מהמיליון, בדיוק.

<דובי שמיר: בלי קשר, וגם זה אצלכם, יש פשוט גרף שממחיש את זה נורא יפה, הראיתי את זה לסופיה, אנחנו מדברים על 8 ו-12 מיליון שקלים, בסיס התקציב צנח, לא כל הקומבינות הללו שאנחנו מנסים עכשיו להעביר וכו' וכו', התקציב במהותו ירד.

<נתן איתן: אסטרטגית גוף כזה או מוסד כזה או חברה כזאת לא יכול להחזיק את עצמו, אלא אם כן הוא יתבזה ויירד לדברים שיש מתנגדים, זה לעשות את הפעילויות שאנחנו בולעים, זה חתונות וגם הם לא נותנים הכנסה.

<נתן איתן: זאת אומרת גוף כזה שלא נתמך על ידי הממלכה בסכום, אני מדבר על סכום מינימלי של 2-3 מיליון שקל, ולו רק דקלרטיבית להגיד שחשוב שיהיה כזה דבר במדינת ישראל, וראיתם את ההצגה וראיתם את החשיבות.

<נתן איתן: אני מקווה שהצלחנו לתת לכם טעימה.

<נתן איתן: שוב, מתוך 2,500 עשינו מקטע מאוד קטן ובהזדמנות הזו גם להגיד תודה לאיריס.

<נתן איתן: בלי התמיכה הזאת אין למקום הזה יכולת להתקיים, אני אומר את זה אחרי שבעה חודשים של למידה, אבל עם הרבה מאוד צלקות של קודמיי פה.

עמרם מצנע: זה ברור, אבל יחד עם זאת אתם מסתכלים פני עתיד, אתם מוכרחים לפתח לכם מקורות הכנסה משלכם, ככל שאפשר.

עמרם מצנע: כי הלחצים האלה יהיו כל הזמן.

<יהודית גידלי: המורים שהיו בעבר, הם עדיין קיימים?

<דובי שמיר: לא, פוטרו.

<דובי שמיר: ב-2008.

<דובי שמיר: זה היה הדיל.

<דובי שמיר: הדיל היה שאנחנו מפטרים את המורים, אני לא הייתי פה אז, מי שניהל את התהליך זה שלמה, הוא יכול להרחיב בעניין הזה, אנחנו מפטרים את המורים ובתמורה לכך מקבלים מיליון שקלים לתקנה.

<יהודית גידלי: אבל כל הרעיון, אם אני הבנתי בזמנו נכון, שהכסף ניתן עבור המורים ואם המורים אינם - - -

<דובי שמיר: לא, אבל המורים הם כוח אדם - - -

<שלמה טטלבוים: הסיפור היה כזה, הם טענו שזה לא שוויוני, יש תקנה, לנאות קדומים יש גם מורים ואחרים לא מקבלים מורים ולכן זה לא שוויוני מול הגופים האחרים.

<שלמה טטלבוים: אז הם אמרו ניקח ת המורים, נשים את עלות המורים בתקנה ואז זה יתחלק שוויוני, כי הם לא רצו לקצץ את הכסף של התקנה, הם רצו פשוט להפוך את זה לשוויוני.

<יהודית גידלי: בהנחה שאתם ממשיכים להעסיק את המורים?

<שלמה טטלבוים: זה לא משנה אם אתה מעסיק את המורה הזה או שאתה לוקח במקומו מישהו אחר.

<שלמה טטלבוים: שלושה מהמורים, אנחנו עדיין מעסיקים אותם.

<שלמה טטלבוים: אגב, גם זה לא הסכימו, שנעסיק אותם בהתחלה, כי גמלאי של משרד החינוך שעזב לא יכול לעבוד במוסד שנתמך על ידי משרד החינוך.

<שלמה טטלבוים: זה היה סיפור, סאגה אחרת.

עמרם מצנע: הוא יכול, רק מורידים לו מס גבוה מאוד.

<שלמה טטלבוים: לא, הוא לא יכול.

<יהודית גידלי: לא, לא מוכנים להעסיק אותו בכלל.

<שלמה טטלבוים: לכן אנחנו מרגישים גם קצת, לא רוצה להגיד מרומים, כי אנחנו לא ברמה הזאת, אבל אמרו שלא רוצים לקצץ בתקנה, רק לעשות את זה שוויוני, בסוף עשו את זה שוויוני וקיצצו אותנו.

<שלמה טטלבוים: זאת אומרת הפסיקו להוסיף את המיליון שקל האלה.

<שלמה טטלבוים: זה היה הסיפור.

<שלמה טטלבוים: שלושה מורים אנחנו ממשיכים להעסיק מאז.

<יהודית גידלי: כמה היו קודם?

<שלמה טטלבוים: זה התחיל מ-15, זה ירד ל-12, אבל כשהחליטו לסגור את בית הספר היו 10.

עמרם מצנע: זה מהלך שנעשה בהרבה מקומות בארץ.

עמרם מצנע: זאת אומרת זה דבר מעניין, הלוא יש פה איזה מין תהליך, נתנו סמלי מוסד לכל מיני גופים שהם לא בתי ספר, כדי באמת לבצע שם את הפעילות, אבל מה שקרה, הגופים האלה גם קיבלו מורים שהמדינה שילמה את שכרם וגם גבו כסף מבית ספר שבא לקבל את ההדרכה מהמורים האלה.

עמרם מצנע: אז הם אמרו שיש פה כפילות ויש פה בעיות.

עמרם מצנע: זה נכון שבשלב הבא, למרות שמישהו בטח התחייב שזה יהיה מאוזן - - - בקיצוץ תקציב או בשינוי סדרי עדיפויות, זה - - -

<דובי שמיר: זה דבר ראשון שייקחו.

עמרם מצנע: כן, זה נכון, אני מכיר כמה מוסדות כאלה.

עמרם מצנע: אבל עוד פעם אני אומר, בצד המאבק, ואנחנו נשתדל כמובן לעזור לכם ביכולת הזו שלכם לקבל את ההשתתפות האלמנטארית, חייבים לחשוב פה בגדול ולטווח ארוך על מנופים כלכליים עצמאיים.

עמרם מצנע: מיקומכם במרכז הארץ יכול בהחלט ל - - -

<נתן איתן: אני לא הרחבתי, כי אני לא רוצה לשים את הדגש, אבל אתה צודק.

<נתן איתן: יש פה יוזמה, אחת הרחבתי, על לקחת איזה שותף אסטרטגי כמו קק"ל ואנחנו במשא ומתן, ויש לנו סיפור אחר - - -

עמרם מצנע: זה הכי טוב, כי הם - - -

<נתן איתן: נכון, אבל יש לנו גם סיפור אחר שאנחנו נמצאים בעיצומו.

<נתן איתן: אנחנו התקשרנו לאיזה זכיין, איש עסקים שרוצה להקים פה מתקן שבו יהיה גם כמו בית ספר שדה, עם מרכז מבקרים מסוים, והוא ינהל את העסק וייתן אחוזים.

<נתן איתן: אנחנו תקועים עכשיו בקרב סטטוטורי מאוד מורכב.

עמרם מצנע: זו בעיה.

עמרם מצנע: אני מכיר את זה.

עמרם מצנע: בירוחם אני בונה מלון עכשיו שהבעלות שלו זו עמותה.

עמרם מצנע: זו בעיה, אתה חייב לשמור לך יותר מ-50% - - -

<נתן איתן: אז אני אומר, הקמנו חברה משותפת, יש לנו 50% מהמניות - - -

עמרם מצנע: יותר מ-50%.

<נתן איתן: אני לא יודע אם יש לנו, אבל - - -

עמרם מצנע: יש פה כמה בעיות שהן קשות מאוד לפתרון.

<שלמה טטלבוים: הבעיה הזאת לא עלתה, אנחנו לא שם בבעיה הזאת.

עמרם מצנע: כן, אבל תגיעו לזה, אתם חברה שלא למטרות רווח.

<דובי שמיר: דווקא הכול מול רשם החברות והדברים האלה עוברים ניהול תקין מיום ההקמה של זה, זה הוקם ב-2008.

<דובי שמיר: יש לנו בעיות אחרות לא פשוטות, אבל דווקא בזה זה בסדר.

<דובי שמיר: היה לנו שם, נתן אמר, לגבי אחוזים, אחד הדברים של עמותה, שהוא אינו יכול לקבל רווח כאחוזים, אלא כסכום קבוע, מאותה חברה משותפת שהוקמה, כי אתה כאילו שותף עסקי.

<דובי שמיר: אז אלה תמורות קבועות מדי חודש.

<שלמה טטלבוים: אתה לא יכול להישאר מלכ"ר.

עמרם מצנע: לא, מלכ"ר יכול להקים חברה למטרות רווח, אבל הוא חייב להיות ביותר מ-50% מהבעלות על החברה ויש לזה מנגנון איך מושכים משם רווחים.

<שלמה טטלבוים: לא העברנו את הבעלות על הקרקע, זאת אומרת אנחנו עדיין הבעלים של הקרקע.

<שלמה טטלבוים: גם החברה הזאת, הקמנו חברה משותפת לנאות קדומים ולהם.

<שלמה טטלבוים: אנחנו הרי חברה ללא הון מניות, כך שזה בכלל לא הגיע הסיפור הזה ל - - -

<נתן איתן: אבל מי שתוקע אותנו דווקא, באופן פרדוקסלי, אני אומר את זה כי זה סיפור, סיפרתי לכם על הפרוזדור האקולוגי, החברה להגנת הטבע, שמתנגדת שנקים, למרות שלה יש בתי ספר שדה ממירון ועד - - -

עמרם מצנע: אני רציתי לומר לך שאחד הדברים, אני לא יודע אם בית ספר שדה, כי בית ספר שדה אתם בכל מקרה - - -

<נתן איתן: פרויקט אחסון.

עמרם מצנע: מה שנקרא חניון לילה.

עמרם מצנע: חניון לילה שבו אתה יכול להביא בתי ספר, תנועות נוער.

<נתן איתן: אז הם מתנגדים לזה והם טוענים שהייתה להם טעות שהם בנו בזמנו ואנחנו בפייט משפטי.

עמרם מצנע: אבל איזה מעמד יש להם?

<יהודית גידלי: מה ההתנגדות?

<יהודית גידלי: למה?

<נתן איתן: ההתנגדות האידיאולוגית שלהם, אחת, כי אנחנו פוגעים, בלילה יהיו אורות ונפגע בבעלי חיים וזה מסדרון אקולוגי ואם נבנה פה מתקן לינה, זה יפגע בחיות הבר.

<נתן איתן: יש להם סיפור שלהם.

<דובי שמיר: אנחנו מנהלים את זה כבר למעלה משמונה שנים, זה היה בוועדה הארצית לתכנון ובנייה, חזר לוועדה המקומית.

<יהודית גידלי: למה באפריקה אפשר לבנות בתי מלון בתוך שמורות טבע ופה לא?

עמרם מצנע: זה לא רק באפריקה.

עמרם מצנע: לחברה להגנת הטבע יש חניון לילה כזה ליד בית אורן, בתוך גן לאומי.

עמרם מצנע: יש לה במכתש הענק ברמון.

<דובי שמיר: יש 16 בתי ספר שדה במדינת ישראל שכולם, כולם כולם, נמצאים בתוך שמורות טבע.

<דובי שמיר: אחת הבעיות שלנו, בתב"ע שלנו, שההגדרה לעניין היא פנימייה ולא אכסניה.

<דובי שמיר: יש לזה משמעות גדולה מבחינת - - -

<נתן איתן: הם נתלו בנימוק הזה.

<דובי שמיר: הם נתלו בנימוק הזה שפנימייה זה מוסד חינוך, לצורך לינות חד יומיות לתלמידים וכו' וכו' ואנחנו רוצים שזה יהיה לכל דכפין, מתקן תיירותי, שגם תיירים משדה התעופה יוכלו לבוא ולהיות כאן.

<דובי שמיר: זה חלק מהטיעונים שלהם.

<דובי שמיר: בנוסף לכל הטיעונים האקולוגיים שהם מבחינתנו - - -

<נתן איתן: בכל מקרה זאת איניציאטיבה שאנחנו הולכים עליה מול קק"ל, אם לא קק"ל זה יהיה רט"ג, אם לא רט"ג, אני לא יודע מה, אבל אנחנו נצטרך למצוא מישהו.

<נתן איתן: אפילו בצערנו פנינו גם למועצה האזורית חבל מודיעין, שהיא מועצה עשירה, כי יש לה את אזור איירפורט סיטי ויש לה את שילת - - -

עמרם מצנע: איירפורט סיטי זה לא שלהם?

עמרם מצנע: זה של לוד, לא?

<נתן איתן: לא, זה שלהם.

עמרם מצנע: אבל זה גוף עצמאי.

<נתן איתן: כן, אבל את הארנונה הם משלמים לחבל מודיעין וזו פשוט מועצה עשירה מאוד.

<נתן איתן: אנחנו מנסים איתה גם.

<נתן איתן: אבל אני לא רוצה, שוב, שמעתי מה שאתה אומר, החשבון שלי עם הממלכה, עם הממשלה, הוא עדיין בלתי תלוי, אני אומר שאנחנו עושים את המהלכים האלה, אבל - - -

עמרם מצנע: כן, זה גם לא יפתור לך, גם אם תיכנס לתחום עסקי, אתה בשלוש, ארבע, חמש שנים קדימה, זה לא יפתור לך שום בעיה.

<נתן איתן: אני צריך את הגרייס של השלוש-ארבע שנים האלה עד שאני מתארגן.

<נתן איתן: זה מה שאני צריך.

עמרם מצנע: אבל לטווח ארוך דברים כאלה לא יחזיקו מעמד אם הם יהיו תלויים בתקציבי מדינה.

עמרם מצנע: כי המדינה בתהליך רב שנתי יוצאת מכל מיני מדברים, בצדק או לא בצדק, זה כרגע לא חשוב לצורך העניין, אבל - - -

<נתן איתן: אבל היא צריכה בשום שכל לדעת מאיפה היא יוצאת ומה היא משמרת במובן הזה ש - - -

עמרם מצנע: תראה, כל שר שבא רוצה להיכנס לדברים חדשים.

עמרם מצנע: עכשיו מאיפה הוא עושה?

עמרם מצנע: הוא לוקח מדברים ישנים.

<נתן איתן: עמרם, אתה יודע, העובדים פה, אבל כששאלו אותי, 'תגיד לי, עולה על דעתך שאתה מסתובב במקום ורואה את המקום הזה, שהמקום הזה ייסגר, והעצים יקמלו ובאמת המדינה לא תעזור?' ואני מסתכל ואומר, 'כן', כי דברים נפלו.

<נתן איתן: זאת אומרת המדינה, אני כבר לא יודע מה, אם יש לזה מסר ערכי או משהו, אני באמת רואה את האיום הקיומי של המקום הזה כי אף אחד לא יושיט לו יד, אלא אם כן נעשה איזה מהלך שאני לא יודע מה הוא, אני לא - - -

<דובי שמיר: ראה מקרה גבעת התחמושת מלפני מספר חודשים, שכבר הוכרז בתקשורת שגבעת התחמושת נסגרת, הייתה ישיבת ממשלה, הוזרמו לשם 5 מיליון שקלים, או 3, אני לא זוכר בדיוק, והמקום ניצל.

<שלמה טטלבוים: גם בית התפוצות אותו דבר.

<נתן איתן: בבית התפוצות היה אוליגרך.

<דובי שמיר: נאות קדומים תיסגר, בסדר, לא יודע עד כמה זה - - -

<שלמה טטלבוים: אני לא יודע מה זה מדינה.

<שלמה טטלבוים: הרי אנחנו לא מדברים עם מדינה, אנחנו בסוף מדברים עם אנשים ואין לי אשליות ש'המדינה' תחליט אם לסגור או לא - - -

עמרם מצנע: היא לא תחליט.

<שלמה טטלבוים: היא לא תחליט, אין מדינה בקטע הזה, יש אנשים.

<שלמה טטלבוים: אני אומר שאם היו יושבים אית נו ואומרים לנו 'בואו נראה מה עושים, אתם צריכים לעבור לעוגנים כלכליים', נגיד, אוקיי, 'אז בואו לתהליך של חמש שנים', לא יודע, 'חמש שנים אנחנו מבטיחים אתכם, בעוד חמש שנים תקימו עוגנים כלכליים אחרים ותפעלו.

<שלמה טטלבוים: אבל תאפשרו לנו גם לפתוח את העוגנים הכלכליים, זאת אומרת גם לא מקבלים מהמדינה וגם לא מאפשרים לנו להקים את העוגנים הכלכליים האלה, כי אומרים ש'אתם קיבלתם כך וכך למטרה חינוכית וזה לא למטרה עסקית', ו'אתם מלכ"ר' ואתם ככה ואתם - - - זאת אומרת, לא מאפשרים לנו לא את זה ולא את זה.

<שלמה טטלבוים: אז אם זו תכנית, אז תכנית, תכנית רב שנתית ואומרים 'וואלה, אתם בעוד חמש שנים על הרגליים שלכם, חמש שנים אנחנו מחזיקים אתכם'.

<שלמה טטלבוים: אז יש בזה תכנית, יש בזה איזה שהוא היגיון, אבל אנחנו פה כאילו מתמודדים ונאבקים ועובדים לא מקבלים משכורת.

<שלמה טטלבוים: היו לנו יחמורים, אנחנו מחזירים אותם לחברה להגנת הטבע כי אנחנו לא יכולים לתת להם אוכל.

<שלמה טטלבוים: הגענו ממש לקצוות של הקצוות.

עמרם מצנע: כן.

עמרם מצנע: פה בדיוק.

עמרם מצנע: אמרת מדינה זה אנשים, זה נכון, אבל מדינה גם פועלת ככה שכל זרוע עוסקת בתחום האחריות שלה ואז אתה אומר בואו תחליטו שנותנים לנו כמה שנים תקציב ראוי ואנחנו נבנה את המנופים, אבל תעזרו לנו גם עם המנופים.

<שלמה טטלבוים: אל תעזרו לנו, רק תאפשרו לנו - - -

עמרם מצנע: לא, תעזרו זה אל תפריעו.

עמרם מצנע: זה נכון.

עמרם מצנע: אנחנו נראה, נלמד את החומר, ראינו בעיניים, מיששנו בידיים, טעמנו בלשון.

<נתן איתן: רגע, תטעמו עוד משהו, אני נותן לכם גם את זה, כשאתם תכינו את הסלט - - - הרי יוצאים מפה, נכנסים לפקק ושוכחים הרבה מאוד דברים, זה טבעו של - - - אתה אומר רגע, ברגע שזה, אחרי זה אני נכנס והפלאפונים עובדים וכל הדברים האלה.

<נתן איתן: סיפרו לכם שהשנה היא שנה מסורגת ולא היו הרבה זיתים, אבל יש לנו ממסיק שנה קודמת וחילקו פה הרבה זיתים, אז לכל אחד מכם בקבוק שמן זית - - -

עמרם מצנע: לא, אנחנו אחד.

<נתן איתן: בסדר גמור, זה בקבוק קטן.

<נתן איתן: חברים, כל אחד מכם.

<נתן איתן: ותודה שבאתם והקדשתם את זמנכם והיה לנו באמת - - -

<יהודית גידלי: ואפילו הבאנו לכם את הגשם.

<נתן איתן: אנחנו מלאים הערכה שהגשם לא הרתיע אתכם.

<נתן איתן: זה לא מובן מאליו.

<יהודית גידלי: דווקא יש בזה משהו מאוד מיוחד.

<יהודית גידלי: דווקא ביום כזה.

עמרם מצנע: אני חושב, אולי צריך לעניין את סגן שר החינוך, את אבי וורצמן.

<נתן איתן: הוא היה פה ביוני.

עמרם מצנע: כי אתה צריך מישהו שהוא בדרג הביצועי, האקזקוטיבי.

עמרם מצנע: אנחנו יכולים להמליץ, לעזור, לעורר, אבל - - -

<נתן איתן: המנכ"לית שלהם - - -

עמרם מצנע: תראה, המנכ"לית, בסוף זה צריך להגיע אליה, אבל יש לה את כל העולם על כתפיה.

עמרם מצנע: סגן שר תמיד מחפש כמה דברים שהוא יכול, זה תפקידו של סגן שר בעצם, שהוא יכול למצוא כמה דברים שהם משימתיים כאלה כדי לסייע.

<דובי שמיר: אנחנו נסתפק שיחזירו לנו את המיליון.

<נתן איתן: תגיד לי, מה קורה בירוחם, אני רואה שאתה עוד מעורב בירוחם.

עמרם מצנע: אני מעורב.

<נתן איתן: יש שם אגם, אני מבין שמשפצים אותו.

עמרם מצנע: משקיעים בו כל הזמן כסף.

עמרם מצנע: בהחלט.

עמרם מצנע: אני הקמתי קרן שמגייסת כספים ואני עדיין עומד בראש הקרן והקרן עצמה הקימה חברת בת שהיא חברה לכל דבר והחברה מקימה מלון בירוחם והמלון כבר בשלבי סיום, ייפתח בפסח, אני מקווה.

עמרם מצנע: הוא ביציאה לכיוון המכתש.

עמרם מצנע: מלון של 47 יחידות משפחתיות.

עמרם מצנע: זה לא רשת, לקחנו חברת ניהול.

<שלמה טטלבוים: אגב, גם המלון שלנו, אנחנו רוצים לבנות כפר תנ"כי, לבנות ממש כפר מתקופת המקרא.

<שלמה טטלבוים: לא רוצה להגדיר, מקרא, משנה, תלמוד, אלה לא הבדלים כל כך גדולים, ולהעביר פה חוויה תנ"כית.

<שלמה טטלבוים: זאת אומרת אנחנו רוצים שאלה יבואו, יהיה הכפר ונאות קדומים יהיו השדות של הכפר, החקלאות של הכפר, החיים הקדומים שלנו בארץ הזאת.

<שלמה טטלבוים: זאת אומרת המלון הזה הוא חלק מהנושא שלנו, חלק מהתכנים שלנו, חלק מהחוויה.

<שלמה טטלבוים: אנחנו מאמינים שזה יביא תיירים.

עמרם מצנע: יש מודל שנקרא חניון לילה, שאנחנו גם בירוחם נמצאים בשלב סופי בוועדות התכנון.

עמרם מצנע: מה שהחברה להגנת הטבע הקימה.

עמרם מצנע: הרעיון הוא שאתה מקים מבנה מרכזי של מקלחות ושירותים, אתה עושה או אוהלים, או סככות, סוכות כאלה, יש כל מיני פטנטים, שזה טוב למשפחה נגיד של עשר נפשות, מין אוהל עגול כזה - - -

<שלמה טטלבוים: זה יותר קמפינג.

עמרם מצנע: כן, אבל זה אוהל עם מיזוג אוויר, עם חימום, עם הכול.

עמרם מצנע: הוא נראה לך מבחוץ כמו אוהל או סוכה, אבל בפנים הוא - - - זה קיים היום בכמה מקומות.

עמרם מצנע: הכוונה לבנות כזה דבר אצלנו באגם ובחורשה שם.

עמרם מצנע: כן, סוג של כאלה דברים.

<נתן איתן: לפני כמה שנים ראיתי שפרסמו בני ביתך, לא יודע אם לאנשי צבא קבע, מילואים.

<נתן איתן: אני חושב שיומיים אחרי זה נכנסתי וכבר הכול נמכר.

עמרם מצנע: בירוחם?

<נתן איתן: כן, בירוחם.

עמרם מצנע: כן, מגרשים לבני ביתך.

עמרם מצנע: אבל, תראה, אתם צריכים קודם כל לעבור את השלב, לא איך זה עשוי, כי בסוף ההגדרה היא מלון או מלונית או חניון לילה, יש לזה הגדרות במשרד התיירות, כי משרד התיירות נותן מענקים על דברים כאלה.

<שלמה טטלבוים: משרד התיירות מאוד מאוד מאוד תומך, והוא נלחם יחד איתנו ברשויות התכנון, ומשרד התיירות אמר לנו במפורש, וזה שהולך להקים את זה יחד איתנו יודע שהוא לא יקבל מענקים, למרות זאת הוא מוכן להשקיע.

עמרם מצנע: למה הוא לא יקבל מענקים?

<שלמה טטלבוים: כי אנחנו לא באזור עדיפות.

<שלמה טטלבוים: אין מענקים פה באזור הזה.

<שלמה טטלבוים: אז בסדר, אלה דברים שאנחנו יכולים להבין, עדיפות לתת לנגב, לגליל, זה בסדר, אבל אנחנו מוכנים לעשות את זה בלי ה - - -

עמרם מצנע: כן, אבל אתם צריכים לעבור את מוסדות התכנון.

<נתן איתן: כן, אנחנו עכשיו נמצאים במה שאני מקווה שזו הישורת האחרונה, וייקח לנו שלוש-ארבע שנים עד שיהיה לנו משהו.

<שלמה טטלבוים: כרגע אנחנו מנסים להגיע איתם להבנה, אוקיי, זה לא וזה לא, בואו נראה מה כן.

<שלמה טטלבוים: אנחנו היינו מצפים שהם יחבקו אותנו, הירוקים.

<שלמה טטלבוים: שוב פעם הירוקים, זה גם מילה - - -

עמרם מצנע: זה גם, כמו שהיית אומר הדתיים.

<שלמה טטלבוים: כמו הדתיים או המדינה.

עמרם מצנע: לא, הדתיים, כי הירוקים מאוד דומים לדתיים, הקיצוניים שולטים.

<שלמה טטלבוים: כן, אז אני אומר, אתם מתנגדים?

<שלמה טטלבוים: אני לא יודע, בואו נתאם איתכם את כמות האור, את כמות הרעש, אני לא יודע מה, בואו נראה.

<שלמה טטלבוים: קיר אקוסטי כאן, קיר אקוסטי שם.

<שלמה טטלבוים: אפשר להגיע - - -

עמרם מצנע: כן.

עמרם מצנע: גם יש תאורה שמתאימה לדברים האלה.

<שלמה טטלבוים: אבל הם דתיים, הירוקים.

<שלמה טטלבוים: זו דת שהם לא מוכנים להתפשר עליה.

<נתן איתן: עשינו איתם פגישות מכינות, הסברנו להם את הסיפור שלנו.

<דובי שמיר: דרך אגב, עם הרט"ג הגענו להבנה, עם החברה להגנת הטבע לא הגענו להבנה.

<דובי שמיר: כמו בדת, גם שם יש גוונים וגוני גוונים.

<דובי שמיר: בעיה קשה מאוד.

<יהודית גידלי: כיפה שחורה או - - - ?

<נתן איתן: שחורה שחורה, ירוקה ירוקה.

עמרם מצנע: אז באמת תודה רבה.