ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 119, 2013-12-11 09:00

עמרם מצנע: בוקר טוב לכם.

עמרם מצנע: הבוקר אנחנו דנים בבקשה של חבר הכנסת אלעזר שטרן, להעלות לדיון את הירידה במוטיבציה לשרת בשירות קרבי.

עמרם מצנע: אלעזר, בבקשה.

אלעזר שטרן: בוקר טוב, תודה.

אלעזר שטרן: תראו, הסיבה לדיון הזה כאן, יש לה שני חלקים.

אלעזר שטרן: הסיבה לדיון היא באמת סיפור הירידה במוטיבציה, סוג של אנחנו חוששים שזה, בשירות קרבי אנחנו מדברים, שזה סוג של קו, זאת אומרת מגמה.

אלעזר שטרן: הסיבה לקיום הדיון הזה דווקא כאן, היא כיוון שבדרך כלל-.

אלעזר שטרן: הסיבה לדיון כאן, אני חושב שעצם קיום הדיון כאן ולא בוועדת חוץ והביטחון יש בו סוג של אמירה, שאנחנו חושבים שמשרד הביטחון לא אחראי על המוטיבציה של הנוער, אלא זה עניין של מערכת החינוך, כחלק מהערכים של החברה וכמו שאומרים, הכל על החינוך והחינוך זה הדבר הכי חשוב, אז גם המשמעות או גם יצירת המוטיבציה או הערכים של החברה, כך שישרתו, היא צריכה להיות כאן.

אלעזר שטרן: עכשיו, סתם אנקדוטה.

אלעזר שטרן: שר החינוך תפס אותי עכשיו כאן

אלעזר שטרן: בבוקר ושם כאילו סוג של דילמה על ביקור בעכו אתמול, וילד בעכו שמתלבט בין עתידים לבין שירות קרבי.

אלעזר שטרן: וראש העיר, ככה בשיחה אומר לו – לך לגולני, ומישהו אחר אומר – תלך לעתידים, שיהיה עוד אחד אקדמאי.

אלעזר שטרן: אז אמרתי, הפתרון שלי בעיני הוא די פשוט.

אלעזר שטרן: זאת אומרת אני מבין את החשיבות של עכו ושל אקדמיזציה, אבל אם תלך לגולני ותהיה קצין, אז אין ספק שזה הכי טוב.

אלעזר שטרן: אבל אם תלך לגולני ולא תוכל להיות קצין, אז כנראה שגם באקדמיה לא תלמד משהו שיתרום באמת לעתיד שלך, אלא יהיה לך עוד תואר אקדמי.

אלעזר שטרן: ואנחנו לא בעד אוסף, אתם מכירים את זה בטח מחשיבות האקדמיזציה עד גבולות מסוימים.

אלעזר שטרן: כשזה הופך להיות רק כדי שיהיה לך תואר, אז מסתובבים הרבה מובטלים מהרבה אוכלוסיות מתועדפות שלנו, בלי עבודה.

אלעזר שטרן: בגלל שמה שהיה איכפת לנו זה שנגיד שהם לומדים באקדמיה.

אלעזר שטרן: אולי יושב ראש הוועדה חושב אחרת ממני, אבל אני אומר את זה כמי שלדוגמא נמצא הרבה שנים בסוגיה של האוכלוסייה האתיופית.

עמרם מצנע: אם הוא היה אומר לו ללכת לשריון, אז אולי לא הייתי מתווכח.

אלעזר שטרן: אני ידעתי את זה, אבל לנקרי הוא גולני.

אלעזר שטרן: אם הוא היה הולך לחיפה או לירוחם, היו אומרים לו ללכת לשריון.

אלעזר שטרן: ואני דרך אגב, במקרה הזה הייתי אומר שמי שאומר ללכת לשריון – צודק.

אלעזר שטרן: באמת.

אלעזר שטרן: באמת.

אלעזר שטרן: מהרבה בחינות דרך אגב, לא רק מבחינת הקצונה.

<יוסי מלכה: היום.

<יוסי מלכה: אני אומר היום.

אלעזר שטרן: לאורך שנים.

אלעזר שטרן: הבן שלי הוא מ"פ במגלן.

אלעזר שטרן: כשהוא התלבט איתי אמרתי לו ללכת לשריון, ויש לי בן שעומד להתגייס, אני אומר לו ללכת לשריון.

אלעזר שטרן: יש בשריון הרבה מאד דברים שאין בצנחנים, לצורך העניין, מבחינת הכישורים והחשיבה.

אלעזר שטרן: שילוב של הרבה דברים, אבל - - -

עמרם מצנע: לא זה הנושא.

אלעזר שטרן: לא זה הנושא.

אלעזר שטרן: אבל בשביל לחזור לעניין, אני חושב שמשרד החינוך, אחרי הרעש שהיה אז על תל אביב, עצם הפתיחה של הנתונים עד אמצע שנות ה-2000, אז כל בית ספר היה יכול להיות רק את הנתונים של עצמו וראש הרשות היה רואה את התמונה הכוללת.

אלעזר שטרן: אני חושב שפתיחת הנתונים האלה מצד אחד והמדידה שהיא אומרת אנחנו מודדים לא רק לפי בגרות, אלא אנחנו מודדים גם לפי חינוך ערכי.

אלעזר שטרן: עכשיו, לצורך העניין צריך לומר את האמת.

אלעזר שטרן: אין מדד יותר טוב בחברה הישראלית לחינוך ערכי, מאשר מדד בר השוואה, מאשר שיעורי הגיוס ובתוכם כמובן הליכה לשירות קרבי או דברים אחרים.

אלעזר שטרן: אני אומר את הדברים האלה מכיוון שבאמת אם היה אפשר למדוד כמה אנשים מוכנים לתת לחברה, אז אתה אומר אוקיי, אל תבלבלו להם את השכל עם הצבא, מי שירצה לתת לחברה, כשיגיע לשערי הבקו"ם כבר גם ייתן לצבא בהקשר הזה.

אלעזר שטרן: אבל כמדד בר השוואה, אנחנו לא מכירים משהו יותר טוב.

אלעזר שטרן: ואני מודה גם על הדחיפות של הדיון, ואני פונה פה גם לוועדה וגם לאנשי משרד החינוך, גם לצבא, סליחה: תנצלו אותנו כאן בשביל לראות איזה קולות, איזה כלים אפשר לתת לכם, מה אפשר לעשות, בהנחה שאתם יודעים שהנושא הזה קרוב גם ליושב ראש הוועדה, שיש כאלה שיגידו שהוא אלוף בצבא, אבל הוא קודם כל איש חינוך ומבין גם את התחום של בתי ספר והכל.

אלעזר שטרן: ואני חושב שגם בכנסת הזאת באופן יחסי, יש הבנה לחשיבות העניין, והנה אתם פרסמתם את הנתונים לפני שלושה שבועות, שבועיים?

אלעזר שטרן: לפני חודש, ואנחנו יושבים כאן הבוקר.

אלעזר שטרן: תודה.

עמרם מצנע: כן, בבקשה.

<יוסי מלכה: שלום, שמי יוסי.

<יוסי מלכה: אני ראש ענף תגבורת סדיר בבקו"ם.

<יוסי מלכה: אני סגן אלוף, לעוד שבועיים בינתיים אני אלוף משנה.

<יוסי מלכה: במסגרת תפקידי אני אחראי על השיבוץ של כלל החיילים והחיילות בצה"ל, ובין היתר על מערך הלחימה.

<יוסי מלכה: צריך לזכור, בבואנו מדברים על המוטיבציה, כשאנחנו מודדים את המוטיבציה, אנחנו מודדים את המוטיבציה בשלב שבני הנוער נמצאים בכיתה י"ב.

<יוסי מלכה: ממש לקראת סיום כיתה י"ב הם מדרגים את שאלון ההעדפות שלהם, ובהתאם לזה אנחנו מודדים ככה לאורך שנים.

<יוסי מלכה: מה שאנחנו בעצם רואים כאן, אנחנו רואים שיש כאן ירידה מגמתית של כ-9% ברצון להיות בשירות קרבי כלוחם בקרב האוכלוסייה שהיא כשירה להיות לוחמת בחברה הישראלית.

<יוסי מלכה: זו ירידה שמתמשכת באינטרוולים של מדי שני כ-3%.

<יוסי מלכה: אבל צריך לזכור שעדיין מרבית בני הנוער בחברה הישראלית, בקרב אלה שמתגייסים, כי אנחנו כרגע עוסקים במתגייסים.

<יוסי מלכה: אם אני פותח סוגריים, לצערי כ-40% מבני הנוער לא מתגייסים, שזה דיון בפני עצמו, עדיין מוכנים לחרף את נפשם ולשרת במדינה.

<יוסי מלכה: ואת זה צריך להגיד בהגינות מלאה.

<יוסי מלכה: אנחנו יודעים להגיד שאירועים שהם אירועים מלחמתיים, מגבירים את המוטיבציה בקרב בני הנוער.

<יוסי מלכה: אנחנו רואים את זה לאורך שנים, בסמיכות ללחימה כזו או אחרת או מבצע כזה או אחר.

<יוסי מלכה: אנחנו רואים שיש כאן עלייה בקרב המוטיבציה.

<יוסי מלכה: ראינו את זה לאחר מלחמת לבנון השנייה, וראינו את זה בסמיכות לאחר עופרת יצוקה, ששם בעצם היה השיא, שהגענו ל-79% ומאז אנחנו רואים מגמה של ירידה.

<יוסי מלכה: אנחנו לאורך השנים, אם אני מסתכל על העשור האחרון, היינו בתקופות שפל והיינו גם בתקופות שיא.

<יוסי מלכה: אנחנו לא חושבים שהמוטיבציה היום, שנמצאת סביב 70%, הוא אירוע שעכשיו קריטי והמערכת צריכה להיכנס לאיזה שהוא סחרור בעניין הזה.

<יוסי מלכה: אני חוב ש-70%, אנחנו חושבים ש-70% מקרב בני הנוער שרוצים להיות לוחמים, הוא מספר יפה, הוא יציב.

<יוסי מלכה: בכל זאת, יש כאן אוכלוסייה גדולה שרוצה להיות במערך הלחימה.

<יוסי מלכה: צריכים לזכור שלמעלה ממחצית מבני הנוער, עדיין - --

אלעזר שטרן: רגע, יוסי, מה זאת אומרת שאתם חושבים שזה מספר יפה?

<יוסי מלכה: כשאנחנו מדברים על 70%, זה אומר שאם אתה מסתכל לאורך עשור, התנודתיות הייתה סדר גודל של בין 67% בתקופות שהן תקופות השפל, לבין תקופת השיא שלאחר עופרת יצוקה, סביב 79%, ששם היה ביקוש אדיר למערך הלחימה, והיום אנחנו נמצאים סביב 70%.

<יוסי מלכה: אנחנו חושבים ש-70%, עדיין צה"ל יודע לבצע את משימתו.

<יוסי מלכה: החברה רוצה להיות במערך הלחימה.

<יוסי מלכה: אנחנו מוטרדים לגבי המגמה.

<יוסי מלכה: ההסתכלות היא הסתכלות בראיית המגמה.

<יוסי מלכה: כשאתה מסתכל אתה רואה כאן מגמה שהיא מגמת ירידה.

<יוסי מלכה: בהינתן שהמגמה הזאת תימשך, בהסתכלות לשנתון הבא, אנחנו די מוטרדים מההקשר הזה.

<יוסי מלכה: צה"ל מבצע מספר פעולות בשיתוף עם הרשויות השונות, עם משרד החינוך, מבין ימי צה"ל בערים השונות, דרך הכנות לצה"ל, דרך שיח מפקדים-תלמידים ומחנכים שמתקיים.

<יוסי מלכה: ללא שום קשר לעניין הזה ובלי קשר למוטיבציה, אנחנו ממשיכים לתעדף אוכלוסיות ייחודיות בשירות שלהם, ותעדוף לאוכלוסייה שנמצאת בפריפריה, למערכים שהם מערכי הלחימה ומה שדיבר כאן חבר הכנסת שטרן, על עתידים ועוד מערכים נוספים.

<יוסי מלכה: אז מבחינת הנתונים, כפי שהוצג בתקשורת, אז כמו שנאמר, בשנת 2010 היו 79% והיום הוא עומד על 70%, והמדידה היא מדידה פר מחזור גיוס.

<איתן טימן: זה לקרבי בלבד אתה מדבר?

<יוסי מלכה: חד משמעי, לשירות לוחם.

<יוסי מלכה: אלה הנתונים.

עמרם מצנע: היה לפני כמה שנים דיון ציבורי שהתפתח בעקבות אמירה של אחד ממנהלי בתי הספר בתל אביב, על כך שלא נכון לקבל את קציני צה"ל בתוך בית ספר, כדי להסביר את מהות השירות.

עמרם מצנע: האם יש לכם נתונים או למשרד החינוך, האם זאת תופעה שבתי ספר לא מעודדים הגעה של קצינים לקחת חלק בעידוד השירות הצבאי, או שזו לא תופעה אלא זה היה מקרה נקודתי.

<יוסי מלכה: אני יכול להתייחס מההסתכלות שלי, שלנו.

<יוסי מלכה: אנחנו יכולים לומר שיש בתי ספר וערים במובהקות מלאה לשתף את צה"ל בתהליך, ואנחנו מכירים בתי ספר וערים מסוימים בארץ, שבוחרים שלא להצטרף.

<יוסי מלכה: אני יכול לתת דוגמא למשל לעיר אשדוד.

<יוסי מלכה: העיר אשדוד מוכוונת לתהליך הזה, משתפת אותנו באופן מלא בתהליך.

<יוסי מלכה: יש ערים מסוימות, חלקן גם במרכז הארץ, שאומרים לנו במובהקות – אנחנו מבקשים שלא תגיעו להרצות לתלמידים לקראת השירות בצה"ל.

שמעון אוחיון: אתה יכול להצביע אלו ערים למשל, האם אתה יכול להגיד לנו?

<יוסי מלכה: אני מעדיף שלא.

עמרם מצנע: אתה יודע מה, אני אשאל אחרת.

עמרם מצנע: האם יהיה נכון לומר שזה ערים יותר מבוססות, אלטיסטיות, שבוחרות שלא לארח קציני צה"ל, לעומת ערי הפריפריה?

<דורית בר חי: לא בהכרח.

עמרם מצנע: לא, לא בהכרח?

<דורית בר חי: ממש לא.

<יוסי מלכה: הייתי אומר שבמובהקות, ערי הפריפריה נותנות עדיפות לקציני צה"ל ולמוסדות להגיע ולבצע הסברה.

עמרם מצנע: יש לי עוד שאלה.

עמרם מצנע: האם יש לך ידע, או לכם, על בתי ספר שלא מאפשרים לקצינים להגיע, ומה המשמעות לגבי המוטיבציה של בוגריהם?

<יוסי מלכה: יש נתונים שאנחנו משיגים מדי שנה - - -

עמרם מצנע: לא, את הקשר ביניהם.

<יוסי מלכה: כן, אני פשוט לא הגעתי עם הנתונים, אבל אני יכול לומר שאנחנו מדי שנה מציגים את המוטיבציה לשירות בכלל בבתי הספר שהם מפורסמים גם בתקשורת, וכנגזרת מכך, אנחנו גם מזהים שיש הלימה מלאה בין הרצון לשרת בצה"ל בכלל, לבין השירות הצבאי בפרט.

עמרם מצנע: אבל אני שואל עוד פעם, ולכם אולי יש נתונים, משרד החינוך.

שמעון אוחיון: כשאתה מתנסח כמו חבר כנסת, כל כך זהיר.

עמרם מצנע: תראה, צה"ל זה הכנה לכנסת.

<איתן טימן: אני פשוט מאד אגיד כמה משפטים כמבוא, ואני אצלול לשאלות שאתה שאלת, ויש לנו פה גם ממונה על הנושא הזה במשרד, והיא תיתן קצת מפה ואז זה בדיוק יענה על השאלות שאתה שואל.

<איתן טימן: קודם כל אנחנו צריכים לדעת שבמשרד החינוך יעד שר כבר מספר שנים, זה נכונות לשירות משמעותי והכנה לצה"ל.

<איתן טימן: זה לא היה יעד השר הקודם.

<איתן טימן: בשר הקודם חמש שנים משרד החינוך הגדיר את זה כיעד שר מדיד שאנחנו מחויבים כל חודש במדידה של תוצאות מול שרי החינוך, ולכן גם קל לתת תשובות למה שאתה אומר.

<איתן טימן: הדבר השני שצריך לדעת הוא שמשרד החינוך קבע שירות משמעותי, כששירות משמעותי כולל את הכל.

<איתן טימן: כי צה"ל במקביל גם מנהל מול המשרד את המשבר הטכנולוגי ואת תומכי הלחימה.

<איתן טימן: כלומר, אנחנו גם צריכים לדעת שאנחנו בראייה שלנו, השירות המשמעותי של כל אדם זה בסך הצרכים של צה"ל מצד אחד, וביכולות של בני הנוער מצד שני.

<איתן טימן: והשירות הקרבי אצלנו הוא בתעדוף, ואנחנו ניתן דוגמאות איך אנחנו עושים אותו.

<איתן טימן: הדבר השלישי שהשתנה במשרד מאד מאד, זו העובדה שיש שולחן עגול היום בין צה"ל, משרד הביטחון ומשרד החינוך, שמדברים בשפה אחת.

<איתן טימן: תכנית הכנה לצה"ל בישראל היא תכנית שיוצאת ממשרד החינוך, כששלושת הצדדים יושבים, יש תכנית אחת.

<איתן טימן: חוזר מנכ"ל אחד יצא מטעמנו ששלושת הצדדים יושבים בפנים.

<איתן טימן: משרד החינוך, בגלל היותו גם עובד בתהליך חינוכי, מתחיל את זה בכיתה י' ומטה עד י"ב.

<איתן טימן: צה"ל ומשרד הביטחון מעורבים יותר בכיתות י"א-י"ב, איתנו בנושאים האלה.

<איתן טימן: המהפכה השנייה שצריכים להגיד זה השלטון המקומי.

<איתן טימן: אנחנו רואים תופעה מדהימה בהירתמות ראשי ערים, מערכות חינוך, לתוך הנושא הזה של כניסה פנימה, שזה עזר לנו במהפכה שאנחנו יצרנו, זה מרכזי הכנה רשותיים לצה"ל.

<איתן טימן: אבל פה אנחנו רואים את המוטיבציה העצומה של ראשי הרשויות להיכנס.

<איתן טימן: כדי שנלך במשנה קצת יותר סדורה וניתן תשובה, ואמרתי לדורית, הכנו גם את כל הנתונים.

עמרם מצנע: לגבי ראשי רשויות, זה מאחר שהתחלתם לשקלל את זה, אז זה מדיד.

<איתן טימן: נכון מאד.

<איתן טימן: אבל אנחנו רואים את זה באמת ברמה מאד חיובית.

<איתן טימן: המשרד הבין היום שהוא לא יכול לשחק לבד, הוא חייב את השלטון המקומי.

<איתן טימן: לכן גם מרכז השלטון המקומי באמירה איתנו, ועדת החינוך שלו וועדת הנוער שלו נכנסו פנימה ורואים בזה כיעד חשוב, גם בראייה שלהם.

<איתן טימן: ולכן גם הם שותפים איתנו עד תום, סביב הנושאים האלה.

<איתן טימן: אז דורית, שהיא אצלנו ממונה כמסר של היעד, תביא את הדברים.

<דורית בר חי: אני רק אוסיף שיש לנו היום כ-60 מרכזי הכנה רשותיים.

<דורית בר חי: הפרישה היא ארצית – מצפון עד דרום – כולל מרכז, שאלת על רשויות חזקות, אני יכולה לומר שאתמול נפתח בגדול מרכז הכנה רשותי בפתח תקווה, שזוכה כבר כמה שנים טובות לעשייה משמעותית, ואתמול הוא קיבל גם מבנה וכו'.

<דורית בר חי: אני יכולה להגיד גם על רעננה, כפר סבא - - -

עמרם מצנע: מרכז הכנה רשותי?

עמרם מצנע: אני לא מכיר את זה.

עמרם מצנע: תני לנו איזה שניים-שלושה משפטים על זה.

<דורית בר חי: מרכז הכנה לשירות משמעותי ברשות, כך אנחנו קראנו לזה.

<דורית בר חי: הרעיון הוא שבכל רשות ימונה אדם שיוביל את התכלול בראייה הרשותית, של כל בני הנוער בשולחן עגול, ולתת מענה בראייה כוללת, בוקר ואחר צהריים.

<דורית בר חי: ניתוח של בתי ספר, ניתוח נתונים וניתן לתת מענה לצרכים של היישוב.

<דורית בר חי: אם יש שם אוכלוסיות ייחודיות, כמו יוצאי אתיופיה, שזה על השולחן שלנו כבר כמה וכמה פעמים.

<דורית בר חי: באותם יישובים - יוצאי אתיופיה יושבים בשולחן הזה ונותנים את המענים הייחודיים להם, בנושא הכנה לצה"ל.

<דורית בר חי: צה"ל שותף עם מיט"ב.

<דורית בר חי: יש לנו שם ניידת של מיט"ב שמגיעה עם הנתונים, עושים פילוח של נתונים של הרשות.

<דורית בר חי: זה הרבה יותר מושכל.

<דורית בר חי: זה לא משהו שהוא לכולם הכל, לא כולם רצים על הג'בלאות, אבל נותנים מענה אפילו ברמה פרטנית למי שזקוק.

<דורית בר חי: זה ברמה אחת.

<איתן טימן: אולי ניתן עוד דוגמא.

<איתן טימן: שהיה לנו סיפור עם הבנות הדתיות, באו מועצת חמ"ד וגם ליפשיץ ואמרו תראו, דרך מרכז הכנה רשותי לצה"ל, אין לנו שום בעיה.

<איתן טימן: לנו יש בעיה יותר בתוך המוסדות, על אף שיש שם מהפכה, יושבת פה גם אחראית חמ"ד מדורי, והיא גדולה.

<איתן טימן: אבל אנחנו דרך מרכזי הכנה רשותיים לצה"ל, נתנו גם זירה לבנות לקבל מענה מושכל עם המערכת הדתית.

<דורית בר חי: זה יושב בתוך המרכזים.

<איתן טימן: זה גם לא מוסיף עלויות, כי אנחנו למעשה - - -

עמרם מצנע: השאלה שלי היא האם יש הלימה בין רשות ו/או בית ספר שלא עושים פעילות ואפילו מתנגדים לפעילות, לגבי המוטיבציה לשירות באותו מקום.

<דורית בר חי: חד משמעית.

<דורית בר חי: יש הלימה מלאה בין רשות או בית ספר שהנושא של הכנה לשירות משמעותי יושב על השולחן, לבין בתי ספר שאומרים: לא בבית ספרנו.

<דורית בר חי: ואני יכולה לומר שזה נקודתי הלו בבית ספרנו.

<דורית בר חי: אותם בתי ספר שלא קיבלו את מחנכים-מפקדים דרך ערך המיזם שהיה, הם ממש ספורים.

<דורית בר חי: הביקוש היה עצום, אנחנו לא יכולנו לתת מענה מבחינת היקף הפעילות שלנו, לכל בתי הספר שרצו את הפעילות.

<דורית בר חי: זאת אומרת זה היה הפוך, היה יותר ביקוש מהיצע.

<דורית בר חי: בית הספר האחד או השניים שלא רצו, עשו את הרעש הגדול.

<דורית בר חי: בתי הספר קיבלו בדלת פתוחה ורחבה את המפקדים.

עמרם מצנע: ובבתי הספר המסוימים האלה, השניים האלה, יש - - -

<דורית בר חי: הם יושבים בתל אביב.

אלעזר שטרן: שניהם בתל אביב?

אלעזר שטרן: רק בתל אביב?

<דורית בר חי: כן.

עמרם מצנע: מה מצב הגיוס בבתי הספר האלה?

<דורית בר חי: בהתאם.

עמרם מצנע: כן, ירידה?

<דורית בר חי: יוסי, אני טועה בעניין הזה?

<דורית בר חי: אני מתגייסים, אני חושבת, יש גיוס, אבל לא לקרבי.

<יוסי מלכה: לשירות כן.

<יוסי מלכה: אבל נשאלת השאלה האם לשירות משמעותי, גם פה אפשר לפתוח את זה לדיון, האם הבחור הולך למערכים טכנולוגיים במערכי חיל המודיעין, במערכים כאלה שזה חשוב בפני עצמו, לבין הבחור שהולך להיות לוחם בגולני, אז אנחנו מזהים שהאוכלוסייה הזאת הולכת למערכים שהם עתירי טכנולוגיה, אבל היקף המתגייסים הוא יחסית נמוך.

עמרם מצנע: כן, אוקיי.

אלעזר שטרן: סליחה, אם דובר על זה שזה יעד שר החינוך ויש שולחן ונמדד, מה קורה לבית ספר שלא עומד ביעד?

<דורית בר חי: אני יכולה להגיד, אני חושבת לעצמי אך לומר את זה.

אלעזר שטרן: אתם רוצים הפסקה?

אלעזר שטרן: זו נראית לי שאלה פשוטה.

<דורית בר חי: השאלה מאד פשוטה.

<דורית בר חי: אנחנו מתגמלים את מי שכן, אנחנו לא מענישים את מי שלא.

אלעזר שטרן: זהו, מתגמלים במה?

<דורית בר חי: יש מה שנקרא תגמול דיפרנציאלי.

<דורית בר חי: בבתי הספר ורשויות, בתי ספר שחוללו שינוי בגיוס, קיבלו תגמול, כמו שינוי בהישגים במתמטיקה או באנגלית.

<יהודית גידלי: במה זה מתבטא?

עמרם מצנע: בכסף.

<דורית בר חי: בגמול כספי.

שמעון אוחיון: דרך אגב, אני אוהב את המושג הזה – מתגמלים ולא מענישים.

שמעון אוחיון: זה מצוין.

שמעון אוחיון: חבל שזה לא היה עובד בכל המגזרים.

<איתן טימן: נכון, אתה צודק.

עמרם מצנע: לא, לא, צריך לפעמים גם להעניש.

עמרם מצנע: אבל אני רוצה רגע להבין, יש היום נוסחא של הערכה של בתי ספר, שבתוכה נמצא גם הגיוס.

עמרם מצנע: לזה את מתכוונת?

<דורית בר חי: נכון מאד.

עמרם מצנע: זה לא שהגיוס כשלעצמו מתוגמל.

<איתן טימן: נכון, נכון, נכון.

עמרם מצנע: אוקיי, אז זה בתוך מכלול שלם.

<איתן טימן: אגב, זה פוגע בבית ספר.

<איתן טימן: בית ספר כזה לא יכול להיות מצטיין.

<איתן טימן: כלומר, בגלל שזה בשקלול, הוא נופל בכל דבר.

<איתן טימן: כלומר, הוא לוקח על עצמו, הוא מיתר את עצמו מרוב הדברים שבית ספר רגיל יכול לעשות.

<איתן טימן: המחיר הוא כבד.

<איתן טימן: כלומר, לא נותנים לא אכיפה ברמה אולי האישית, אבל בית הספר - - -

עמרם מצנע: כן, בבקשה.

עמרם מצנע: תציגי את עצמך.

<שושי שפיגל: שמי שושי שפיגל, מפקחת ארצית בחמ"ד ומינהל החינוך הדתי ומנהל חברה ונוער.

<שושי שפיגל: חשוב לציין בכלל בכל התהליך של הנושא של הכנה לצה"ל, בעצם אנחנו מדברים על משולש שקושר אותנו לנושא של ידע, ערך והכנה רגשית, וציר הידע הוא ציר בעצם מאד מאד משמעותי, שיש את כל השותפים שדורית, איתן והצבא אמרו.

<שושי שפיגל: הנושא של ציר הידע הוא ציר מאד מאד חשוב במהלך הזה, שבו כל מחנך כיתה וכל רכז שכבה וכל עובד נוער, צריך להכיר ולדעת את הנתונים הספציפיים, ולאור זה בונים את תכנית העבודה בנושא של הכנה לשירות משמעותי.

<שושי שפיגל: זאת אומרת אנחנו לא רק מקבלים את הנתונים, אלא לאורם אנחנו בעצם בונים את תכנית העבודה.

<שושי שפיגל: יש בתי ספר שנקראים 'בתי ספר במיקוד', בתי הספר במיקוד האלה ידועים לנו, ולהם נבנית, במערך מוביל מאד מאד משמעותי במחוזות שלנו, בונים את התכנית הבית ספרית.

עמרם מצנע: כשאת אומרת בתי ספר במיקוד, את מתכוונת לבתי ספר מוחלשים?

<שושי שפיגל: בתי ספר שתלכיד הנתונים שלהם מדבר על בעיות במושג שנקרא הכנה לשירות משמעותי.

<שושי שפיגל: בעיות שונות, גם בנושא של קצונה, ואני מתארת לעצמי שהצבא יידע להסביר את זה טוב ממני.

שמעון אוחיון: ומאיפה נובעות הבעיות הללו?

שמעון אוחיון: זאת אומרת זה רק עניין שמגיע מהאוכלוסייה עצמה, או ממה?

שמעון אוחיון: או ניהול מסוים, או כיוון, או הכוונה מסוימת?

שמעון אוחיון: האם רק האוכלוסייה, מבנה האוכלוסייה קובע כאן, או אולי גם מדיניות של בית הספר?

<שושי שפיגל: אני חושבת שכל מרכיב המוטיבציה הוא מרכיב שגם להורים יש תפקיד מאד מרכזי, גם לסביבה שבה גדל הילד, גם לתנועת הנוער שבה הוא גדל.

<שושי שפיגל: זאת אומרת יש מספר גורמים שמשפיעים על עיצוב דמות הבוגר שלנו.

<שושי שפיגל: התהליך לא נעשה רק בבית הספר, הוא נעשה גם בסביבה ובשכונה ועל הברזלים שבשכונה, ועל קבוצת השווים שמשפיעה.

<שושי שפיגל: יש מכלול של דברים שמשפיעים.

<שושי שפיגל: אני רוצה לומר שחשוב בדיון הזה, ואני רוצה להתייחס למה שחבר הכנסת שטרן ציין, שכל הנושא הזה בעצם עובד על הציר של מעורבות חברתית והתנדבות, שייכות וזהו.

<שושי שפיגל: וזה ציר שאנחנו כל הזמן צריכים לעבוד על החיזוק שלו, וזה בעיני הדבר המרכזי שאנחנו צריכים לכוון אליו.

<שושי שפיגל: כי נכון, בסופו של דבר כמובן הוא מקבל את הצו הראשון וכו', שנושא ידע הוא חשוב.

<שושי שפיגל: אבל כל ההכנה הזאת, לאורך כל שלבי ההתפתחות של הילד במערכת החינוך, זה הדגש המרכזי יותר שאנחנו צריכים כל הזמן לעבוד עליו ולחזק אותו ולהעמיק בו, ותוך כדי כך, בסופו של דבר התוצר יהיה בעצם אותה דמות בוגר שמתגייסת וכן מתעדפת שירות קרבי משמעותי.

<שושי שפיגל: כן, גם לפעמים על חשבון זה שנכון שיש לו את ה-700 בפסיכומטרי, אבל הוא כן יעשה את התעדוף הגבוה ללכת לשירות קרבי, כי זה באתוס החינוכי שהוא גדל עליו.

<שושי שפיגל: יש פה מרכיב מאד מאד חשוב שלכולנו יש משימה מרכזית בו, מנהלי בתי הספר, כל שנה, יש כנס רמטכ"ל, דורית אחראית עליו.

<שושי שפיגל: הם נחשפים, הם לומדים.

<שושי שפיגל: יש חוליה מאד מרכזית של עבודה מול מנהלי בתי ספר.

<שושי שפיגל: אנחנו בחינוך הממלכתי דתי עשינו כנס מנהלים לפני שבועיים בנושא הזה.

<שושי שפיגל: בחינוך הממלכתי כל שנה יש כנס מאד מאד גדול שמשלב את כולם.

<שושי שפיגל: זאת אומרת גם העבודה מול מנהל בית הספר, מול ראש רשות שמקיים שולחן עבודה רשותי, שקוראים לו – הנוער בוחר דרך.

<שושי שפיגל: ., שבו מדי שנה אנשי מינהל חברה ונוער מגיעים לרשות המקומית, פורשים ביחד עם הכוח המשלב את נתוני ההכנה לצה"ל של אותה רשות מקומית.

<שושי שפיגל: ראש רשות היום, אני הסתובבתי ברשויות לא מזמן, וראשי רשויות מציינים על השלטים איפה הם במוטיבציה לצה"ל.

<שושי שפיגל: זאת אומרת יש מודעות מאד מאד גבוהה שבעקבות התהליך הזה של השולחן העגול, שאנחנו מחוללים ברשויות, פלוס הרבה ארגונים.

עמרם מצנע: כן, רק שצריך להסביר למה אם יש כזו פעילות ענפה, מה קרה לתוצאות.

<איתן טימן: אז אני אגיד, יש נתון אחד שאם הוא ישתנה, זה יכול לעזור ואני רוצה להעלות אותו, וזה נושא שבוע הגדנ"ע.

<איתן טימן: מתברר לנו בעובדה, ששבוע הגדנ"ע הוא קטליזאטור טוב להעלאת המוטיבציה.

<איתן טימן: הצורך בישראל הוא 70,000, מבחינת בתי הספר.

<איתן טימן: 70,000 במחזור יכולנו להוציא.

עמרם מצנע: 70,000 בשנה.

<איתן טימן: בשנה.

<איתן טימן: היום היכולת של צה"ל לקלוט היא כ-30,000.

<איתן טימן: כלומר פחות מ-1 ל-2 אנחנו מצליחים להוציא.

<איתן טימן: ואז אנחנו נמצאים במצב שבנקודה שהיא לחלוטין על דעת כל הצדדים, אחת החשובות ביותר בסינדרום, במיוחד כשהיא באה בהצטלבות קבלת ההחלטות, אנחנו לא נותנים מענה לבקשות המנהלים, בגלל אי יכולת לתת.

<איתן טימן: רק עכשיו אנחנו במאבק למנוע סגירת בסיס נוסף בחצרים, שגם אותו רוצים לסגור.

<איתן טימן: כלומר, יש פה גם מסר כפול.

<איתן טימן: כלומר, אם רוצים – משרד החינוך יכול להוציא את כולם, ובנושאים האלה צריכים לתת ולהכריז על שבוע הגדנ"ע, כי זה דבר שחובה להוציא אותם.

<איתן טימן: כל מי שרוצה ייצא.

עמרם מצנע: אתה יודע להביע את עמדת צה"ל בעניין?

<יוסי מלכה: אני פחות יודע להביע, אבל אני יודע להגיד שאכן מסגרות נסגרו משיקולים שהם שיקולי תקציב, אבל לא בלי- - -

<יהודית גידלי: כמה כסף זה?

עמרם מצנע: זה כסף.

שמעון אוחיון: לא, אבל יש לכם נתונים?

שמעון אוחיון: באמת מישהו בדק את מידת ההשפעה, מה היא השונות שם בין אלה שהלכו לגדנ"ע ואלה שלא?

<איתן טימן: כן.

<איתן טימן: גם משרד הביטחון וגם אנחנו - - -

שמעון אוחיון: אז תגידו לנו מה הנתונים פחות או יותר, אם אפשר.

<דורית בר חי: אין לי את הנתונים המדויקים של זה.

<דורית בר חי: אני יכולה להגיד שנערך כל הזמן סקר שביעות רצון לגבי שבוע הגדנ"ע, ואנחנו יודעים ששבוע הגדנ"ע הוא אחד המופעים המשפיעים ביותר על בני הנוער, בתהליך המיון והשיבוץ.

<דורית בר חי: שבוע הגדנ"ע נערך בכיתה י"א, שם הם מתחילים את התהליך, צו ראשון והמיונים, ימי סיירות וכו', ובנקודת הזמן הזאת אנחנו יכולים להשפיע עליהם בצורה הטוב ביותר, לאן הם ילכו.

<איתן טימן: שבוע ימים במרוכז.

<דורית בר חי: בשבוע המרוכז הזה, שהם מתחיילים, שעוברים תהליך של חוויה בבסיס גדנ"ע, הוא גורם מאד משמעותי בהחלטות של הנער לגבי המשך דרכו.

עמרם מצנע: שאלה נוספת, אתם הצבא מאפשרים דחיית שירות של סביב ה-5,000 בשנה, לפי הנתונים שלי, שזה ש"ש, וזה מכינות קדם צבאיות בעיקר.

עמרם מצנע: מה אתם יודעים לומר על התרומה והערך של אותם ש"ש ומכינות קדם צבאיות, לאחר מכן לאיכות השירות.

<יוסי מלכה: טוב, בזה אני בקיא אז אני יכול לתת תשובה.

<יוסי מלכה: בוגרי שנת שירות בהגדרה, נתחיל כך ברמה הפרקטית, מקבלים תעדוף בשיבוץ, לצד זה שאני יכול לומר נתון מובהק של 91% מקרב בני הנוער שנמצאים בשנת שירות וכשירי לחימה, משרתים כלוחמים.

<יוסי מלכה: בבוגרי המכינה, הדתיים והחילוניים, להפריד את אוכלוסיית ההסדר שאינם קשורים לעניין הזה, הדורש שם מובהקות שלמעלה מ-95% הולכים לשירות משמעותי.

<יוסי מלכה: בעולם הנשים, ששם אנחנו מדברים על בנות שיותר הולכות לשנת שירות ופחות למכינות, אם כי בשנים האחרונות קצת השתפרנו, הן הולכות לשירות מאד משמעותי – או לוחמות או למערכים שהם מערכי הדרכה.

עמרם מצנע: אז אם ככה, מגיעה השאלה הבאה: למה אתם לא מגדילים את המכסות?

אלעזר שטרן: אני יכול לענות במקומו?

שמעון אוחיון: זה באמת השאלה שלך.

אלעזר שטרן: אלף אני אגיד ככה - - -

עמרם מצנע: בוא תן לו לענות ואחר כך אתה תענה?

אלעזר שטרן: אין לי שום בעיה.

אלעזר שטרן: לא, כאילו הוא עשה ככה.

אלעזר שטרן: תיכף אני אגיד לך, אבל בבקשה.

אלעזר שטרן: צודק, יוסי.

<יוסי מלכה: אני ...

<יוסי מלכה: שחבר הכנסת יתייחס לביטול בעניין.

עמרם מצנע: ראש אכ"א, בבקשה.

אלעזר שטרן: לא, צריך לזכור.

אלעזר שטרן: לא שהייתי מתנגד לחזור לשם, אבל אם כבר היו נותנים לי לחזור, הייתי חוזר עד בה"ד 1.

אלעזר שטרן: אני אגיד ככה, בשביל לענות רק על השאלה הזאת ולא לקחת את הכל, אז התשובה הרגילה היא תכנונית.

אלעזר שטרן: זאת אומרת הצבא יודע לתכנן וכל שנה הוא הגדיל את המספרים האלה.

עמרם מצנע: יש היום סיכום על 5% הגדלה בשנה.

אלעזר שטרן: אוקיי, אבל זה בגלל שכשהם יוצאים, כמה נכנסים.

אלעזר שטרן: ואם הוא מגדיל, נוצר לו פער.

עמרם מצנע: לא, אבל הלו אם האחוז הוא כל כך גבוה של איכות השירות, אז סך הכל זה דחייה בשנה, אבל זה לא הורדה במצבה הלאומית.

אלעזר שטרן: אלף זה נכון.

אלעזר שטרן: עכשיו, זה קצת אנחנו בכנסת חכמים על חלשים.

עמרם מצנע: אני לא הייתי ראש אכ"א, אבל ראש אג"ת.

אלעזר שטרן: כן, נכון, אני יודע.

אלעזר שטרן: אבל עכשיו אני אגיד לך למה אנחנו חכמים על חלשים.

אלעזר שטרן: בגלל שמה שנלחש פה, כאילו בהסדר.

אלעזר שטרן: בהסדר אין מכסות.

עמרם מצנע: נכון.

עמרם מצנע: לא בהסדר ולא בנח"ל.

אלעזר שטרן: יכולים ללכת כמה שרוצים, כאילו, בהקשר הזה.

אלעזר שטרן: ואז אתה אומר - - -

עמרם מצנע: עזוב את ההסדר רגע.

אלעזר שטרן: שנייה, תיכף אני אגיד לך.

אלעזר שטרן: נתנו לצבא אפשרות לקבוע את המכסות.

אלעזר שטרן: במקומות אחרים אמרנו לצבא – אתם לא קובעים.

אלעזר שטרן: לכן שם הצבא קובע ושם הוא לא קובע, כאיל ובהקשר הזה.

אלעזר שטרן: אם היית שואל את הצבא האם היית מגביל מכסות במקומות אחרים, האם היית יכול להגדיל את ה - - -

עמרם מצנע: אבל לא הגבילו את המכסות בהסדר בעיקר בגלל סיבה פוליטית, לא בגלל - - -

אלעזר שטרן: ברור, הכל פוליטי.

אלעזר שטרן: לצבא יש, נגיד עכשיו סיימנו שנת שירות 5,000.

אלעזר שטרן: אם אתה אומר לו עכשיו – תגיע ל-6,000, נוצר לו עכשיו פער של 1,000.

עמרם מצנע: בשנה נתונה.

אלעזר שטרן: בשנה נתונה.

אלעזר שטרן: אחרי זה הוא יקבל אותם.

אלעזר שטרן: לכן הגידול היה תמיד - - -

עמרם מצנע: זה לאורך זמן.

עמרם מצנע: אם הנתונים של איכות השירות, איכות השירות זה כל המרכיבים, אז הם כל כך גבוהים, זאת אומרת מ-70 ל-90 פלוס, אז זה דבר שהוא זועק לשמיים.

<יוסי מלכה: צריך להגיד בהגינות שלאורך השנים אנחנו כן גדלנו.

עמרם מצנע: יש סיכום על 5% בשנה, שזה לא רע, אבל - - -

<יוסי מלכה: אנחנו גדלים.

שמעון אוחיון: אז תמשיכו לגדול.

אלעזר שטרן: אבל זה הגידול שהוא יכול לאפשר לעצמו.

<יוסי מלכה: המשמעות היא היום, כשאתה מסתכל, וחבר הכנסת שטרן דיבר על האלמנט התכנוני.

<יוסי מלכה: בנקודת הזמן הזו, אם נקבל החלטה מהשרוול שנבוא ונגיד אנחנו מגדילים בעוד 500, המשמעות היא שאנחנו נמצאים - - -

עמרם מצנע: שהם חסרים.

<יוסי מלכה: ואתה מכיר את זה מצוין.

עמרם מצנע: אבל עוד פעם, בתכנון נכון זה דבר נקודתי.

<יוסי מלכה: נכון, ולכן - - -

עמרם מצנע: אם אתה מקבל אחר כך גם מוטיבציה, הרי אתה יודע כמוני שחייל שמתגייס לקרבי עם הרבה מוטיבציה, יש נשירה גדולה מאד.

עמרם מצנע: כי כדי להיות לוחם, לעבור את המסלול ולהישאר לוחם עד סוף השירות, זו שחיקה עצומה.

עמרם מצנע: אם אתה מגדיל או מקטין את הנשירה לאורך השלוש שנים על ידי כך שנתת לו ללכת לשנת - אני קורא לזה שנת היכרות עם המדינה – זה לב העניין, אז אתה אולי, עוד פעם, לאורך זמן אתה פשוט מפצה.

עמרם מצנע: אוקיי, בסדר.

<יוסי מלכה: יש כאן תהליך.

<יוסי מלכה: למשל במערך חיל..., דוגמא מצוינת, זה מזה שנתיים שאני משבץ שם סדר גודל של כמעט 25% בוגרי מכינה ושנת שירות, לצד מה שהיה לפני שלוש וארבע שנים שם מול 5 עד 7%.

<יוסי מלכה: זאת אומרת יש כאן איזה שהוא תהליך, שגם הם מבינים את העניין.

אלעזר שטרן: גם הם מבינים.

אלעזר שטרן: מה שאמרתי בתחילת הדיון על השריון.

<אסף וייס: שמי אסף וייס מארגון מעגלים, שעובד בתחום הזה של הכנה לשירות והעצמה לפני גיוס.

<אסף וייס: אני רוצה לחזק את הדברים.

<אסף וייס: בשנה האחרונה, מנתונים של 75 בני נוער שרצו להיכנס למכינות קדם צבאיות ולא התאפשר להם מחוסר תקנים.

<אסף וייס: וודאי וודאי כשאנחנו מדברים על נוער שמגיע - - -

שמעון אוחיון: סליחה, מי אתה?

<אסף וייס: מארגון שנקרא מעגלים שעובד בפרישה ארצית בתחום הזה, בתוך תכנית של מעורבות בבתי הספר.

עמרם מצנע: בחינוך הממלכתי דתי או בכלל?

<אסף וייס: בעיקר בחינוך הממלכתי דתי, אבל לאחרונה גם בנגיעה קלה גם בחינוך הממלכתי ובפריפריה, כשאנחנו נוגעים בעיקר בפריפריה החברתית.

<אסף וייס: ראינו בני נוער פשוט עם הלבן שבעיניים, רוצים ללכת למכינות קדם צבאיות ולא התאפשר להם בגלל - - -

עמרם מצנע: כי בחברה הציונית דתית, סך הכל אני הבנתי מכמה דיונים שהיו פה, שיש מיצוי של הפוטנציאל.

עמרם מצנע: ולכן, אין יותר, לא גדלות המכינות הקדם צבאיות הדתיות, אלא גדלות יותר החילוניות או המעורבות.

אלעזר שטרן: לא, אבל הוא אומר לך גם ככה, יש להם מכסות.

<דורית בר חי: בסך הכל במכינות מתוך כלל האוכלוסייה, יש 40% מהחמ"ד שהולכים למכינות, 60% מתגייסים ישר.

עמרם מצנע: כן, אוקיי, חוץ מישיבות ה הסדר.

<דורית בר חי: מכינות וישיבות.

עמרם מצנע: מכינות וישיבות הסדר.

עמרם מצנע: שאלה נוספת - - -

<דורית בר חי: וגם הבקשה היא לא מאד גדולה.

עמרם מצנע: יש בשנים האחרונות הרחבה מסוימת של המכינות של הנוער המוחלש, כמו מה שעושים היום בסוכנות, של המכינות החצי שנתיות.

<דורית בר חי: תכנית אופק.

עמרם מצנע: אופק, אוקיי, נכון.

עמרם מצנע: עכשיו, מה אתה יכול להגיד לנו על התוצאה.

עמרם מצנע: זאת אומרת, עד כמה נוער שלא היה מתגייס בכלל, או היה מתגייס בנתונים נמוכים מאד, באמת יש שינוי באותה קבוצה שעוברת את המכינה הזאת.

<יוסי מלכה: שאלה מצוינת.

שמעון אוחיון: אפשר לשאול אותך עוד שאלה בהקשר הזה?

שמעון אוחיון: זאת אומרת, תסלח לי שאני מחזיר אותך אחורה, אולי יש לך נתונים, כי זה מאד מעניין אותי בנקודה הזאת.

שמעון אוחיון: לפני נגיד 10-15 שנים, הסיפור של המכינות הקדם צבאיות לא היה קיים, או ההתפתחות של התכניות האלה, של ש"ש – שנת שירות, גם לא היה בפריחה כזאת כמו שיש היום.

שמעון אוחיון: אם יש לנו נתונים – מה הייתה מידת המוטיבציה לשרת לפני 15 שנה בצה"ל ביחידות לוחמות, אם יש דבר כזה, כדי להבין, אולי הסיפור מתחיל-.

שמעון אוחיון: כי אני מבין שאנחנו עכשיו רוצים לתפוס את השור בקרניו בנקודה מסוימת, בנקודה של כיתות י"א-י"ב או בגדנ"ע ולהגיד או, תפסנו פה משהו, בואו נתלבש עליו ונחזק אותו.

שמעון אוחיון: השאלה שלי כרגע, האם אין משהו עוד בתשתית שלנו, ברמת החינוך שלנו בעניין הזה, בנקודה הזאת שמאלץ אותי בסופו של דבר להתלבש ולתת איזה שהוא תגבור.

שמעון אוחיון: אולי בעבר זה היה דבר טבעי וכרגע זה לא כל כך טבעי.

שמעון אוחיון: אני צריך להתערב, אני צריך לעשות משהו.

שמעון אוחיון: יכול להיות שאני גם צריך לעשות התערבות קצת יותר למטה, במערכת החינוך, לדבר.

שמעון אוחיון: הרי צה"ל תמיד נחשב, אני מאמין שגם עד היום, נחשב לגורם המאחד שתורם הכי הרבה לרמת הלכידות של העם הזה, בעניין הזה, ובוודאי הרצון לשרת וכל מה שקשור בזה.

שמעון אוחיון: דרך אגב, לא אמרתם כלום על מקומן של תנועות הנוער.

<דורית בר חי: אמרתי.

<דורית בר חי: ציינתי את זה.

שמעון אוחיון: כמעט ולא.

<יוסי מלכה: טוב, ראשית אני אתייחס לשאלתך, ברשותך.

<יוסי מלכה: יש לי פרספקטיבה, אני יכול לומר סדר גודל של כמעט 10 שנים.

<יוסי מלכה: אני אתן לך דוגמא בשביל להבין.

<יוסי מלכה: אני לפני מספר חודשים נסעתי להרצות באחת מבתי הספר, אחת למספר שבועות אני הולך להרצות, ואני מסתכל על האתגר שהמורים מתמודדים עם בני הנוער היום, בחוצפה ובחוסר הכבוד, לצד מה שהיה לפני עשור, אני חושב שמפה בעצם מתחיל התהליך, ואותי זה מטריד באופן אישי.

<יוסי מלכה: היום בני הנוער מגיעים לשירות עם רצון של ודאות עכשיו, כעת.

<יוסי מלכה: אין להם דחיית סיפוקים, בשונה ממה שאנחנו זוכרים בעבר, כולנו.

<יוסי מלכה: המדיה.

<יוסי מלכה: הקדמה הובילה את בני הנוער לשינוי דפוס.

<יוסי מלכה: אני לא חושב שבני הנוער שלנו פחות טובים מבעבר, אבל דפוס ההתנהגות שלהם הוא שונה, הוא בהתאמה למה שקורה בחברה.

<יוסי מלכה: בני הנוער בעבר שאלו את עצמם מה הם יכולים לתרום לעצמם ולחברה.

<יוסי מלכה: היום אני יכול לומר לך, מרבית בני הנוער שואלים מה זה ייתן להם.

<יוסי מלכה: כך אנחנו גם מגדלים אותם, כך אנחנו מחנכים אותם, לניהול משא ומתן אני קורא לזה, למול המורה, לאיזה בגרות אני ניגש או דברים נוספים.

עמרם מצנע: אני לא יודע אם היה אי פעם, לאורך נגיד עשרות שנים, מוטיבציה של יותר מ-70%.

אלעזר שטרן: הוא נתן לך את הנתונים.

<יוסי מלכה: היינו במוטיבציה יותר - - -

עמרם מצנע: היה 79%, בסדר.

שמעון אוחיון: אבל זה היה טבעי, בלי התערבות.

עמרם מצנע: יכול להיות.

<יוסי מלכה: ההבדל המהותי היה שלפני עשור היקף המתגייסים היה קצת יותר גבוה, כי אני מזכיר לכולם, הייתה לנו עלייה, היקף היילודה היה שונה ממה שקורה היום.

<יוסי מלכה: היקף הבנים היחידים שאני מגייס במחזור גיוס, גדל ב-30%.

<יוסי מלכה: היום משפחות חד-הוריות גדולות יותר ממה שהיה בעבר וזה משפיע.

<יוסי מלכה: זו הסתכלות חברתית.

<יוסי מלכה: הצבא הוא תוצר של כל התהליך שאנחנו מדברים כאן.

<יוסי מלכה: ולשאלתך, חבר הכנסת, אני אומר משהו בהקשר הזה.

<יוסי מלכה: אני באופן אישי לקחתי שתי מכינות שהן הבייבי שלי בהקשר הזה, אחת מהן מכינת 'אחד משלנו', זה בני נוער שמגיעים מהשוליים עם נתוני איכות מאד נמוכים, עם ר"פ – רישום פלילי – מאד גבוה.

<יוסי מלכה: אני גאה לומר לך שבכל מחזור אנחנו מצרפים מהאוכלוסייה הזאת ליחידות המיוחדות.

<יוסי מלכה: צירפתי אחד למטכ"ל, לשלדג, 669 וכולם לוחמים.

<יוסי מלכה: לא רק זה, גם חלקם כבר - - -

שמעון אוחיון: בלי הכנה במכינות?

<יוסי מלכה: עם הכנה של מכינה.

עמרם מצנע: אנחנו מדברים על מכינות אופק.

שמעון אוחיון: לא, לא, סליחה.

<יוסי מלכה: אני אומר לך, אני גאה לראות את הדבר הזה.

עמרם מצנע: אני הערכתי שזו תהיה תשובתך.

עמרם מצנע: אני מעורב במכינות בניצנה ובירוחם ועם הסוכנות, ואם ככה, למה אתם לא משקיעים בזה יותר משאבים?

<יוסי מלכה: אז אנחנו משקיעים.

עמרם מצנע: לא, לא.

עמרם מצנע: לא מספיק.

אלעזר שטרן: אבל למה השאלה היא לצבא?

עמרם מצנע: אני אגיד לך למה השאלה היא לצבא.

עמרם מצנע: כי הצבא לא רק מקבל את הילד בן 18, הוא מקדיש מאמצים, אמצעים וכוח אדם להביא את בני ה-18 לשירות יותר איכותי, והוא עושה את זה.

אלעזר שטרן: אבל יש לי שאלה, נגיד חסר כסף לצבא, אז מה, אנחנו שולחים את הצבא ללכת לעבוד בשביל שיביא כסף?

עמרם מצנע: קודם כל במידה מסוימת כן, הוא מוכר מחנות, זו עבודה.

אלעזר שטרן: בסדר, אז הוא מוכר וגם הוא לא מקבל.

אלעזר שטרן: אני חושב שחלק מהבעיה פה ואני אומר את זה גם על הסיפור של הגדנ"ע, לצבא יש משאבים מרכזיים - כוח אדם וכסף – כמו לכל-.

אלעזר שטרן: כוח אדם, וכסף שהוא משאב שהמדינה מעמידה להם, בהקשר הזה, משרד האוצר.

אלעזר שטרן: גם כוח אדם זה משאב שהמדינה צריכה להעמיד לצבא.

אלעזר שטרן: עכשיו, במידה מסוימת זה מערכת החינוך שצריכה להעמיד לצבא איכות כוח אדם עם יכולות, עם מה שצריך להיות.

אלעזר שטרן: זה לא עסק של הצבא.

אלעזר שטרן: על פניו, מזל שהם לא מתעסקים בכיתות ט'.

אלעזר שטרן: אוי ואבוי.

אלעזר שטרן: אני אומר את האמת.

אלעזר שטרן: אני יכול להבין מנהל בית ספר שאומר אני לא רוצה את הצבא, תנו לי, אני מכשיר אותם, תסמכו עלי, אני מחנך פה חינוך ערכי שיש בבית הספר.

אלעזר שטרן: כשיבואו לאתגרים של החברה הישראלית, אתם תראו שהם יעמדו בהם גם הצבא.

אלעזר שטרן: אם זה היה ככה, אחלה.

אלעזר שטרן: אבל זה לא ככה בהקשר הזה.

אלעזר שטרן: זאת אומרת עובדה שיש קורלציה מסוימת, כמו שהבנו קודם, בין אי נתינה למפקד להיכנס לבית ספר, לבין המוטיבציה להתגייס, שאין ספק שבנתונים של היום, אינשאללה ישתנו פעם, זה המדד המרכזי לחינוך ערכי.

אלעזר שטרן: עכשיו, השאלה פה היא באמת למשרד החינוך כאן.

אלעזר שטרן: מצוקות יש לכולם.

אלעזר שטרן: אני דרך אגב לא ראיתי ששר החינוך, אני חושב שלא ראיתי, תקנו אותי אם אני טועה, מחליט שהפטנט הזה של הגדנ"ע הוא חשוב כמו שהוא חשוב לבגרות.

אלעזר שטרן: נגיד לאותו סל מדידה, ועכשיו בואו נחליט שגם משרד החינוך משקיע גם.

שמעון אוחיון: כמו במכינות.

שמעון אוחיון: כמו במכינה, זה חצי-חצי.

אלעזר שטרן: או כמו בשבועות הגדנ"ע.

אלעזר שטרן: ולהגיד לכם יותר מזה?

אלעזר שטרן: כמו בישיבות שמשרד החינוך משלם, מה אתם רוצים?

עמרם מצנע: אלעזר, תראה, גם משרד החינוך יכול לומר, יכול לומר – הוא לא אומר את זה – אבל יכול לומר: חברים, אני עוסק בחינוך.

עמרם מצנע: יש תכנית לימודים, אני צריך להביא אותם להישגיות, השירות הצבאי הוא אחד הערכים במדינה, אבל אני לא מחויב להשקיע, או כמו שאומר הצבא, כמו שאתה אומר על הצבא, אני מקבל את הילד בגיל 18, מה שקיבלתי – אני לוקח אותו מכאן והלאה.

עמרם מצנע: עכשיו, המציאות יצרה שיתוף פעולה.

עמרם מצנע: למשל, התקציב שהולך למכינות הקדם צבאיות, הרי יש תקציב, זה מתוקצב, הוא תקנה במשרד החינוך, אבל בהשתתפות משרד הביטחון.

אלעזר שטרן: אותו דבר.

עמרם מצנע: יפה.

עמרם מצנע: עכשיו, אני חוזר חזרה למיקוד שמיקדתי במכינות אופק מה שנקרא, ששם ההישג והתועלת הם מאיזו זווית שאתה לא מסתכל על זה.

עמרם מצנע: קודם כל מבחינת באמת להפוך פוטנציאל לשירות, של באמת נוער מנותק כזה, נוער עם עבר פלילי, נוער שהצבא זה לא בראש מעייניו בכלל.

עמרם מצנע: אז קודם כל זה באמת תוספת החיילים.

עמרם מצנע: הדבר השני זה חברתי, זה נוער שאתה מציל אותו בנקודת המפגש הזה, מלהתדרדר אתה מביא אותו להיות אזרח מועיל לעצמו ולסביבה; ואני יודע שאין מכסות שם.

עמרם מצנע: אין מכסות, אלף כי זה באמת מיצוי פוטנציאל שלא מוצה עד היום, וב', כי זה חצי שנה, אבל.

עמרם מצנע: זה לא חוצה את המחזור.

<יוסי מלכה: חלקם גם שנתיים.

עמרם מצנע: לא, רובם - - -

<יוסי מלכה: מה שאני מלווה בירוחם זה חצי שנתי.

עמרם מצנע: לא, המכינות השנתיות הן בקטגוריה אחרת, וזה נכון שהן היום פונות יותר - כמו המכינה בעכו - לנוער יותר מוחלש.

עמרם מצנע: יש היום גם, הרי לאורך שנים מעיירות הפיתוח לא הלכו למכינות, כמו שלא הלכו לש"ש.

עמרם מצנע: היום בעיירות הפיתוח מבינים שזה מדד לחינוך האיכותי.

עמרם מצנע: ולכן לצד הבגרויות והשירות הצבאי המשמעותי, מאד מעודדים ללכת להיות ש"ש או מכינות קדם צבאיות, ובאמת יש תזוזה בעניין הזה, וזה דבר מאד חיובי.

עמרם מצנע: אבל אני חוזר ואומר, אני חושב, זה לא המקום, אבל הרי משרד החינוך פתח תקנה למכינות החצי-שנתיות.

עמרם מצנע: אני יודע.

עמרם מצנע: אני עוסק בזה די הרבה, כי זה מאד משמעותי.

עמרם מצנע: וכשפתחו את התקנה וזה שי פירון, שבאמת הנושאים האלה מאד חשובים לו.

עמרם מצנע: באחד הדיונים שהיו אצלי אז, משרד החינוך שם על זה כסף.

עמרם מצנע: אני פניתי אז למשרד הביטחון, אנחנו נפנה גם בסיכום הזה פעם נוספת, כדי שהוא יעשה מטצ'ינג לתקנה שפתח משרד החינוך, כדי באמת לאפשר, כי המכינות החצי שנתיות, הן לא נופלות לקטגוריה של התקציב המסורתי שמגיע למכינות.

עמרם מצנע: זה רציתי לומר בעניין הזה.

אלעזר שטרן: יש לכם מדדים על קשר בין הישגי בגרות למוטיבציה לשירות?

אלעזר שטרן: הסתכלתם פעם על זה?

<דורית בר חי: אני לא בדקתי את זה אחד לאחד, אבל אני יכולה לומר שיש - - -

עמרם מצנע: אני מניח שיש קשר.

<דורית בר חי: זה לא מחקרי, זה איכותני.

<דורית בר חי: אני יכולה לומר שבתי הספר - - -

שמעון אוחיון: את מזלזלת במחקר איכותני?

<דורית בר חי: לא, חס וחלילה, אני אומרת שאני לא בדקתי את זה ברמה מחקרית.

שמעון אוחיון: יש אומרים שזה הרבה יותר.

<דורית בר חי: ברמה האיכותנית אני יכולה לומר שבתי הספר החזקים הם גם בתי ספר שמובילים מבחינת גיוס, בנוסף לזה שהם בתי ספר שמקבלים חינוך ערכי מתוגבר.

<דורית בר חי: אני יכולה לומר באופן חד משמעי, אני מקבלת את כל התכניות החינוכיות של הכנה לצה"ל, בתי הספר שמשקיעים בהכנה לצה"ל, הם גם בתי הספר שרואים בהישגים לימודיים חשיבות רבה.

<דורית בר חי: יש גם בעניין הזה קורלציה.

שמעון אוחיון: אני רוצה לומר משהו בקטע הזה.

שמעון אוחיון: תראה, העניין של ההתייחסות פה, לבוא ולהגיד בסדר, אנחנו לא מחויבים, אנחנו לא צריכים להכין את האנשים.

שמעון אוחיון: אני יודע שבסופו של דבר אפשר לבוא בטענות למשרד החינוך – מה קרה לאותו נוער?

שמעון אוחיון: אותו נוער שוליים או אותו נוער סיכון, או תקרא לזה מה שאתה קראת – אתה נכשלת.

שמעון אוחיון: אתה מסתכל על צה"ל כסדנת תיקונים?

שמעון אוחיון: הנה, צה"ל לוקח את החברה האלה ומכין אותם לא רק לעניין הזה של שירות בצה"ל כמו שצריך, אלא מכין אותם לחיים בכלל.

שמעון אוחיון: נותן להם מקום.

שמעון אוחיון: כשאני ראיתי מה שנעשה במסגרת אותה מכינה לגבי יוצאי אתיופיה – כל הכבוד.

שמעון אוחיון: צריך באמת להצדיע לאחד המשברים שאנחנו חווים, וברוך השם נעשית פעולת מניעה.

שמעון אוחיון: אין ספק שמבחינת ההשפעה החינוכית, אותו שבוע בגדנ"ע, או כל פעילות במסגרת צה"ל, היא עולה שבעתיים, עשרת מונים מאשר שיעורים פרונטאליים וכל מיני חומרים וטקסטים וכו'.

שמעון אוחיון: הצד החוויתי, עוד בגיל ההתבגרות, הוא משמעותי ביותר פה, לגבי הגיוס לצה"ל.

שמעון אוחיון: אבל אני חושב שגם משרד החינוך צריך לשנות את התפיסה, והוא צריך גם להכיר טובה לצה"ל: אני נתתי לך בוגרים, שהם לא מוכנים לחיים, ואתה בכל זאת עושה את תפקידך ומכין אותם לחיים, משתלבים במערכת צה"ל.

שמעון אוחיון: איפה כאן מערכת החינוך בנקודה הזאת, שהיא צריכה גם לעשות את שלה ולתת כמה שיותר את חלקה.

שמעון אוחיון: אני לא רואה בעיה מדוע במשרד הביטחון, לא נוכל כאן באמת להיאבק כדי שיקבל את התקציבים שלו בשביל להגדיל גם את הפעילות.

שמעון אוחיון: לא 30,000 בגדנ"ע, אלא כן ה-70,000 יגיעו לגדנ"ע.

שמעון אוחיון: ואם צריכים לפתוח עוד מכינות קדם צבאיות, והציבור הדתי הלאומי הגיע למיצוי וצריכים עוד לאוכלוסיות כלליות אחרות, מדוע לא לעזור לו לגייס את התקציב הזה?

שמעון אוחיון: אבל אני לא רוצה לפטור את מערכת החינוך, שהיא תחכה לפתח לצה"ל, הוא יציל אותי.

<דורית בר חי: העשייה שלנו בתחום הזה היא כל כך גדולה.

<דורית בר חי: אני רוצה ברשותכם לבקש מהגברת ריקי מנדל, שהיא הממונה במחוז ירושלים, להציג מה נעשה היום בהכנה לצה"ל במחוז ירושלים.

<דורית בר חי: זה מודל.

עמרם מצנע: בבקשה.

<ריקי מנדל: אני יכולה להתייחס בכלל אל העיר ירושלים, כי העיר ירושלים מאד מעניינת אותנו.

<ריקי מנדל: התגייסו כל הכוחות של העיר.

<ריקי מנדל: זאת אומרת היום יש שולחן עגול בדרג של מנכ"ל העיר, יוסי הימן, שהוא לקח את כל המשימה הזאת על כתפיו, וכל הגורמים ביחד, כדי לנסות ולראות, לפלח את העיר - - -

שמעון אוחיון: במסגרת מנח"י?

<ריקי מנדל: מנח"י.

<ריקי מנדל: אני מדברת על העיר, זה מנח"י.

<ריקי מנדל: איתן טימין הזכיר כאן את העניין של רשות נרתמת.

<ריקי מנדל: אז הרשות נרתמה עם כל הגורמים, החוץ בית ספריים והבית ספריים, יחד עם כל הגורמים, כל העמותות שיכולות כמובן לסייע כדי לפלח את האוכלוסיות ולקבוע תכנית של סף רף לכל בית ספר.

<ריקי מנדל: מה נדרש במסגרת התכנית החינוכית ערכית, איפה אנחנו משלבים זרועות בכל מה שניתן, בכל סל הפעילויות שמשרד הביטחון נותן, מערך מגן נותן, מיטב נותן.

<ריקי מנדל: איך אנחנו יכולים לתת בעצם לבית הספר תכנית מינימאלית, שהעיר גם תחייב לעשות, לאותם בתי ספר שהם במיקוד, נורמטיביים, ובתי ספר שמצריכים מה שנקרא עין קצת אחרת.

<ריקי מנדל: כמו כן גם התייחסנו לנושא של כוחות סמי-מקצועיים בעיר, שגם את הסוגיה הזאת אני רוצה להעלות.

<ריקי מנדל: גם ש"ש, גם הנושא של חימ"ש, של מורות חילות, שאנחנו גם בעניין הזה היינו מאד מאד שמחים לו היינו מקבלים תגבור, כי אנחנו רואים את העבודה שנעשית, גם של גרעיני הנח"ל וגם של המורות החיילות בעבודה בקהילה, שמחזקת גם בתוך בתי הספר וגם מחוץ לבתי הספר, בתוך המנהליים הקהילתיים, את העבודה שבה הם עושים, בעבודה הפרטנית והקבוצתית, במוטיבציה לשירות משמעותי בצה"ל.

<ריקי מנדל: ואנחנו רואים את הקורלציה בעבודה.

<ריקי מנדל: נגענו גם בנושא של פילוח של אוכלוסיות, אם זה בנוער יוצא אתיופיה, שאנחנו מקיימים כרגע שיח מאד ערני ביצירת מודל משמעותי לגיוס, בעבודה פרטנית וקבוצתית.

<ריקי מנדל: אני רוצה להתייחס לסוגיה שאתה העילית, לעניין של מכינה, כי גם בנושא הזה, בתוך העיר ירושלים מתקיימת מכינה חצי שנתית של אחרי.

<ריקי מנדל: היא מתקיימת יחד עם מרכז ההכנה לצה"ל הרשותי בעיר.

<ריקי מנדל: אני מתייחסת כרגע רק לעיר ירושלים, למרות שבפריפריה, ברשויות השונות במחוז נעשית עבודה עם כל הפרובלמאטיקה של המחוז, שמתוך 22 הרשויות, חלק גדול מהן הן רשויות דתיות שמצריכות שיח אחר, כמו בית"ר עילית, כמו מודיעין עילית, ששם אנחנו נרתמים באופן שונה.

<ריקי מנדל: מכינה כזאת, שראיתי אותה אתמול - - -

עמרם מצנע: בבית"ר עילית יש בכלל גיוס?

<ריקי מנדל: יש גיוס.

<ריקי מנדל: יש גיוס שנעשה, ואני חושבת שאם הייתה יושבת כאן מפקדת לשכת גיוס ירושלים, היא הייתה נותנת גם את הפריזמה של דברים שנעשים מתחת, מה שנקרא – בצורה שקטה – נקרא לזה.

<ריקי מנדל: לא על ידי פרסומים מעל גבי העיתונות, אלא בצורה שקטה.

שמעון אוחיון: את יכולה אולי לתת לנו פילוח של האוכלוסייה בבית"ר עילית, מה זה, תסלחי לי?

<ריקי מנדל: אני מדברת על חרדים, כמובן, אני מדברת על אוכלוסייה חרדית שמתגייסת.

שמעון אוחיון: כן, אבל תעזרי לי גם להבין את העניין הזה בנקודה הזאת, ותסלחי לי על ההבחנה – בין ספרדים לאשכנזים.

<ריקי מנדל: וואו, ממש לא, אין לי נתונים לסוגיה הזאת.

שמעון אוחיון: האם למשל, אני מתאר לעצמי, אני מעריך שהציבור שמזוהה יותר עם ש"ס הוא יהיה פתוח יותר לשירות בצה"ל, מאשר הציבור שמזוהה - - -

<ריקי מנדל: אני יכולה להגיד לך ש - - -

שמעון אוחיון: לא, לא, בסדר, אני רציתי נתונים.

<איתן טימן: אין לנו נתונים.

אלעזר שטרן: אבל היא לא תגיד לך.

אלעזר שטרן: ברוך השם שהיא לא תגיד לך.

<ריקי מנדל: אני יכולה לומר לך שהבחנה כזאת בוודאי, אני גם קיוויתי שבגילי המפולג אני גם לא אשמע כאלה הבחנות, אבל הן קיימות כנראה.

<ריקי מנדל: אבל מי שמגיע, ואני מגיעה הרבה - - -

שמעון אוחיון: אבל ככה נוכל ונדע להתמקד, אולי לנסות להתלבש.

שמעון אוחיון: לא שאני אופטימי בהצלחה בקטע הזה, אבל לפחות שנדע איפה להשקיע כוחות בנקודה הזאת של הגברת הגיוס לצה"ל.

<ריקי מנדל: אני יכולה אבל להזמין אותך ללשכת הגיוס ולראות מקרוב את האולמות המלאים שם באוכלוסייה החרדית, שעוברים תהליכים מאד מאד משמעותיים ומגיעים מכל הפריפריה של ירושלים והחוצה.

עמרם מצנע: כן, אוקיי.

<ריקי מנדל: רק עוד משפט אחד, משפט אחרון.

<ריקי מנדל: אני ראיתי את המכינות הקדם צבאיות האלה מקרוב, החצי שנתיות.

<ריקי מנדל: ואני אומרת שוב, אותם ילדים שפגשתי אתמול, 32 בני נוער, שלא היה להם שום סיכוי, לא היה להם שום סיכוי אלמלא המכינה הזאת, בהגברת השייכות והפחתת תחושת הניכור מהמדינה, ובוודאי by -product , זה כמובן השירות בצה"ל.

<ריקי מנדל: אני רוצה להציג עוד איזה שהוא מודל שמתפתח, אמנם מודל אחד, אבל אני מקווה שממנו גם נגיע לרבים.

<ריקי מנדל: בבית הספר סליגסברג בירושלים, כבר יש אישורים ותקציבים לכך, לקיים מודל של מכינה בת שלושה שבועות לכיתות י"ב בתוך בית הספר.

<ריקי מנדל: אנחנו מנסים את זה.

<ריקי מנדל: זאת אומרת לראות האם אפשר להביא את הכלים של המכינה לתוך בית הספר.

שמעון אוחיון: מה הוא האיפיון של בית הספר הזה?

שמעון אוחיון: זה בית ספר רגיל?

שמעון אוחיון: תיכון רגיל?

<ריקי מנדל: זה בית ספר רגיל.

<ריקי מנדל: מי שעומד בראשו ניהל מכינה קדם צבאית.

אלעזר שטרן: מי זה?

<ריקי מנדל: תומר.

אלעזר שטרן: דרך אגב, זה יכול להיות גם לא נעים להגיד, פתרון לשבוע גדנ"ע, למה שדיברנו קודם אולי.

<דורית בר חי: מחפשים חלופות לשבוע הגדנ"ע, לאור המצוקה בעניין.

אלעזר שטרן: זאת אומרת אוקיי, זה סוג של חלופה שאני בטוח שהתוצאות תהיינה - - -

עמרם מצנע: רגע, אבל השלושה שבועות האלה, מתי עושים אותם?

<ריקי מנדל: עכשיו ממש, לקראת ינואר.

עמרם מצנע: בתוך שנת הלימודים?

<ריקי מנדל: בתוך שנת הלימודים, יש לי אישור לכך מהמנכ"לית של משרד החינוך לתקציבים ולשעות.

עמרם מצנע: יש זמן לקחת את י"ב לשלושה שבועות?

<ריקי מנדל: זה יהיה בתוך מערכת הלימודים, עם הארכה של שעות הלימודים לתוך פעילות של אחר הצהריים.

עמרם מצנע: אז זה לא שלושה שבועות מרוכזים.

<ריקי מנדל: הם יהיו שלושה שבועות מרוכזים.

אלעזר שטרן: מרוכזים, אבל לא רק.

<ריקי מנדל: אבל לא רק.

עמרם מצנע: ביום הזה זה יום עם סדר יום גם רגיל וגם תוספתי.

<ריקי מנדל: נכון, נכון.

עמרם מצנע: זה לא תחליף לשבוע גדנ"ע.

<ריקי מנדל: זה לא במקום, הם יוצאים גם לשבוע גדנ"ע.

<דורית בר חי: זה לא במקום, אבל אנחנו מחפשים פתרונות.

עמרם מצנע: כן, אוקיי.

עמרם מצנע: בואו, אנחנו צריכים להתחיל להתכנס.

<איתן טימן: אבל אולי משפט, כי אתם אמרתם משהו – לתגבר גיוס.

<איתן טימן: תראה, משרד החינוך ראה בזמנו שפעילות המדנ"ים בבתי הספר, עוזרת מאד, במיוחד כשהם הולכים מול אוכלוסיות מוחלשות.

<איתן טימן: צה"ל מהרבה סיבות צדק וקיצץ מאד את נושא המד"נים.

<איתן טימן: הלכנו בהסכמה שאנחנו לוקחים את המורות חיילות שלנו, מנתבים אותן להכנה לצה"ל ומכניסים אותן לבתי הספר.

<איתן טימן: נכון לעכשיו אנחנו נמצאים פני בקשה של הצבא להתחיל ולקצץ, עד כדי לגמור את נושא מורות חיילות, שפה אין בעיה כספית למשרד החינוך.

<איתן טימן: משרד החינוך הגיש בקשה להעלות את קניית המורות חיילות ל-1,000.

<איתן טימן: היום יש 600 ומשהו.

<איתן טימן: כלומר, הצבא צריך כן להתכנס בתוך עצמו ולהגיד – אם אתה מוריד את המד"נים, תוריד מחר את המורות חיילות, אין ספק שהמגמה הזאת תגדל, אני אומר את זה חד וחלק.

<איתן טימן: כי עדיין, הלוחם בשטח, זה המורה חיילת היום והמד"ן.

<איתן טימן: כל השאר זה דברים נוספים.

<איתן טימן: ואני אומר, ופה אין בעיה כספית.

<איתן טימן: משרד החינוך אומר במפורש – אין לי בעיה לקנות עוד מורות חיילות.

<איתן טימן: צה"ל, בגלל שזה חוץ ימ"ל וכל מיני דברים, אמרנו להם מורות חיילות זה מערכת שעשתה בחברה הישראלית, מבן גוריון ועד היום, מהפכה אדירה, והיא נכנסת לבתי הספר המוחלשים בהסכמת שני הצדדים.

<איתן טימן: משפט אחד גם בעידוד והכנה לצה"ל, בנושא שבוע הגדנ"ע.

<איתן טימן: גם פה משרד החינוך אמר לצבא, למשרד הביטחון, זה לא לצבא: אנחנו מוכנים להשתתף.

<איתן טימן: היה לנו בהחלטה, הם ביקשו רבע מיליון לטובת שיפוצים, שצה"ל לא יודע להוציא כספיים.

<איתן טימן: משרד החינוך שם את זה והעביר למשרד הביטחון.

<איתן טימן: כלומר, הבעיה היא קודם באמת שישבו משרד הביטחון, צה"ל, עם משרד החינוך ויגידו – יש פרטנר.

עמרם מצנע: טוב, אוקיי.

עמרם מצנע: כן, בבקשה.

אלעזר שטרן: אלף אני חושב שהמשפט האחרון, יושב ראש הוועדה, אני חושב שראוי לזמן דיון.

אלעזר שטרן: אם אנחנו מגבים את השבוע הזה, לעשות דיון משותף של משרד הביטחון על שבוע הגדנ"ע הזה, בהנחה שהוא סוג של משאב יעיל, שנמצא במחסור ואפשר למצוא את זה.

אלעזר שטרן: אני חושב שיש פה דבר מרכזי שהוא כאילו מתחת לפני השטח, שהוא חיבור - אני אומר ככה - של האני במרכז, מול מסרים שעלולים לבלבל.

אלעזר שטרן: אז הצבא, אני ראיתי בחודשיים האחרונים, קצת הגדיר מי זה לוחם ומי זה לא לוחם, כדי שלא כל כיפת ברזל או מישהו בעורף, יגיד גם אני לוחם, ואולי הם בתוך הנתונים האלה של הצבא עד היום.

אלעזר שטרן: יכול להיות שהנתונים האמיתיים ביחס למה שאתה מכיר, הם יותר קשים.

אלעזר שטרן: רק מההגדרה הרחבה של מה זה לחימה, אנחנו יודעים שהכי הרבה רוצים ללכת לנ"מ, הרבה יותר מאשר לשריון.

אלעזר שטרן: עכשיו, תשאל למה?

אלעזר שטרן: בגלל שאתה חושב שזה הכי חשוב היום?

אלעזר שטרן: לא בדיוק.

אלעזר שטרן: אנחנו יודעים למה.

אלעזר שטרן: עכשיו, למה אני אומר את זה?

אלעזר שטרן: אני חושב בגלל שגם מערכת החינוך לא צריכה להתבלבל והיא צריכה להגיד - במקום שיש בו חירוף נפש, זה המבחן העליון כאילו.

אלעזר שטרן: כל האחרים – תשאירו לצבא לבחור.

אלעזר שטרן: זאת אומרת הצבא יידע לבחור איך הוא גם מאכלס את עמדות האלקטרוניקה והמודיעין ומה שרוצים.

אלעזר שטרן: אבל התוצר של מערכת החינוך בסוף צריך להיות תלמיד שמוכשר לכל הדברים, אבל אומר: אני רוצה להיות לוחם באמת.

אלעזר שטרן: עכשיו, אם בעניין הזה לא נתבלבל, גם במערכת התגמולים ובמערכת המדידה, זאת אומרת אם נתבלבל, אז הלך עלינו בהקשר הזה.

אלעזר שטרן: ובאמת, העניין של פריפריה ולא פריפריה, בהיבט של המוטיבציה לקרבי, תהיה הרת אסון בתוצרים של מערכת החינוך בכלל, לא רק לצבא.

אלעזר שטרן: ולכן אני חושב שאת הדברים האלה, מערכת החינוך ומערכת הביטחון צריכות לחדד.

אלעזר שטרן: זה דבר אחד.

אלעזר שטרן: גם כשהתכנסנו פה, אנחנו אומרים מפה שוויון בנטל.

אלעזר שטרן: יש סיפור על הארכת משך שירות בנות.

אלעזר שטרן: אני אומר לכם, אני מתנגד לזה.

אלעזר שטרן: למה בעיקר אני מתנגד?

אלעזר שטרן: אלף אני באמת לא חושב שבנות יכולות להיות לוחמות כמו בנים.

אלעזר שטרן: אני חושב שזה סוג של מלאכותיות מודרנית כזאת, בהקשר הזה.

אלעזר שטרן: צריך לתת לכל אחת שרוצה את האפשרות להיות לוחמת, כמובן, אבל בשורה התחתונה יש הבדל בטבע האדם.

אלעזר שטרן: אבל אני אגיד יותר.

אלעזר שטרן: הסיבה השנייה המרכזית, היא שרק 58% מהנשים מתגייסות, אז אני חושב שאי אפשר ללכת על ה...

אלעזר שטרן: לקהל ה..., אבל למה אני אומר את זה לכם כאן?

אלעזר שטרן: בגלל של-42% בנות שלא מתגייסות, יש שתי בעיות מרכזיות.

אלעזר שטרן: אחת, מערכת החינוך, ומבחינתי זה המורה בקצה או המורה, או מנהלת בית הספר או המנהל, שיודעים שיש אנשים שהם לא זכאים לפטור הגורף הזה, שהוא חולשה, הוא נכות של הכנסת, אבל שמנצלים את זה תחת הצהרת דת ומסורת בשביל לא לשרת.

אלעזר שטרן: ואני חושב שגם האתגר הזה צריך להיות מונח לא לפתחה של משטרת ישראל או המשטרה הצבאית, אלא פתחה של מערכת החינוך, שמחנכת או נותנת יד לשקר מכל סוג.

אלעזר שטרן: והדבר השני, שצריך לומר פה את האמת, שגם אלה שלא משרתות והולכות לשירות לאומי, ואני בעד השירות הלאומי, אבל אני בעד שנמדוד גם כמה בכלל עושות שירות לאומי וכמה עושות שירות לאומי שנתיים.

אלעזר שטרן: ואני חושב שהאפשרות הזאת לקבל פתק של שירות לאומי על בסיס של שנה אחת, היא מגדילה את אחוזי הבנות שלא מתגייסות לשירות.

אלעזר שטרן: ואמרתי, דעתי נוחה גם עם בנות שלא מתגייסות לצה"ל, בתנאי שהן עושות שנתיים שירות לאומי.

אלעזר שטרן: כל שאר הדברים, זה בעיה חינוכית.

שמעון אוחיון: למה דעתך נוחה?

שמעון אוחיון: אתה צריך להיות מרוצה, לא רק אם דעתך נוחה.

שמעון אוחיון: מה, אתה חושב שכל הבנות בצה"ל משרתות כלוחמות?

אלעזר שטרן: אני אגיד לך למה דעתי נוחה, אני אגיד לך משפט.

אלעזר שטרן: תשמע, חבר הכנסת אוחיון, אני אגיד לך משפט אחד למה דעתי נוחה.

אלעזר שטרן: דעתי נוחה כיוון שהאפשרות הזאת, והיא נוחה ולא יותר, כיוון שהאפשרות הזאת עומדת רק לפתחן של בנות שמצהירות דת ולא לבנות אחרות.

אלעזר שטרן: אני אגיד ככה, יש לי שלוש בנות - - -

שמעון אוחיון: אני תומך בך בעניין של שנתיים, זה בוודאי.

אלעזר שטרן: או, אז שיתנו את האפשרות הזאת גם לשכנות שלנו, לא רק לילדות שלנו, בהקשר הזה.

עמרם מצנע: כן, אוקיי.

עמרם מצנע: חבר הכנסת אוחיון, אתה רוצה לומר משהו?

שמעון אוחיון: בסך הכל אני אומר משפט אחד.

שמעון אוחיון: קודם כל להגיד מילות הערכה למה שצה"ל עושה וגם למה שמערכת החינוך עושה בתחום הזה.

שמעון אוחיון: אני מסכים שבאמת צריך להיות טיפול הוליסטי כלל מערכתי בעניין הזה ברשויות המקומיות ותנועות הנוער.

שמעון אוחיון: תראו, אני התגייסתי, אני לא יודע, לא היה לא מכינה קדם צבאית בזמני, ומי שהשפיע עלי זה מנהל בית הספר, ולכן אני חרד למה שמנהל בית הספר בעניין הזה, ותנועת הנוער.

שמעון אוחיון: הוא אמר לי – אתה חייב להיות בתנועת נוער, לא חשוב שאתה בא 40 דקות עד שתגיע, וככה התגייסתי לנח"ל והקמנו היאחזות בעניין הזה, ולא היו ש"ש ולא שום דבר אחר.

שמעון אוחיון: לכן אני חוזר, מערכת החינוך לא צריכה להצטמצם, היא צריכה לבדוק את עצמה ולראות מה היא נותנת לגבי העניין הזה של הזהות שלנו, הזהות הציונית שלנו, החיבור לאדמה, החיבור לארץ.

שמעון אוחיון: העניין הזה של השירות ומקומות בכלל ומקומו בחינוך.

שמעון אוחיון: ואולי צריך להתחיל מגילאים מוקדמים יותר, לבדוק את זה עם התכנים.

שמעון אוחיון: אני יודע שהשר היה פה, דיברנו המון על הכבוד לאחר.

שמעון אוחיון: שמענו כל מיני דברים מאד מאד ערכיים, אני לא מזלזל בהם, אבל חסר לנו קצת משהו בחינוך הציוני שמחבר אותנו ונותן את המחויבות למדינה.

שמעון אוחיון: תודה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: כן, בבקשה.

<יוסי מלכה: שני דברים: אחד, אנחנו בצה"ל מבצעים הפרדה מובהקת בין אוכלוסייה שהיא נוטלת סיכון לאוכלוסיה שנמצאת בסביבת סיכון.

<יוסי מלכה: דיבר על זה חבר הכנסת שטרן, ואנחנו בעצימות, זאת הדרך של הרמטכ"ל וכך אנחנו פועלים, בהתאמה.

<יוסי מלכה: דבר שני, לצערנו, לאור אי החוק הייתי אומר, או אי ההסדרה בנושא גיוס הנשים, הסוגיה הזו משפיעה במישרין על מה שאומר כאן נציג משרד החינוך, ככל שיותר בנות לא תתגייסנה לשירות הצבאי, אתה בסוף נמצא עם היקף בנות מאד מצומצם, והפגיעה - אני יכול לומר לך שהיקף הבנות היום שמשרתות בשירות משמעותי, גדל משמעותית למול מה שהיה בשנים הקודמות.

<יוסי מלכה: היקף הבנות שהולכות למערך הפקידות נמצא בשפל ביחס למה שאנחנו מכירים בשנים האחרונות.

שמעון אוחיון: טוב מאד.

<יוסי מלכה: אני אומר לכם שהקשר שמתחזק עם האולפנות ואוכלוסיית הבת חיל, הוא בעצימות גבוהה.

<יוסי מלכה: אנחנו קיימנו כנס לפני חודש, שאני הייתי נרגש לראות למעלה מ-1,200 בנות מגיעות לשמוע, להתעניין, והן מקבלות מאיתנו את מה שהן רוצות.

שמעון אוחיון: בעניין הזה אני הצטערתי לקרוא, הרב אריאל, זה חבל מאד.

<שושי שפיגל: שנייה, אני רוצה להגיב, במקביל חשוב לי לציין מבחינת ה... עם הבוגרים של החינוך הממלכתי דתי, בימים אלה, בכל מחוז בארץ יש כנס שמעודד את הנושא של שירות לאומי משמעותי, שנתיים, שבנות יעשו שירות משמעותי, שהתהליך שלהן, שתהיה הכנה מסודרת בכיתות.

<שושי שפיגל: כל הנושא של הכנת הבת הדתית, הוא משהו שנכנס בצורה מאד מאד ממוקדת ליעדי העבודה שלנו.

שמעון אוחיון: אבל למה צריך לפסוק שאסור לבת דתית לשרת בצה"ל?

<שושי שפיגל: יש בעניין הזה פסקי הלכה היסטוריים.

שמעון אוחיון: למה שלא נכין אותה?

עמרם מצנע: אבל מה אתה רוצה ממנה?

<שושי שפיגל: לא, אני אומרת יש בעניין פסקי הלכה היסטוריים.

שמעון אוחיון: לא, לא, היא הפסיקה אותי בעניין הזה שרציתי להגיד שאני הצטערתי.

שמעון אוחיון: אני חשבתי שהאמירה הזאת לא הייתה צריכה להיאמר בעניין הזה.

שמעון אוחיון: היה צריך לבוא ולדרוש – אם בת הולכת לצה"ל – בוא נכין אותה כפי שמכינים אותה גם למסגרות אחרות, ונדאג, גם כמו שחיילי ישיבות ההסדר מקבלים את התנאים, כך גם בנות.

שמעון אוחיון: אבל לא לשלול חלילה את האפשרות לשרת בצה"ל, מבת דתית בעניין הזה.

עמרם מצנע: כן, אוקיי.

עמרם מצנע: הוא לא היחיד, הרב אריאל.

עמרם מצנע: בחלק לא קטן מהאולפנות מעודדים לשירות לאומי, אבל לא מעודדים לשירות צבאי.

שמעון אוחיון: אה, זה פסק?

<קריאה: אני מתפלאת שאתה מצפה ממנו אחרת.

<איתן טימן: אני מציע שמועצת חמ"ד תזמין, הרי הם היחידים שיכולים לשנות, כי יש להם הרי אוטונומיה בנושא הזה.

עמרם מצנע: כן, כן, אבל לא ישנו את זה.

עמרם מצנע: זה עניין שבסוף נתון להחלטה של מנהל בית ספר.

עמרם מצנע: אז אם זה פלח ששם מעודדים שירות צבאי, אם זה אולפנת הבנות שהקמנו בירוחם – מעודדים שירות צבאי, וכמובן מי שלא הולכת לשירות צבאי – שתלך לשירות לאומי.

עמרם מצנע: הבעיה היא שיש מקומות - -

שמעון אוחיון: שנתיים.

עמרם מצנע: שנתיים, תדע לך שזה יטיל עומס כספי גדול מאד.

עמרם מצנע: אני לא בטוח שזה אפשרי.

עמרם מצנע: ועוד פעם, תבין, זה לא כסף של הצבא, אבל זה עומס כספי גדול מאד.

עמרם מצנע: השירות הלאומי, כתחליף לשירות צבאי לכל אחד, אחד הניואנסים - - -

שמעון אוחיון: אבל המסר, המסר.

שמעון אוחיון: כמה זמן לקח - - -

עמרם מצנע: שמעון, עזוב, בסדר, מסר-שמסר.

עמרם מצנע: אז אם תשאל אותי – עדיף שיהיה שבוע גדנ"ע ושיהיו יותר מכינות אופק.

עמרם מצנע: הרי בסוף זה סדרי עדיפויות גם בתחום שעליו אתה מדבר.

שמעון אוחיון: אתה יודע שיש מסר ויש מסר.

שמעון אוחיון: אתה יודע קצת אידיש?

עמרם מצנע: יש כמה מילים שאני יודע.

<איתן טימן: מה שאתה צדקת ואנחנו עושים היום, אנחנו מפתחים תכניות ערכיות כבר מכיתה ט' ו-י' לבני הנוער, כי התהליך של הצבא הוא סוף של תהליך.

עמרם מצנע: כן.

עמרם מצנע: תרשו לי בבקשה לסכם.

עמרם מצנע: אלף, להודות לאלעזר שהעלה את הנושא הזה לסדר היום, ולהודות לו שגם ביקש להעביר את זה לדיון בוועדת החינוך.

עמרם מצנע: נדמה לי שדווקא הדיון שהתפתח פה, מצביע על כך שזה המקום הנכון, כי כל כיוון, כל פתרון, כל עיסוק בנושא זה, מחייב תיאום מאד מאד גדול בין מערכת הביטחון וצה"ל, לבין משרד החינוך.

עמרם מצנע: הערך של שירות צבאי, הוא ערך שעומד בפני עצמו, וצריך בהחלט לומר את זה באופן ברור וחד משמעי, במדינה שעדיין מקיימת את שירות החובה לכל אחד ואחת.

עמרם מצנע: תיכף נגיד גם מה ההסתייגויות על זה כמובן, אבל זה ערך ויש לו השפעה גדולה מאד על דמותו של האזרח במדינה.

עמרם מצנע: הצעיר, שהופך לאזרח עם הגיעו לגיל 18.

עמרם מצנע: יש הרבה מאד מדינות בעולם שמקנאות במציאות הזו בישראל, שהיא כורח כמובן לא חיובי, הצורך הזה להגן על עצמו ולהתמודד במלחמות ובמערכת צבאית, אבל היכולת לקחת – עוד פעם, בהסתייגות – כל בחור ובחורה בגיל 18 ולהכניס אותם למערכת של שירות, יש בה ערך כשלעצמו.

עמרם מצנע: ולכן חשוב מאד שגם הצבא וגם משרד החינוך ישקיעו את ההשקעות שמשקיעים, בהכנת הצעירים לגיוס.

עמרם מצנע: הכנה לא רק מבחינת ידע, למרות שהידע הוא חשוב מאד, אלא גם מבחינת תפיסה ערכית, אופי התנהגות וכדומה.

עמרם מצנע: מה שאולי לא היה כל כך קריטי לפני עשרות שנים, הופך להיות יותר ויותר קריטי בנושא הזה של ההכנה לצבא, כי כפי שנאמר פה, האווירה הציבורית, התרבותית, הערכית, שבה גדלים היום בני הנוער, היא שונה ממה שהיא לפני 20 ו-30 ו-40 שנה.

עמרם מצנע: היא שונה והיא מחייבת כתוצאה מכך השקעה הרבה יותר גדולה, במה שנקרא מיצוי הפוטנציאל.

עמרם מצנע: מה זה מיצוי פוטנציאל?

עמרם מצנע: מיצוי הפוטנציאל זה בעצם למצות מכל נער ונערה, את היכולות שלהם ואת הכשירויות שלהם.

עמרם מצנע: אז אם זה מישהו שהוא על מסלול של אי-גיוס, כמובן לגרום לו להתגייס; אם זה מישהו שמתגייס, אבל הוא בכושר נמוך, כמובן שיילך לשרת במקומות שבהם משרתים כאלה שיש עליהם מגבלות, הרי זה לא רק כושר גופני; וכמובן, מי שיש לו את הכישורים ואת הקשרים להיות בשירות קרבי, צריך להיות שם.

עמרם מצנע: זה נקרא מיצוי פוטנציאל, והצבא עוסק בזה, אני לא צריך להרחיב את המילים.

עמרם מצנע: אני חושב שצריך בהחלט להיות מוטרדים, אני לא רוצה להגיד מודאגים, אבל מוטרדים מכך שהמגמה היא מגמת היחלשות.

עמרם מצנע: ואמנם, הפלוס מינוס 70, לא פלוס מינוס – בין 70 ל-80% זה הישג בהחלט מכובד לכל חברה, אבל אני חושב שמגמת ההיחלשות של השירות המשמעותי, צריכה להטריד אותנו ולחייב אותנו לעשות הרבה מאד פעילויות, כפי שאתם עושים, פעילויות מנע, כדי כמובן להתמודד עם תופעת ההיחלשות הזאת.

עמרם מצנע: והחברה הישראלית, אני לא צריך לומר לכם, קודם כל שמתרחקים ממלחמות, וזה דבר חיובי, אבל זה יוצר כמובן תחושה של – הביטחון הוא פחות חשוב ויש דברים אחרים חשובים.

עמרם מצנע: שניים, בעולם חומרני של ריאליטי – אני עומד במרכז ולפעמים החברה לא בדיוק קורצת לי – וגם זה מחייב כמובן חיזוק.

עמרם מצנע: ואני יודע שעושים בזה הרבה.

עמרם מצנע: לא תמיד מספיק.

עמרם מצנע: נדמה לי שגם משרד החינוך של היום, הבין שצריך לפתח יותר את התחום התוכני, המוסרי, הערכי, הרעיוני, על פני ההישגי הנמדד, ואני חושב שהניסיון למצוא את האיזון הנכון, הוא דבר בהחלט נכון.

עמרם מצנע: ולכן, אני חושב שצריך, בכל זאת גם בעידן של מצוקות תקציביות, להשקיע יותר באותם פרויקטים מצליחים, כדי להתמודד עם התופעה.

עמרם מצנע: אחד זה סיפורי הגדנ"ע.

עמרם מצנע: אני מקבל הרבה פניות דרך אגב, של תלמידים ושל הורים – איך זה, אנחנו רוצים ורשמו אותנו ולא מצאו לנו מקום.

עמרם מצנע: אני חושב שזה שבוע חשוב, ואני כן מבקש ממשרד החינוך וממערכת הביטחון ומצה"ל, למצוא דרך לא רק לא לסגור בסיסים, אלא להגדיל אותם ולמצוא אולי פתרונות יצירתיים, קצת שונים.

עמרם מצנע: עצם היציאה לשבוע, מחוץ לבית ספר, בחברותא, באיזו מסגרת סמי-צבאית, קדם צבאית – יש לה את החשיבות הרבה מאד.

עמרם מצנע: הדבר השני, זה באמת כל אותם דחויי שירות למטרות ש"ש ומכינות קדם צבאיות, אני חושב ששכרנו בעמלנו, וטוב יהיה אם נצליח להגדיל את המכסות ולהעמיד את התקציבים המתאימים.

עמרם מצנע: להגדיל מכסות בלי להעמיד תקציבים מתאימים, זה יהיה ברכה לבטלה, והייתה בעיה לאחרונה בעניין הזה, שאני שמח שנפתרה.

עמרם מצנע: המכינות של הציבור היותר חלש ומוחלש, הן בכלל פוטנציאל עצום, ואני יודע שהצבא לא שם שם מכסות, אבל גם שם צריך לתקצב.

עמרם מצנע: טוב עשה משרד החינוך שהכניס את התקנה הזו, שלא הייתה עד היום, אבל אני חושב שעדיין צריך להרחיב את זה.

עמרם מצנע: ואנחנו בוועדת החינוך נקיים דיון, ואני מבקש את הגורמים המתאימים להיערך לכך, באמת בנקודת המפגש הזו – כיצד מתמודדים עם הצורך להגדיל, לתקצב ולתכנן את הפרויקטים הללו שדיברנו עליהם, שיש בהם חיזוק המינוף של אוכלוסיות ומיצוי הפוטנציאל.

עמרם מצנע: אני חושב שיש בזה ערך לכולם.

<איתן טימן: לכן הייתי מכניס גם את המורות החיילות בדיון הזה, כי זה יושב על אותו משולש.

עמרם מצנע: כן, זה נכון, אבל פה יש בכלל בעיה של הצבא שצריך קודם כל למלא את השורות שלו וכאשר-.

עמרם מצנע: דרך אגב, יש פה דבר מעניין: ככל שיש יותר שירות משמעותי לבנות, יש בהן ניצול יותר טוב בתוך הצבא.

עמרם מצנע: לכן יש בעיה.

עמרם מצנע: עכשיו, מורות חיילות זה מהאיכויות הגבוהות שיכולות לשבת במרכזי התרעה וב - - -

<איתן טימן: לא, הבעיה שלנו זה המדנ"ים וזה, הבעיה היא פעמיים.

<איתן טימן: כלומר, כשאתה נוגע במד"נים ואתה נוגע בזה, אתה יוצר זרועות - - -

עמרם מצנע: זה מחייב באמת להגדיל את היקף גיוס הבנות המשמעויות.

עמרם מצנע: יש פה הרבה מאד תחומים, אנחנו נעסוק בזה בדיון ספציפי שנעשה בעניין הזה, ונראה כיצד עוזרים ותורמים.

עמרם מצנע: אבל עוד פעם, אני חושב שהקשר בין מערכת הביטחון והצבא למשרד החינוך, הוא מאד חשוב, כי למרות שזה לא בלב הייעוד של כל אחד ואחד מהמשרדים בהגדרה הפשוטה והישירה, זה אותו ממשק שחשוב מאד לפתח אותו, כי הוא תורם בסוף לכולנו – גם בחינוך וגם כמובן במיצוי הפוטנציאל של השירות הצבאי.

עמרם מצנע: אז תודה לכם שבאתם ביום סגריר זה, ושיהיה בהצלחה.