הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 19, פרוטוקול מספר 30, 2013-12-16 09:45

עדי קול: בוקר טוב.

עדי קול: אני שמחה לפתוח את ישיבת הוועדה המיוחדת לפניות הציבור.

עדי קול: אני מאוד שמחה שהגעתם לדיון למרות מזג האוויר והסופה שמשרד האוצר מסרב להגדיר אותה כאסון טבע כדי שלא יצטרך לשלם עליה אבל אני מקווה שאנשים יפוצו על הנזקים.

עדי קול: אנחנו נקיים ישיבת המשך לישיבה שהתקיימה ב-9 ביולי ואני אתחיל קודם כל עם אחד הדברים הטובים שקרו מאז הישיבה הזאת והקשר הבלתי אמצעי שנוצר גם עם חיה וגם עם רמ"ח פרט שזכה ללא מעט קרצוצים ממני במהלך התקופה האחרונה.

עדי קול: אני חייבת לציין שבאחד המקרים הוא הגיע לדיון אחר ורצתי שלוש קומות כדי לדבר אתו.

עדי קול: זה משמעותי, כי זה עוזר לנו, כי אנחנו מגיעים לחיילים כדי לעזור להם וגם מגלים היכן יש כשלים בתוך המערכת.

עדי קול: אני רוצה לחלק את הדיון לשניים.

עדי קול: לדיון הקודם קראנו תנאי הכליאה של חיילים ועסקנו הרבה בנושא הזה של הכליאה.

עדי קול: מתוך השיחות עלתה בעיה שאני לא הייתי מודעת לה, והיא המצוקה הכלכלית של החיילים בכלא ושל החיילים בכלל.

עדי קול: חלק מהדברים לא קשורים אליכם.

עדי קול: אני רוצה להתחיל עם החיילים העניים.

עדי קול: הצבא עוסק בזה ובג"ץ עוסק בזה, לפחות בניסיון להעלות את שכר החיילים, ואני יודעת שאנחנו לא נפתור את הבעיה.

עדי קול: אני יודעת שהפרוטוקולים, הכללים והנהלים שונו ואמורים למצוא ולאבחן את כל התנאים והצרכים לפני אבל עדיין אני מרגישה שזה לא מספיק ואני לא יודעת לומר איך נפתור את זה.

עדי קול: אני מאוד שמחה אם נוכל להמשיך באיזשהו דיאלוג כזה.

עדי קול: ניסיתי לקבל תשובות מהצבא – בעקבות הדיון הקודם – ולא קיבלתי תשובות למרבית הדברים שביקשתי.

עדי קול: קיבלתי הרבה תשובות מהמשטרה הצבאית וזה קרה בספטמבר, כאשר פניתי ביולי, אבל נחליק את זה.

עדי קול: חברה שלי סיפרה לי שלבן דודה נתנו לערוך הגהה אל המסמך שיגיע אלי.

עדי קול: זאת אומרת, ידעתי שזה עובר וזה יגיע.

עדי קול: השאלה המרכזית שניסיתי להבין גם דרך רות בר וגם הגשתי פנייה לערוך סיור בוואקום היא איך אנחנו יכולים לעשות את תהליך האיתור כמה שיותר מוקדם.

עדי קול: אני אלאה אתכם, ברשותכם, כי בעקבות זה שפרסמתי את הדיון הקודם, כתבתי עליו בפייסבוק וביקשתי מחיילים לפנות ולספר לי על הבעיות שלהם, קיבלתי פנייה ששברה לי את הלב.

עדי קול: הלב נשבר לנו ביחד בכל מיני סיטואציות אבל פנה אלי בחור וסיפר לי שהוא בוגר אוניברסיטת קולומביה בניו יורק.

עדי קול: אי אפשר לחשוב שמישהו שלמד באוניברסיטת קולומביה מגיע מאיזשהו רקע של מצוקה כלכלית כי מאוד יקר ללמוד שם ומאוד קשה להגיע לשם.

עדי קול: ברשות

עדי קול: כם, אני אקריא לכם את המכתב שלו.

עדי קול: "ברצוני להודות לך על העלאת הנושא.

עדי קול: אני כותב לך כאן ולא בפייסבוק כי אני לא רוצה להתפרסם או לבכות על מר גורלי בפומבי.

עדי קול: אני מתגורר בניו יורק, מסיים את לימודי תואר ראשון בכלכלה ופיננסים באוניברסיטת קולומביה ועובד ב-ג'י.פי.

עדי קול: מורגן.

עדי קול: כפי שאפשר להבין מהתיאור אינני מסכן כלל וכלל.

עדי קול: בכל מקרה, אני מגיע ממשפחה חרדית ידועה ומפורסמת.

עדי קול: סבי, הרב שלמה זלמן אוירבך, היה אחד ממנהיגי הציבור החרדי, סבא אחר שלי היה הרב זלמן מנחם".

עדי קול: בקיצור, המון רבנים שאני לא מכירה.

עדי קול: "גדלתי בירושלים בשכונת רמות ולמדתי במיטב הישיבות שהעולם החרדי מציע.

עדי קול: הייתי תלמיד טוב ואף דובר בי נכבדות.

עדי קול: דווקא העולם החרדי הרגיש לי מצומצם מדי ובשלב מסוים הרגשתי שאין בי שמץ של אמונה ולכן רציתי לבחור את דרכי שלי.

עדי קול: בגיל 19 עזבתי את הישיבה עם תיק לא גדול לדירה שכורה עם שותפים כשבמקביל התחלתי לעבוד בחנות ספרים כדי לממן את שכר הדירה.

עדי קול: כמובן שעזבתי את העולם החרדי עם שאיפות גדולות להמשך ולכן, למרות החסך המוחלט שהיה לי בלימוד מתמטיקה, אנגלית – לא ידעתי את ה-א'-ב' – מחשבים וכולי, התחלתי ללמוד לבגרויות.

עדי קול: נרשמתי למכינה לבגרויות אבל בגלל שהייתי לפני שירות צבאי, לא זכיתי למלגה.

עדי קול: לא הייתי מסוגל לשלם את שכר הלימוד ולכן פרשתי מהמכינה ולמדתי לבד עם ספרים שלקחתי מחנות הספרים.

עדי קול: לשמחתי חוננתי בגנים טובים כמו עקשנות, מוטיבציה, יכולת למידה ולכן הצלחתי בשנה להשלים את הפער ולעבור את בחינות הבגרות בהצלחה.

עדי קול: כיוון שהיה לי ברור שאתגייס לצבא כי לא מצא חן בעיני שכל אזרח מחויב בכך וחרדים לא, לכן הגשתי כבר עם עזיבתי את הישיבה וביקשתי לוותר על הפטור מהשירות שניתן לי.

עדי קול: לעולם לא אשכח את החייל בלשכת הגיוס שאמר לי: אתה משוגע, ברח מכאן מהר ואל תתגייס.

עדי קול: אבל אני חדור אמונה בחובה לתרום.

עדי קול: התעלמתי מהצעתו והחלטתי להתגייס.

עדי קול: התגייסתי לצבא ושירתי כלוחם בסטי"לים.

עדי קול: השתתפתי במלחמת לבנון והשתחררתי לאחר שירות מלא בן שלוש שנים.

עדי קול: אחרי הצבא עשיתי את הפסיכומטרי והתקבלתי לאוניברסיטת תל אביב לכלכלה ומשפטים, אבל האתגר והרצון ללמוד ולהתקדם בניו יורק גרם לי להחליט לעבור לשם, שוב, עם תיק לא גדול, בלי להכיר אף אחד, לשפר את האנגלית, לעשות את המבחנים המתאימים ולהתקבל לקולומביה, ללמוד קשה ולהצטיין, במקביל לעבודתי במשרה מלאה באל-על.

עדי קול: היה לי חשוב לספר את ההקדמה עלי כדי לומר שאינני מסכן ואינני מבקש כל טובות הנאה כיום.

עדי קול: כל מטרתי לעזור לאנשים בדרך.

עדי קול: והנה סוף סוף אני מגיע לסיבה שאני שולח את המייל.

עדי קול: בתור אדם מסודר ומאורגן דאגתי כבר לפני הצבא להיות מוכר כחייל בודד כאשר עמותת הלל עזרה לי בכך.

עדי קול: את מעמדי כחייל בודד הרווחתי כמובן ביושר כיוון שהורי לא היו מוכנים להיות אתי בקשר כל עוד אינני שומר על אורח חיים חרדי.

עדי קול: כפי שציינתי, את חיי מימנתי לבדי בעבודה קשה – חנות ספרים, שטיפת כלים, חלוקת פליירים ומה לא – כך שציפיתי שכשאגיע לצבא, אקבל את המינימום שיאפשר לי לגור בביתי הדל.

עדי קול: הצבא אמנם הכיר בי בתור חייל בודד אבל כסף הוא לא היה מוכן להעביר למשך תקופה ארוכה.

עדי קול: למה?

עדי קול: ככה.

עדי קול: הקצין שאמור לחתום על המסמכים אמור היה להעביר לקצינה שבדיוק בחופשת לידה והיא צריכה לטפל בעוד נושאים וכולי.

עדי קול: אבל אל דאגה, תוך חודשיים-שלושה זה יקרה.

עדי קול: את התשובות האלה זכיתי לקבל במשך חודשים.

עדי קול: לקראת סוף הטירונות ולאחר כחצי שנה בצבא הגיעו מים עד נפש.

עדי קול: אזל לי כל הכסף שחסכתי עד אז ולא נשארה לי אגורה.

עדי קול: את כל הכסף הוצאתי כמובן לתשלום שכר דירה ופשוט לא נשאר לי עוד כסף.

עדי קול: יצאתי סוף סוף הביתה לאחר שהות של כ-28 יום בבסיס ואין לי כלום בבית.

עדי קול: לא רציתי לחלוק את קשיי עם מפקדיי.

עדי קול: למעשה מעולם לא סיפרתי את הסיפור הזה לאף אדם.

עדי קול: לא ידעתי מה לעשות ובסוף החלטתי להתקשר לקצין פניות החיילים ולחלוק את מצוקתי.

עדי קול: לעולם לא אשכח את תשובתו: אין לנו מה לעזור לך, אתה יכול לומר למפקד שלך שאתה רוצה להישאר בבסיס לסוף שבוע או ללכת לטבח ולבקש ממנו לחם וגבינה שיהיה לך מה לאכול בסוף שבוע.

עדי קול: זה היה כל כך משפיל.

עדי קול: בסוף הזמנתי את עצמי להתארח אצל חברים כך היה לי מה לאכול.

עדי קול: זה רק סיפור קטן שמלמד על האטימות של הצבא.

עדי קול: לאחר חצי שנה התחלתי לקבל כסף.

עדי קול: לא מדובר על יותר מדי ולשמחתי בעלת הבית הייתה מקסימה כדי להתחשב בי ולא להעלות לי את שכר הדירה אבל את הכסף שלא קיבלתי על החצי שנה הראשונה, לא זכיתי לראות מכל מיני נימוקים בירוקרטיים: אי אפשר לקבל רטרואקטיבית.

עדי קול: זמן מועט לפני השחרור שלי הגיעה ביקורת הרמטכ"ל לבסיס ואז התברר שאפשר ועוד איך אפשר לקבל רטרו ואז זכיתי לקבל חלק מהכסף.

עדי קול: המשכורת שקיבלתי בסופו של דבר הייתה 2,250 שקלים שהספיקו לכלום ולשום דבר אבל עם זה עוד יכולתי להסתדר.

עדי קול: מה שהפריע לי שלצד הרבה אנשים טובים היו גם לא מעט אנשים אטומים וחסרי רגישות.

עדי קול: התחלתי את שירותי בספינת הטילים אח"י אילת כשהקצין הישיר שלי היה מקסים וניסה לעזור.

עדי קול: הוא אף אמר לי שבחר בי לספינה בגלל סיפור חיי".

עדי קול: בקיצור, אני יכולה להמשיך.

עדי קול: זה נורא.

עדי קול: זה נורא, נורא, נורא וזה לא הסיפורים ששפרה מביאה.

עדי קול: זה בחור שאני מאמינה לכל מילה שלו.

עדי קול: שמענו את הסיפורים ביחד אבל בסוף יש נהלים ויש את האנשים בשטח ואנחנו רואות ביחד שיש את הפער.

עדי קול: השאלה איך אנחנו גורמים לכך שהאנשים האלה יגיעו לצבא, ליום הראשון השירות, כשהצבא יודע מי הם ומה הם.

עדי קול: דיברנו בטלפון על הדרישה הזאת למיצוי כושר השתכרות של ההורים.

עדי קול: אני מגיעה מעבודה עם אוכלוסיות מוחלשות במשך הרבה שנים ורוב ההורים שם לא ממציאים את כושר ההשתכרות שלהם מסיבות כאלה ואחרות ואני חושבת שזה בשום אופן לא צריך להיות אשמת הילדים שלהם.

עדי קול: השאלה איפה אני יכולה לטפל ולפנות לצבא כדי להתמודד עם הנוהל הזה.

עדי קול: הילדים צריכים להגיע לצבא בצורה הכי מוכנה כי הם רוצים להתגייס.

עדי קול: התקשר אלי אבא של דין שהוא מכור לשעבר והוא במצב מאוד מאוד קשה.

עדי קול: בסוף השבוע הוא כתב לי שהילד מועמד לקצונה.

<חיה אדלר: רצו לדחות לו את הגיוס והוא לא הסכים.

עדי קול: אני יודעת.

עדי קול: הוא רוצה לשרת.

עדי קול: תביני כמה קשה לו.

עדי קול: הוא התקשר אלי באותו יום הגיוס שלוש פעמים כדי לשאול איזה נעלים של הצבא לקחת.

עדי קול: תחשבי שמישהו שאף אחד במשפחה לא היה בצבא ואין לו עם מי לדבר.

עדי קול: הוא אמר לי שיש 45, אבל זה נראה לו גדול.

עדי קול: אמרתי לו שאני לא יודעת ואני בטוחה שמישהו מהמפקדים יוכל לעזור לו.

עדי קול: נתתי לו שם של קצינת ת"ש והוא שאל אם לשאול אותה.

עדי קול: אמרתי לו שישאל אותה כי היא בטח תוכל לעזור.

עדי קול: דיברנו עוד כמה פעמים אחר כך.

עדי קול: אלה ילדים שמגיעים בלי תמיכה, בלי רקע אבל הם כל כך רוצים ואני חושבת שאנחנו לא עוזרים להם.

עדי קול: אני מניחה את הנושא הזה ורוצה שנראה איך אנחנו יכולים לעזור.

עדי קול: עכשיו אני פונה אליכם.

עדי קול: הייתה תקנה שאני יודעת שהיא לא מבוססת אבל שפרה אמרה שתשעים אחוזים מהחיילים שנמצאים בכלא מגיעים מרקע סוציו אקונומי קשה והרבה נתמכים.

עדי קול: אחת הפניות המרכזיות שלי לאנשים שישבו כאן הייתה לדעת מספרים.

עדי קול: יש לכם 14 אלף חיילים בשנה, לא יודעת את המספר, כמה מהם מרקע סוציו אקונומי קשה.

עדי קול: אחרי שלושה חודשים קיבלתי מספר ונאמר לי כמה מהם מוכרים לקבלת תשמ"ש.

עדי קול: מתשובת הצבא הבנתי שיש גם כאלה שלא מוכרים כי הם התחילו את התהליך, עדיין לא קיבלו והלכו.

עדי קול: אני ראיתי ש-156 בשנה קיבלו.

עדי קול: יכול להיות שתשמ"ש זה לא מייצג ואחד הדברים שאני מגלה זה שהם לא מדווחים.

<חיה אדלר: זה לא תשמ"ש.

<חיה אדלר: אני כתבתי את ההתייחסות הזאת ואני אסביר אותה.

עדי קול: ראיתם את המכתב שקיבלתי?

עדי קול: העברתי לכם אותו.

עדי קול: חיילת חמודה אמרה לי: "רציתי לעזור לך.

עדי קול: השתחררתי כבר.

עדי קול: במרבית שירותי הצבאי הוצבתי כמש"קית ת"ש בגדוד שריון.

עדי קול: נתנו לך בצבא תשובות לא נכונות.

עדי קול: הם יכולים להפיק דוח שנקרא בימס בכמה דקות ולהגיד לך בדיוק".

<קריאה: זה בדיוק מה שעשיתי.

<קריאה: אני שמחה שיש מש"קית ת"ש בגדוד שיודעת מה זה בימס.

עדי קול: היא אמרה לי שהיא הייתה עושה את זה כל יום ולכן היא יכולה להגיד לנו מה זה.

עדי קול: ישבנו כאן ועדיין לא קיבלתי את הנתונים.

עדי קול: אני עדיין לא יודעת והדבר המרכזי שאני רוצה לדעת הוא אם כל כך הרבה חיילים נמצאים על עריקות – ראינו שהאחוזים הגדולים ביותר הם על עריקות – ואם מסתכלים על המיפוי הגיאוגרפי מהיכן הם מגיעים, אין ספק שהם מגיעים מהשכבות המוחלשות.

עדי קול: אמרתי לעצמי שעלתה כאן בעיה משמעותית שגיליתי ואני מגישה היום הצעת חוק כדי לתקן אותה – העובדה שמפסיקים לשלם להם דמי קיום במהלך השירות הצבאי.

<חיה אדלר: לא מפסיקים להם לגמרי.

<חיה אדלר: הם מקבלים חצי.

<קריאה: רק אם הם מצהירים.

עדי קול: החוק אומר שחייל לא קיים.

<בועז מייזל: זאת תקופה בלתי נמנית.

עדי קול: זאת תקופה בלתי נמנית ולכן הוא לא מקבל דמי קיום לפי החוק.

עדי קול: הוא חייל ואני אומרת בואו ניתן לו קנס, אבל אתם רוצים לקנות אותו בכסף?

עדי קול: תנו לו קנס אבל אל תיקחו לו את דמי הקיום כי האיש עדיין קיים.

עדי קול: זה למדתי כאן והיום אני מגישה הצעת חוק.

עדי קול: אני מניחה שיהיה לי מאבק גדול מול כל הרשויות, אבל אני מגישה את הצעת החוק.

עדי קול: אם אנחנו מגלים שיש מספר גדול מאוד של חיילים שעורקים על רקע של מצב כלכלי – ואני מכירה את כל הנתונים, שהמצב הכלכלי החמיר, יש פערים מאוד מאוד גדולים, הצבא מקבל את כולם כי הוא צבא העם, הצבא הוא לא משרד רווחה ובאמת כל התיקים נופלים עליו – עדיין אני חושבת שאולי צריך להעריך מחדש את הפתרון הזה של כליאה לאנשים שעורקים כי אין להם כסף.

עדי קול: הם עורקים כי הם צריכים לעבוד.

<בועז מייזל: זה חתול שרודף אחרי הזנב שלו.

עדי קול: בדיוק.

עדי קול: אתה נכנס לכלא, מפסיק לקבל את הכסף, מפסיק לקבל את התמיכה של שכר דירה, אתה יוצא מהכלא וישבו כאן אנשים שאמרו שהמצב הכלכלי שלהם היה הרבה יותר גרוע כשיצאו מהכלא ואז הם מעדיפים לעזוב.

עדי קול: זאת אומרת שאולי הכלא למצוקות האלה הוא לא פתרון.

עדי קול: אני לא חושבת שלא צריך את הכלא ואני לא חושבת שלא צריכה להיות מסגרת ענישה.

עדי קול: קיבלתי את התשובה הזאת על השוויון בנטל וקראתי את התשובה.

עדי קול: שוויון בנטל הוא גם לא להטיל על החברים שנשארים ואני מבינה את זה אבל עדיין אני אומרת שיש לנו מצוקה, בואו ננסה לנתח ונראה האם הפתרון שאנחנו רוצים הוא הפתרון הנכון.

עדי קול: דבר אחרון שאני אומר.

עדי קול: לא קיבלנו תשובה לכל הפניות שלנו.

עדי קול: הייתה פנייה של חיילת בוועדה שדיברה וסיפרה את הסיפור שלה.

עדי קול: בחורה מאילת שסיפרה לנו שהיא ישנה ברחובות ועל גגות.

עדי קול: הפסיכולוגית אמרה לה שהיא תפנה וינסו לעזור כך שתעודת השחרור לא תגיד למה היא השתחררה.

עדי קול: תחשבו על אנשים שאין להם שום תעודה אחרת.

עדי קול: אין להם תעודת בגרות, אין להם תעודה מקצועית, הם לא ילמדו והתעודה היחידה שמבקשים מהם לעבודה זאת תעודת השחרור ואז כתוב להם התנהגות רעה וחמורה.

עדי קול: הצעת חוק שנייה שאני אגיש היא לגבי תעודת השחרור שלא מעוגנת היום בחקיקה ולא כתוב מה צריך להיות בה ומה העקרונות הנורמטיביים.

עדי קול: מירי רגב הגישה בעבר אבל היא עצרה את זה.

עדי קול: היא חתמה אתי על הצעת החוק ואני מאוד מקווה שנוכל לקדם דברים.

עדי קול: אני לא חושבת שזה צריך להיות בחקיקה, כמובן זה לא התפקיד של המחוקק להתערב בצבא אבל אני חושבת שאנשים שהשתחררו, גם מסיבה כלכלית, לא צריכים שאחר כך זה ילווה אותם לכל החיים, במיוחד כאשר הם יוצאים ממשפחה חרדית ונאבקים להתגייס.

עדי קול: יש לנו עוד פניות נוספות של אנשים עם אותם סיפורים בדיוק.

עדי קול: מישהו שהגיע לצבא מארצות הברית להתגייס אחרי הרבה שנים, נתק עם ההורים, אחרי כמה חודשים לא עמד כלכלית, אמרו לו ללכת לקב"ן, הלך לקב"ן ובקב"ן השתולל כי התייחסו אליו לא יפה, נכלא ל-14 ימים.

<בועז מייזל: הוא לא היה בכלא.

עדי קול: מיתר.

עדי קול: כתוב משהו עם נוהל התאבדות.

עדי קול: אני רק רואה מה קופץ לי לעיניים.

<בועז מייזל: הוא ישב בחדר משמר במשך עשרה ימים וקיבל מחילה מהאלוף.

עדי קול: אני שמחה.

עדי קול: בכל אופן, אלה פניות שהועברו אליכם.

<בועז מייזל: זה הגיע אתמול.

<שלומית אבינוח: אנחנו העברנו לפני השלג.

עדי קול: הצגתי את שני הנושאים העקרוניים ואני אשמח לשמוע מכם ולראות באמת איך עובדים ביחד כי המטרה היא משותפת.

<חיה אדלר: בישיבה הקודמת אייל הרמ"ח סקר את כל הכלים.

<חיה אדלר: אני לא אתחיל בסקירה של כל הכלים אבל אני כן רוצה להתייחס לכמה דברים ואתייחס דווקא למכתב בו פתחת.

<חיה אדלר: בשבוע שעבר הייתי בדיון בוועדת הקליטה, שם דנו על חיילים בודדים, וחשוב לי לציין שאם אני עוקבת כרונולוגית אחרי הסיפור, זה היה ב-2005, אנחנו היום במקום אחר.

<חיה אדלר: חשוב לי לציין את זה כי ב-2009 נעשתה עבודה מאוד מאוד גדולה שבחנה לעומק את כל עולם הבודדים החל מההכרה שהם מקבלים, מי הוכר כבודד ועד גודל ההטבות ובתי החייל שעברו שיפור.

<חיה אדלר: הקמנו מוקד בודדים שעובד 24/7 והמון המון דברים שבפרספקטיבה שלי בארבע שנים בתפקיד יכולה לומר שכאשר היינו בדיונים בכנסת בזמנו אצל מירי רגב, ב-2009, בדיון האחרון בו עלו נושא או שניים שנשארו לטיפול מבחינת הדברים שעלו, אני יכולה להגיד שעשינו דרך מאוד ארוכה.

<חיה אדלר: היום אני יכולה לומר לך שעד כמה שניתן לא תמצאי תקלות.

<חיה אדלר: תקלות כנראה תמיד יש אבל זה לא רק ברמת המדיניות אלא זה עובד בשטח.

עדי קול: בדיון הקודם דיבר הבחור על ארבעה חודשים שהוא היה בגן העצמאות.

<חיה אדלר: ישבה גם עמותת הלל ואישרה את מה שאמרתי.

עדי קול: אכן אני חושבת שהנהלים מצוינים.

<חיה אדלר: אלה לא רק הנהלים.

<חיה אדלר: אני אומרת שיש גם גורמים בשטח שעושים את העבודה אחרת.

<חיה אדלר: אני כן מתחברת מכאן לעולם של המלש"ב, שזה השיח שלנו לאחרונה.

<חיה אדלר: המטרה שלנו היא כן להצליח לטפל בחיילים מכל הסוגים ולא רק בבודדים.

<חיה אדלר: לטפל בכל הבעיות שעולות בשלב המלש"ב מתוך הבנה שככל שהחייל יגיע יותר מטופל ומוכן לשירות, כך הוא ייכנס בהצלחה לשירות ויעבור את השירות בצורה משמעותית וכולי.

<חיה אדלר: אנחנו עושים הכול כדי לעשות את זה וזה לא חדש.

<חיה אדלר: לפני שנה נכנסנו לעבודה אחרת, ותכף אני אומר מה היא הכניסה, ועשינו הרבה שינויים כי הבנו שגם המדיניות שהייתה, היו בה הרבה פערים.

<חיה אדלר: הרבה מהחיילים באחוזים שהיו במעקב, אחרי חצי שנה ושנה בשירות ראינו שהם הוכרו כחייל בודד ולתשמ"ש ושאלנו איך זה שלא תפסנו אותם בשלב המלש"ב ובחנו את זה.

<חיה אדלר: יש עבודה ששמה גם מדדים וגם שינינו מדיניות והקלות בתהליכים הבירוקרטיים לשלב המלש"ב כדי שהמלש"ב לא יצטרך להביא אישורים.

<חיה אדלר: הרבה פעמים שבשירות הם כבר לא תופסים.

<חיה אדלר: זאת אומרת, הקלת מדיניות אפילו כדי לתפוס את האוכלוסייה בזמן ולא להיכנס לשרשרת הזאת של המצאת אישורים כי כשהוא מלש"ב, הוא עדיין לא חי את זה ולא תמיד משתף פעולה כמו שצריך.

<חיה אדלר: קיצרנו תהליכים שם, שמנו מדדים איך מאתרים את האוכלוסיות – נקרא להן אוכלוסיות ליבה – שהם בוגרי פנימיות, מהעדה האתיופית שהרבה פעמים באים מרקע סוציו אקונומי ונוכל לתפוס אותם לבקשת התשמ"ש והסיוע הכלכלי בשלב המלש"ב, עולים חדשים כאשר לחלקם אפילו הקדמנו את המועד שבו מדור פרט קורא למלש"ב.

<חיה אדלר: לרובם הוא קורא חצי שנה לפני הגיוס ולאוכלוסיות מסוימות, חלק מאלה שציינתי, קוראים שנה לפני הגיוס.

<חיה אדלר: עשינו כל מיני דברים.

<חיה אדלר: אנחנו גם מודדים את היקפי ההכרות וההצלחות, נקרא לזה, של ההכרה בזמן ועושים זאת כל שלושה חודשים.

<חיה אדלר: אני יכולה לומר לך שבעולם הבודדים חל שיפור, גם במדדים עצמם.

<חיה אדלר: אנחנו סופרים ממש כמה חיילים בודדים נכנסו כשהם כבר מוכרים וכמה מהם נכנסו לפתרונות דיור לפני וכולי.

עדי קול: יש לך מספרים כמה חיילים בודדים נמצאים?

<חיה אדלר: סדר גודל של 5,800, קצת לפה או קצת לשם.

<חיה אדלר: המצבת יחסית יציבה.

<חיה אדלר: חייל בודד מקבל מענק שהוא כפל המשכורת שלו.

<חיה אדלר: בקרוב יעודכנו דמי הקיום וגם הסכום הזה יעלה.

<חיה אדלר: הוא מקבל הטבת דיור כלשהי, אחת מארבע שהוא בוחר כאשר אחת מהן היא או מגורים בבית החייל או מגורים בקיבוץ, אימוץ בקיבוץ ושם יש לו משפחה מלווה, או דירה של האגודה למען החייל שאנחנו שוכרים - כאשר בשלושת הפתרונות האלה יש מענה כולל של מזון, של ליווי וכולי – או השתתפות בשכר דירה.

<חיה אדלר: הסכום שהוא מקבל הוא השתתפות בשכר דירה והוא לא מספיק.

<חיה אדלר: אנחנו יודעים שברוב המקומות בארץ הוא לא מספיק, אבל הוא בגדר השתתפות ואנחנו מאוד משתדלים – אמרתי את זה גם בישיבה הקודמת – לחבר אותם לפתרונות שאנחנו עוטפים אותם, כי גם האגודה למען החייל במסגרת עבודה עם הבודדים עשתה שינוי ובמקומות האלה יש קורסי העשרה, יש להם חונכים מלווים, יש בהם כמובן מזון וכולי.

<חיה אדלר: זה לעניין הבודדים.

<חיה אדלר: אני כן יודעת שבשלב המלש"ב, אנחנו עדיין לא במאה אחוזים שם.

עדי קול: לדעתי יש בעיה במדינת ישראל.

עדי קול: יש קבוצות אוכלוסייה שאנחנו מגדירים אותן – כמו שאמרת, בוגרי פנימיות, יוצאי אתיופיה, עולים חדשים – והיום מדובר בקבוצה שנזקקת והיא הרבה יותר גדולה וקשה מאוד להגדיר אותה.

עדי קול: את יכולה למצוא אותה גם בתל אביב, כמו שאת יכולה למצוא אותה בדימונה.

<חיה אדלר: לכן יש שיתוף פעולה עם עמותות מבחוץ.

<חיה אדלר: הייתי מביאה לכאן את המרכז לשירות הפרט שהוא גורם הביצוע שממש חי את הבקשות ושפרה מכירה ופונה אלינו כל הזמן.

<חיה אדלר: הם עובדים עם כל העמותות, עם זה על"ם שפונים עם כאלה שלא תראי אותם במסגרת כלשהי.

<חיה אדלר: עמותת הלל לעניין היוצאים בשאלה.

<חיה אדלר: גופים רבים בחוץ שעובדים מולנו ויש הזנה של מידע.

<חיה אדלר: לפעמים, בחלק קטן באוכלוסייה, זאת הדרך היחידה שאנחנו יודעים לאתר אותה.

עדי קול: ומה לגבי תקשורת מול רווחה?

עדי קול: בדיון הקודם עלה נושא ואני לא הבנתי אותו עד הסוף.

עדי קול: יש לכם בעיה לקבל אינפורמציה מהרווחה לגבי מטופלי הרווחה.

<חיה אדלר: אנחנו לא מקבלים איזשהו דוח של כל הילדים שנמצאים בפנימיות רווחה.

עדי קול: לא פנימיות רווחה.

<חיה אדלר: מאיפה אני מקבלת חוות דעת רווחה?

עדי קול: כן.

<חיה אדלר: דרך הפרט.

עדי קול: את צריכה לבקש ממנו.

עדי קול: אתם לא יכולים לדעת באופן עצמאי.

<חיה אדלר: אלא אם כן ההורים העבירו, אבל אם זה חייל בודד מן הסתם בדרך כלל הוא חותם.

<חיה אדלר: כמו שאני מוגבלת בהעברת שמות של חיילים החוצה, אני מניחה שגם משרד הרווחה מוגבל כי זה אותו חוק.

<חיה אדלר: יש לנו ממשקים שאנחנו בונים עכשיו ובפברואר אנחנו מתחילים – אייל דיבר על זה בישיבה הקודמת וזה נשמע שולי – במערכת ממוכנת של מערך חדש שבתוכה יש ממשקים מובנים למשרדי ממשלה ודרכם נוכל לקבל נתונים גם על מיצוי כושר השתכרות וכולי, במקום שהחייל או ההורים שלו יצטרכו לדבר עם ביטוח לאומי, עם משרד הפנים וכולי.

עדי קול: זאת מערכת שכבר קיבלה אישור?

<חיה אדלר: כן.

עדי קול: החלטת ממשלה?

<חיה אדלר: לא יודעת מה זה החלטת ממשלה.

עדי קול: של המדינה.

עדי קול: בדרך כלל אנחנו לא מאשרים דבר כזה.

<חיה אדלר: לא, אלה ממשקים של הצבא.

<חיה אדלר: כשיש הפרות משפטיות, אני מחתימה את החייל שהוא יודע ומסכים ואז אני עושה את הממשק מול ביטוח לאומי.

עדי קול: אם ההורים שלו משלמים לביטוח לאומי?

<חיה אדלר: לא.

<חיה אדלר: אני מחתימה את ההורים.

<חיה אדלר: במקומות שאני רוצה לחסוך להורים את הנסיעה לביטוח לאומי, אני מחתימה, אני שולחת עם החייל טופס וההורים חותמים.

עדי קול: השאלה אם בתוך הדברים האלה גם תוכלו לדעת רקע של רווחה.

<חיה אדלר: לגבי הסיפור המשפחתי, אני לא אקבל אלא דרך הפרט ואני מניחה שגם הם מוגבלים.

<שלומית אבינוח: השאלה היא אחרת.

<שלומית אבינוח: השאלה אם דוח מ-2011, רוצים לראות אותו מעודכן.

<חיה אדלר: לא.

<חיה אדלר: בעיקר בעולם הבודדים, החריגים, חסרי עורף משפחתי – יוצאים בשאלה הם דוגמה אבל יש גם כאלה שיצאו מפנימיות רווחה – גם אם הוא מביא דוח סוציאלי שמה שמתואר בו סביר להניח שהוא לא השתנה, אנחנו יודעים לעבוד עם זה.

<חיה אדלר: אלה הבודדים הכי מובהקים שלנו.

<חיה אדלר: זה פחות מטריד אותי.

עדי קול: גם בעיני.

עדי קול: הבודדים פחות מטרידים אותי כי זה קלאסי.

<חיה אדלר: לא.

<חיה אדלר: הבודדים חסרי עורף משפחתי, זה לא כזה קלאסי.

עדי קול: אני מכירה את הסיפורים.

עדי קול: היה המקרה הראשון שדיברנו עליו עם אייל.

עדי קול: שלושה מקרים, תלמידים שלי, כל מי שלמד באוניברסיטה מטופל רווחה, כולם מגיעים מרקע של התמכרויות, אלימות במשפחה.

<חיה אדלר: מצבים כאלה הם מובהקים.

עדי קול: האימא ברחה והיא במעון לנשים מוכות, הייתה שם כמה חודשים וחזרה הביתה, היא עובדת בקושי, חיה בדרך כלל אצל אימא שלה, שלושה ילדים שמגיעים לצבא ואין לך דרך לדעת את זה.

עדי קול: כל מה שהיא ביקשה היה עזרה שהילדה תצא הביתה.

עדי קול: אני מנסה להבין איך אנחנו יודעים על אלה שהם לא מקרי הקצה.

<חיה אדלר: הפרט שיבוא ללשכת גיוס ולא יספר ולא ישתף, אכן קשה לנו מאוד לאתר אותו.

<חיה אדלר: אחד שהוא לא מובהק – פנימיית רווחה וכולי – אם הוא לא מספר, אין משהו שמחולל את התהליך אלא אם כן אתה חוקר אותו.

<חיה אדלר: משהו צריך להתחיל את התהליך בו אנחנו מבינים שיש בעיה וצריך לטפל בה.

עדי קול: אני מנסה לחשוב אולי בית הספר יעביר.

<חיה אדלר: במדורי הקהילה של מיתב, של הבקו"ם מדברים עם הפנימיות בדיוק במקום הזה.

<חיה אדלר: בית ספר רגיל בו יש בעיות כלכליות ובעיה משפחתית, אם החייל לא מדווח עליה, שם מתחיל התהליך בדרך כלל.

עדי קול: דין כנפו הרי דיווח.

<חיה אדלר: זאת כבר שאלה איך טיפלו ואיזה אישורים הוא הביא.

עדי קול: אני אשמח שתהיה לכם איזושהי אינדיקציה.

עדי קול: ברווחה אנחנו קוראים לזה – ואני מטפלת בזה הרבה – אורות אדומים.

<חיה אדלר: את יודעת שגם לא כולם מגיעים למשרד הרווחה.

עדי קול: נכון ועדיין יש כאלה שמגיעים לרווחה ואתם לא יודעים עליהם.

<חיה אדלר: אין מישהו שמעדכן אותי ואומר לי שאלה האנשים שמתגייסים השנה והיו ברווחה.

עדי קול: ברור לי שלא.

עדי קול: אני רק מנסה לחשוב מה אנחנו יכולים לבקש, עוד דבר שאנחנו יכולים לבקש מהחייל כדי שיקל עליו.

<חיה אדלר: יש מלש"בים שאומרים שהם רוצים להגיע ליחידה הקרבית הזאת וחושבים שאם הם יגידו שהאבא צריך עוד השלמת הכנסה, הם לא יגיעו לשם.

עדי קול: מסכימה.

עדי קול: מה אנחנו יכולים עוד לבקש לפני כן כדי שנאתר יותר?

עדי קול: אין לי תשובה לזה.

<בועז מייזל: יש לזה פתרון פשוט.

<בועז מייזל: אם הפרט לא רוצה לדווח, שלא ידווח, אבל אם הוא כבר מוכר על ידי רשויות הרווחה, כשם שרשויות הרווחה יודעות לשלם – לדוגמה, לאח שלי שהוא קטוע יד משלמים איזושהי קצבה – עבור חייל שמתגייס לצבא והוא מדווח ברשויות הרווחה והוא מוכר ברשויות הרווחה, שמשרד הרווחה ישלם קצבה למשפחה.

עדי קול: קצבה למשפחה של חייל.

<בועז מייזל: למה לא?

<בועז מייזל: זה פותר את הבעיה של הקישוריות ואת החוק.

עדי קול: כולנו מסכימים עם בועז.

עדי קול: אם זה יכול לקרות?

עדי קול: אין כסף.

<חיה אדלר: אני יודעת דרך התשמ"ש שכאשר הורה מגייס ילד, הוא ממשיך להחשיב אותו קטין מתוך הרציונל הזה, אבל זה ביטוח לאומי וזה עניין אחר.

<חיה אדלר: זה מביא אותי לסיפור הנתונים לגבי המצב הסוציו אקונומי וכולי.

<חיה אדלר: סוגיית האיתור, בסוף, איך שלא תצמצמי את הקבוצות, מי שיבחר לא לדווח, אני לא אדע עד שהוא לא מתחיל לדווח ולכן אנחנו מקפידים גם בשלב המלש"ב לפזר בבית הספר מידע וכל האלמנטים שהם בשלב המלש"ב.

<חיה אדלר: גם בשירות יש ראיונות והכול כדי לנסות לאתר את האוכלוסייה בזמן.

<חיה אדלר: אלה שלא מוכרים ברווחה, הכי קשה להגיע אליהם.

עדי קול: זה אחד הדברים שניסיתי לאתר.

עדי קול: נפגשתי עם אלעזר שטרן ושאלתי אותו אם הוא מכיר את המוסד הזה ואיך הוא עובד ושיגיד לי איך אני יכולה לדעת מה קורה כאשר חייל כזה בסטי"לים פתאום אומר שהוא לא דיווח קודם כי הוא רצה להגיע לשם, כמה זמן זה לוקח.

עדי קול: תגידי לי כמה זמן.

עדי קול: פקידת הת"ש לא הייתה והזמן עובר.

עדי קול: אני שמעתי הערכה על בין שלושה לשישה חודשים.

<חיה אדלר: זה לא תקין וזה לא אמור להיות.

עדי קול: אני יכולה לקבל משפרה ושפרה באמת עושה עבודת קודש והיא נלחמת בצורה משוגעת על הדברים שחשובים לה.

עדי קול: אני כחברת כנסת, התפקיד שלי לפקח באיזשהו אופן על הגוף הזה שנקרא צבא.

עדי קול: שאלתי כמה זמן זה לוקח ומה התהליך.

עדי קול: שאלתי את אותו בן אדם שהיום אומר שהוא לא יכול יותר, הגיעו מים עד נפש, הוא הולך כבר למש"קית ת"ש שלו והשאלה היא כמה זמן עובר עד שהוא מגיש את הטפסים וכל הפרוצדורה.

עדי קול: הבנתי שיש כסף שהוא יכול לקבל מיד.

<חיה אדלר: אנחנו ביזרנו את כל הכלים לרמת היחידה, חוץ מהבודד החריג, נקרא לו כך.

<חיה אדלר: מי שחסר עורף משפחתי.

<חיה אדלר: זה מתוך רציונל שלמדיניות הזאת צריך להיות משהו אחיד שמסתכל על כל הצבא.

<חיה אדלר: את זה אני שמה רגע בצד.

<חיה אדלר: כל הכלים נמצאים בחטיבה.

<חיה אדלר: חייל בגדוד מגיש בקשה לתשמ"ש או לבודד, ואנחנו מזהים שיש מצב כלכלי קשה, גם אם ההכרה כחייל בודד שלו אמורה לקחת עכשיו חודש עד שהוא יביא את האישור ועד שיגישו אותו.

<חיה אדלר: שפרה, אל תעשי לי כך.

<שפרה שחר: לא דיברתי.

עדי קול: נכון, אבל גם זה דיבור.

עדי קול: יש משהו לא מכבד בגישה שלך.

<שפרה שחר: ממש לא.

<שפרה שחר: התכוונתי לגבות את חיה בהרבה דברים.

עדי קול: זה שאת מכירה סיפורים אחרים לא אומר שלא נעשה כאן מאמץ גדול.

עדי קול: תני לה לדבר בלי תנועות ואחרי כן ידבר הקמצ"ר ובסוף ניתן לך אפשרות להתייחס.

עדי קול: אם את רוצה לומר משהו, טריק שלימדו אותי, תכתבי.

<שפרה שחר: עכשיו כתבתי.

עדי קול: אבל עם כבוד לעבודה שהם עושים.

<שפרה שחר: יש לי הרבה כבוד.

<חיה אדלר: ביזרנו את הכלים מתוך כוונה שהתהליך יהיה הכי קצר שאפשר.

<חיה אדלר: אגב, בעיקר הפתרונות המידיים כמו שאמרת.

<חיה אדלר: יש מענקים.

<חיה אדלר: יש כלים בגדוד, למג"ד, שזה נכנסת לראיון ואתה יכול לצאת.

עדי קול: לא לוקח זמן עד שמגיעים למג"ד?

<חיה אדלר: לא.

<חיה אדלר: למג"ד זה למג"ד ולסגל ת"ש שלו, לשליש ולכל מי שמתחתיו שיודע לתת את זה במידי.

<חיה אדלר: עיש כלים מידיים.

<חיה אדלר: מה שמטריד אותך בזמן שזה לוקח, אלה הדברים הגדולים.

עדי קול: הערכה של שלושה עד חמישה חודשים, לא אמורה להיות.

<חיה אדלר: לצערי יש מצבים כאלה.

<חיה אדלר: החוקים מדברים על גג חודש וזה לא אמור להיות יותר.

<שלומית אבינוח: למי פונים?

עדי קול: למי פונים כשזה מתחיל להתעכב?

<שלומית אבינוח: מה הכלים של החייל?

<חיה אדלר: לפרט.

<חיה אדלר: יש לו מפקדים וכשזה לוקח הרבה זמן, זה יכול לנבוע מכמה דברים.

עדי קול: אני חייבת לומר לך שהמיילים שקיבלתי אחרי הישיבה היו של מפקדים.

עדי קול: כתב לי אחד שהיה מפקד והוא נתן כסף מכספו.

עדי קול: הוא כותב שכשהוא היה יוצא לסוף שבוע, היה שואל את ההורים שלו מה יש להם בבית כדי להביא.

עדי קול: זה המפקד והוא אומר שהוא לא ידע מה לעשות.

עדי קול: הוא היה מ"מ.

<חיה אדלר: אני לא רוצה שהמ"כ והמ"מ ייתנו כסף מהכיס שלהם ולכן אני שמה כלים כאשר מעל 300 מיליון שקלים בשנה מושקעים בזה.

<חיה אדלר: כן חשוב להגיד לך שכשזה מגיע לשלושה וחמישה חודשים, אלה תקלות.

<חיה אדלר: זה לא אמור להיות כך ואכן יש תקלות כאלה.

עדי קול: לא הדפסתי את כל המכתבים שקיבלתי, אבל שלחו לי מפקדים מכתבים.

<שלומית אבינוח: הם מקבלים רטרואקטיבית?

<חיה אדלר: כשיש רטרואקטיביות, זה מעיד על תקלה שנעשתה בדרך ומבחינתי אני רוצה לעשות את הדברים הרבה יותר בזמן.

<חיה אדלר: יש המון דברים שמשולמים רטרו.

<חיה אדלר: רטרו קיים אבל רטרו מבחינתי הוא לא הפתרון.

עדי קול: אבל רטרו קיים?

<חיה אדלר: רטרו קיים.

עדי קול: קשה לי לנסות ולראות היכן אני יכולה לעזור כאשר הנהלים אומרים שזה חייב להיות חודש אבל הסיפורים הם באמת בלתי נסבלים.

עדי קול: אני מקבלת לפייסבוק שלי, שזה כלי מטופש, את הסיפורים.

עדי קול: ראית את הסיפורים שאנשים כתבו.

<חיה אדלר: ראיתי.

<חיה אדלר: ראיתי גם את הכתבה בטלוויזיה שגם יושבת מש"קית ת"ש ואומרת.

<חיה אדלר: אני יודעת.

<חיה אדלר: זה כמו שתיקחי עכשיו את הסוציו אקונומי שיושב בכלא ואת תעשי תמונת מראה לסוציו אקונומי שהם לוחמים והם שורדים בשרות משמעותי וקרבי וממשיכים לקצונה.

<חיה אדלר: יש כאלה ויש כאלה.

עדי קול: יש אנשים עם כוחות יותר גדולים.

עדי קול: נעזוב לרגע את הנהלים, אני שואלת אותך, מבחינת הלב שלך כמו שאומרים בארץ נהדרת, מה את היית חושבת שהצבא יכול עוד לעשות?

עדי קול: איפה חסר?

עדי קול: אני אלך לשר הביטחון, אני אקבע את הפגישה אבל תגידו לי איפה אנחנו יכולים לעשות יותר.

עדי קול: הדיון שלי בשבוע שעבר כאן, חבל שלא היית כאן, לגבי קצבת שירותים מיוחדים שלא ניתנת מתחת לגיל 18 בישראל.

עדי קול: ההורים לוקחים ילדים בני 16 ששוקלים תשעים קילו ומחתלים אותם וכאן מדובר ב-65 מיליון שקלים.

<שלומית אבינוח: ביטוח לאומי לא מכיר בילד נכה עד גיל 18.

עדי קול: אתם פשוט לא מאמינים איזה סיפורים.

עדי קול: ילדים מונשמים ונמצאים בבית.

<חיה אדלר: אם הייתי יכולה לקבל את השמות מראש, זה היה עוזר לי.

<חיה אדלר: זה יסייע לי להיות ממוקדת בשלב המלש"ב לאתר את החיילים האלה באופן יזום ספציפית.

<חיה אדלר: שוב, גם כאן יהיו אלה שלא ירצו לשתף אתי פעולה.

עדי קול: אם את אומרת שהצבא מציע לו ומציע לו.

עדי קול: אם הוא לא רוצה, בעיה שלו.

<חיה אדלר: היום יש זימונים שלשכת גיוס יושבת שלוש וארבע פעמים כדי להשיג את המלש"ב, גם כשהוא כבר מסומן.

<שלומית אבינוח: יש דוחות מעקב שאת דורשת לקבל מהאנשים בשטח אליך?

<חיה אדלר: בטח.

<חיה אדלר: אני פוגשת אותם אחת לרבעון.

<שלומית אבינוח: אלה שלושה חודשים אבל אני שואלת באופן חודשי.

<חיה אדלר: צריכה להיות לי יכולת לבדוק.

עדי קול: אני צריכה לבדוק מול הרווחה, במקרה אני מכירה את שר הרווחה, כדי לראות מה אפשר לעשות.

<חיה אדלר: יש שולחן עגול של צעירים בסיכון עם ראש האגף שם, רחל שרביט וציפי גליק מהפנימיות.

<שלומית אבינוח: השאלה אם יש לך דוחות חודשיים.

<חיה אדלר: דוחות חודשיים יש ברמה של בקו"מ.

<שלומית אבינוח: השאלה מי מפקח על הדוחות האלה.

<חיה אדלר: יש לי מערך שלם של אנשים שעוסקים בזה.

<חיה אדלר: הפרמטר השני הוא כל התהליכים הבירוקרטיים ואנחנו עובדים כל הזמן כדי לייעל ולקצר אותם ואנחנו גם מצליחים.

<חיה אדלר: המערכת הזאת היא חלק מהעניין.

עדי קול: בואי נעשה קמפיין משותף ונגיד שאנחנו רוצים שזה יהיה חודש.

עדי קול: אם לחייל הבקשה לוקחת יותר מחודשיים, למי הוא צריך לפנות.

עדי קול: את רוצה שהוא יפנה אלי?

עדי קול: מי הכתובת שלו?

עדי קול: עזבי את המפקד.

<חיה אדלר: בתוך הצבא יש תמיד מפקדו של המפקד וכולי, אבל גם יש את הציר של פניות הציבור בתוך הצבא ואת נציב קבילות החיילים.

<שלומית אבינוח: לא פנו אליו.

עדי קול: היא אמרה שהם לא פונים מספיק, הם לא מכירים אותו והיא שותפה לדברים שאני גיליתי כאן.

<שפרה שחר: צריכים מחשב וצריכים חתימה ידנית.

<שפרה שחר: להגיש קבילה אצל נציב קבילות חיילים, זאת פרוצדורה שצריך מחשב.

<שפרה שחר: מאיפה לחייל יש פקס?

<שפרה שחר: זה מאוד קשה.

<שלומית אבינוח: יכול להיות שהחייל לא רוצה להגיע למפקד.

עדי קול: זאת שאלה שנפנה, איך צריך להגיש קבילה ואיך מטפלים בה.

עדי קול: אנחנו נבדוק את זה.

עדי קול: מה קורה מחוץ ליחידה?

<חיה אדלר: נציב קבילות החיילים.

<חיה אדלר: יש גם את שירות הפרט.

<חיה אדלר: החיילים הבודדים יודעים שיש מדור בודדים.

עדי קול: מה זה המרכז לשירות הפרט?

<חיה אדלר: זה גוף הביצוע שלנו.

<חיה אדלר: הוא לא משמש לפניות ציבור, אבל אם חייל מתקשר לשם, סביר שהחייל לא יפנה לשם אלא הוא יפנה קודם לנציב קבילות החיילים.

עדי קול: יש כתובת?

עדי קול: אם אתה לא יכול לשלוח פקס או משהו ונגיד מש"קית הת"ש חושבת שאתה לא רציני ולא מעבירה, אז המפקד עסוק.

<חיה אדלר: אסור לה לא להעביר.

<חיה אדלר: אין דבר כזה.

עדי קול: עזבי את החוקים.

עדי קול: אני משפטנית.

עדי קול: כשאתה כותב חקיקה או בכלל, אתה חושב על עוד שתי סצנריו.

עדי קול: לא על האנשים הטובים שישמרו על החוק ויעשו הכול בסדר.

<חיה אדלר: לכן יש לי חונכות.

עדי קול: יש מישהי שמונתה למש"קית ת"ש וזה ממש לא בא לה, ולמפקד יש חמישים חיילים והוא לא ישן שבוע, והמפקד של המפקד שאין לי מושג מי זה, אימא שלו חולה.

עדי קול: במקרים האלה שאין לך את המפקד בתוך היחידה, אני רוצה לדעת שאני יכולה להתקשר למדור פרט.

<חיה אדלר: זה לנציב קבילות החיילים.

<שלומית אבינוח: הוא מקבל פניות גם בטלפון?

<חיה אדלר: לא.

<חיה אדלר: אני יכולה לבדוק את זה.

עדי קול: מספרים.

<חיה אדלר: המכתב שלי הוא מה-17 ביולי.

<חיה אדלר: רק שתביני שזה הדבר הראשון שעשינו אחרי שחזרנו מהישיבה.

<חיה אדלר: הוצאנו את הדוח בימס שהמש"קית היקרה מדברת עליו.

<חיה אדלר: כשאני יצאתי ברוח שלך להבין מאיפה הם באים, לא מי מטופל ת"ש כי כנראה זאת קבוצה מאלה שבאים מהרקע הזה.

<חיה אדלר: אני אתחיל מהסוף.

<חיה אדלר: אין לי דרך להגיד לך בגלל מה שאמרנו קודם מי אחד לאחד האנשים שהתגייסו שבאו מרקע כזא.

עדי קול: מה עם הקב"א?

<חיה אדלר: אני לא יודעת להגיד לך.

<חיה אדלר: יכול להיות שאפשר עכשיו להגיד שתיעשה עבודת מחקר ובהגדרת המצב הסוציו אקונומי יגיד קב"א.

עדי קול: נכון שקב"א מתחת לאיקס מסוים אומר משהו כי זה אומר מספר חדרים בבית?

<חיה אדלר: אני לא יודעת.

<חיה אדלר: אני לא חושבת.

<חיה אדלר: זה מיתוס.

<גולן מימון: זאת אגדה אורבנית.

עדי קול: היוצאים בשאלה אמרו שהם קיבלו 43 בהתחלה.

<שלומית אבינוח: אין להם ידע.

<חיה אדלר: כי בבית הספר שלהם לא למדו מעבר לחשבון.

<גולן מימון: ממש לא בודקים מצב סוציו אקונומי.

<חיה אדלר: זה בגלל שהם לא ידעו לעשות את המבחנים.

<חיה אדלר: הם לא למדו בבית הספר.

עדי קול: אני רק רוצה לדעת אם יש לצבא נתון שיכול לומר מי בא מבית עני.

<חיה אדלר: צריך להגדיר מה זה בית עני.

<חיה אדלר: אם את הולכת לפי ההגדרה של המדינה, שזה קו העוני, של הכנסות, אין לי נתון על רמת ההכנסות של ההורים אלא אם כן ביקשתי.

עדי קול: אתם לא מבקשים את זה בטפסים?

<חיה אדלר: לא נראה לי.

עדי קול: כשאתה נרשם לאוניברסיטה, שואלים הכנסת הורים בין 10 ל-15 או ל-20 ואתה ממלא.

<חיה אדלר: יכול להיות שתיאורטית אפשר לצייר תמונה הרבה יותר מדויקת ממה שאני מייצרת כאן.

<חיה אדלר: אני ניסיתי לקחת את כל החיילים שהיו כלואים ב-2012 ולעשות עליהם את הדוחות עליהם דיברת קודם, מי מהם נגע אפילו נגיעה אחת קטנה באיזשהו מענה ת"ש כדי לתאר מי זה שקיבל רק מענה אחד.

עדי קול: אנחנו קיבלנו את המכתב הזה?

<שלומית אבינוח: מה פתאום?

<שלומית אבינוח: אני יכולה להראות לך מה קיבלנו.

<שלומית אבינוח: את זה לא קיבלנו.

<שלומית אבינוח: קיבלנו מאורה מאיר וקיבלנו מעמית חפץ.

עדי קול: קיבלנו תוך שבועיים את הנתונים.

<שלומית אבינוח: זה נתקע בפקס של רות בר.

עדי קול: אני אשמח אם תבדקו.

<חיה אדלר: את מבינה כמה זה מתסכל כי אני כתבתי מכתב ב-17 ביולי ואחר כך כועסים עלי בוועדה.

עדי קול: התקשרתי אל רות בר בפגרה הרבה פעמים והיא אמרה לי שהיא תיתן לי תשובות שנתנו לשאילתות אחרות, כמו שבוז'י שאל פעם משהו על עניים.

<שלומית אבינוח: הנה.

<שלומית אבינוח: אלה שני עמודים?

<חיה אדלר: כן.

<חיה אדלר: הסימוכין שלו הוא 21673.

<שלומית אבינוח: קיבלנו את זה.

<חיה אדלר: אני רוצה להסביר את הנתון הזה.

עדי קול: אבל זה תשמ"ש בודד ו-ת"ש.

<חיה אדלר: לא.

<חיה אדלר: גם סיוע כלכלי.

<חיה אדלר: כגון.

<חיה אדלר: לקחתי את כל האינדיקציות שלי של הת"ש.

עדי קול: סליחה, השמצנו את כל הצבא ואני מתנצלת ומוחקת את הדברים.

<חיה אדלר: אלה הנתונים.

<חיה אדלר: עכשיו צריך לפרש מה זה אומר שהיה להם את אחד המענים האלה.

<חיה אדלר: כן הייתי רוצה כמה אלה כן מצליחים בשירות, כמה כאלה כן מצליחים בשירות ואז יכול להיות שזה קורה ביחד אבל זאת לא בהכרח סיבה ותוצאה.

עדי קול: אני מסכימה.

עדי קול: כאן אני שואלת את השאלה הכי גדולה שלי ועכשיו אני אגיע אליך.

<חיה אדלר: רגע.

<חיה אדלר: רצית עוד התייחסות לביטוי כושר השתכרות.

עדי קול: נכון.

<חיה אדלר: תשמ"ש זה הכלי היחיד לסיוע כלכלי שבו אני כפופה לא לשיקול דעת מפקד שמתרשם מהמצב אלא לחוקה, כך אנחנו קוראים לה, שזאת פקודת המטכ"ל שלנו שמאושרת – סיפרתי לך בטלפון – בוועדת העבודה והרווחה של הכנסת.

<חיה אדלר: כל שינוי בה, ואנחנו הולכים לעשות שם שינויים כי יש לנו גם בג"ץ בנושא של תשמ"ש, טעון אישור של הוועדה.

<חיה אדלר: שם אני נדרשת חד משמעית לבדוק מיצוי כושר השתכרות כאשר הכוונה במיצוי כושר השתכרות הוא לאו דווקא לעבוד אלא הוא גם קצבאות.

<חיה אדלר: שם אני יכולה להגיד שמי שההורים שלו לא משתפים פעולה בהיבט הזה ---

עדי קול: אפשר לקבל את הרשימה שהוגשה לוועדת הרווחה?

<חיה אדלר: את הפקודה עצמה?

<חיה אדלר: זאת פקודת מטכ"ל.

<חיה אדלר: אני יכולה להעביר לך אותה.

<חיה אדלר: בקרוב יהיה תהליך של עבודה מול הוועדה.

עדי קול: את יודעת איך קוראים לפקודת המטכ"ל?

<חיה אדלר: תכף אני אומר.

עדי קול: כדי שנוכל לבדוק את זה.

<חיה אדלר: זאת פקודה ארוכה מאוד עם הרבה כללים.

<חיה אדלר: לדעתי הפקודה היא משנת 1970 ומשהו.

<חיה אדלר: זאת הפקודה היחידה שמאוד קשה לנו לשנות אותה כי היא לא תלויה רק בנו.

<שפרה שחר: זאת לא את.

<שפרה שחר: זאת המדינה.

<חיה אדלר: אני יודעת.

<חיה אדלר: זה לא אישי.

<חיה אדלר: לפרוטוקול, מכיוון שזה לא אישי, גם את הצבא חשוב לי שתכבדי.

<שפרה שחר: לכן אמרתי שזה לא הצבא.

עדי קול: לגבי מיצוי כושר השתכרות.

עדי קול: איזה עוד תנאי בולט לך שהוא בעייתי?

<חיה אדלר: גם בתשמ"ש?

<חיה אדלר: הוא לא בעייתי.

<חיה אדלר: גם בביטוח לאומי זה כך.

<שלומית אבינוח: קצבאות כהכנסה.

<חיה אדלר: זה בעיקר על תשמ"ש ואני אגיד לך למה זה כך, כי בכל עולם הסיוע הכלכלי האחר, הכול נתון בשורה התחתונה לשיקול דעתו של המפקד וקצינת ה-ת"ש.

<חיה אדלר: היא יכולה להגיד לו שיביא לו תדפיסים.

עדי קול: איזה עוד דרישה דורשים מההורים שהיא יכולה להיות בעייתית?

<חיה אדלר: בדרך כלל מה שקשה להם לשתף פעולה זה באישורים מביטוח לאומי, בגלל קשיי שפה או בריאות וכולי, וגם בממשק עם ביטוח לאומי לא תמיד ברור.

<חיה אדלר: את זה אנחנו אמורים לפתור בקרוב עם המערכת כי אנחנו אומרים שאנחנו נדבר עם ביטוח לאומי בקוד אישור שאני צריכה ואני לא צריכה לסבך את ההורים שבקושי יודעים עברית.

עדי קול: זה חשוב.

עדי קול: נמצא כאן הקמצ"ר החדש.

עדי קול: שפרה, שימי לב להבדל בין הקמצ"ר לקמצ"ר הקודם.

עדי קול: אני שמתי לב עם כניסתו לחדר.

עדי קול: זאת אומרת, את צריכה להכיר בעובדה שלפעמים אנשים משנים את תפקידם ותני להם צ'אנס.

עדי קול: אחד הדברים שהוא רמז לי שהוא יעסוק עם שירותי רפואה, איזוק של חיילים ועוד דברים.

עדי קול: בואי ניתן להם קודם כל צ'אנס.

<שפרה שחר: קודם כל ניתן להם את הקרדיט.

<שפרה שחר: ייאמר לזכותו של צה"ל – ואני בסך הכול חמש וקצת שנים בזירה כמתנדבת שהחליטה לקחת על עצמה משהו ואף אחד לא מינה אותה לכך – הלוואי והרבה מערכות במדינה הזאת היו לומדות מהר ומפיקות לקחים כמו צה"ל.

<שפרה שחר: באמת נחמיא להם כי מגיע להם.

<שפרה שחר: יחד עם זאת, חיה ישבה ואמרה כאן דברים נכונים.

<שפרה שחר: בארבע השנים האחרונות נעשו רפורמות בהקשר למשל של החיילים הבודדים אבל שכחת להזכיר למה.

<שפרה שחר: כי לפני חמש שנים אני התחלתי את פעילותי.

<חיה אדלר: כי זיהינו שיש בעיות.

<שפרה שחר: איך זיהיתם?

<שפרה שחר: כי הייתה כתבה בערוץ 2.

<חיה אדלר: את הקרדיט קיבלת.

<שפרה שחר: אני לא צריכה לקבל קרדיט.

<שפרה שחר: להפך.

<שפרה שחר: אני הלכתי תמיד בדרכים הטובות.

<שפרה שחר: גם בנושא של שכר החיילים.

<שפרה שחר: אני חייבת לומר, ותכף אני אציג את הנתונים, שאנחנו לא נגד צה"ל.

<שפרה שחר: אני אפילו אציג את הנתונים ואראה כמה כסף אני חוסכת לצה"ל בפרויקטים מסוימים וכמה אני עוזרת לו.

<שפרה שחר: המטרה שלנו היא לעזור לחיילים ולאתר בעיות כמה שיותר מוקדם, כפי שהעמותה יכולה לעזור, כדי שאותו חייל למשל שלא יגיע לכלא, כדי שאותו חייל לא יפרוש לג'וב מלוחמה, כדי שאותו חייל אולי יגיע לקורס פיקודי כמו קורס מ"כים וקורס קצינים ואנחנו נעזור לו בדרך וניתן לו את התמיכה.

<שפרה שחר: המטרה שלנו בסוף היא שהחייל, הפרט יצליח, ואם הפרט יצליח, גם לצה"ל יותר קל.

<שפרה שחר: אנחנו ממש לא נגד צה"ל.

<שפרה שחר: גם בנושא של החיילים הבודדים, גם בנושא של שכר החיילים, גם בנושא הכלא, תמיד – אני אראה לך קלסרים גדולים – קודם כל אני פונה - אם זה ראש אכ"א או מישהו אחר – במכתב, מציגה את הדברים, מבקשת להיפגש, בואו תילחמו אתם להעלות את שכר החיילים ורק כשאני מקבלת מה שנקרא נאדה אחד גדול, אז אני פונה לתקשורת.

<שפרה שחר: התקשורת אצלי היא לא מטרה אלא היא פשוט אמצעי והפלא ופלא, אחרי שיש כתבה ענקית בערוץ 2, פתאום כולם נזכרים לדבר אתי, פתאום פותחים לי את הדלתות.

<שפרה שחר: זה מה שקרה אז עם החיילים הבודדים.

<שפרה שחר: באמת אז צה"ל הפיק לקחים ובקטע של החיילים הבודדים אפשר לומר שהייתה ממש מהפכה והיא מבורכת.

<שפרה שחר: כשאני התחלתי את עבודתי, שמונה חודשים ותשעה חודשים היה משך הזמן בו הוכר חייל כחייל בודד והיום זה מאוד חריג כשזה קורה.

<שפרה שחר: אני מסכימה בזה.

<שפרה שחר: לפעמים כשהחיילים מתקשרים אלי ואני שואלת אם הוא מוכר כבודד ולפי הסיפור שלו אני כבר מבינה שזה סיפור להכיר כבודד, ואפילו סיפור לא פשוט.

<שפרה שחר: אני שואלת אותו כמה זמן זה לקח, והוא אומר לי שלושה שבועות.

<שפרה שחר: אם כן, המערכת עשתה משהו כי פעם זה או לא היה קורה בכלל או היה קורה אחרי שנה וחצי והחייל היה עובר מסכת עינויים.

<שפרה שחר: בקטע הזה אני משבחת את צה"ל.

<שפרה שחר: צה"ל יודע שאני רחוקה מלהחניף לו, אבל זאת מערכת שלומדת.

<שפרה שחר: אני פשוט מצרה על כך שבכלל צריך להשתמש בתקשורת.

<חיה אדלר: אנחנו ישבנו והנענו יחד עבודה מאוד גדולה.

<שפרה שחר: נכון.

<שפרה שחר: בקטע של שכר החיילים, שנתיים וחצי אני מתחננת בפני ראש אכ"א.

עדי קול: זה לא קשור.

עדי קול: כמעט בכל משרד מולו אני פועלת, קשה להזיז את המשרדים.

עדי קול: קחי את משרד הפנים, את רשותה הגירה והאוכלוסין, שלומית ואני מתעסקות כל הזמן וזה קשה ואת יודעת מה?

עדי קול: גם אנחנו פונים לתקשורת.

עדי קול: עזבי את התקשורת, עזבי את התלונות, דברי תכלס.

<שפרה שחר: החיילים הבודדים, זאת נישה קטנה, נישה שיחסית מוכרת.

עדי קול: אני יודעת שכרגע היא מטופלת.

<שפרה שחר: אבל יחד עם זאת היא אוכלוסייה שהיא בסיכון יותר גבוה.

<שפרה שחר: למשל אם הנושא שלנו היום הוא כלא, ואני חושבת שזה הנושא ואנחנו נגיע אליו בהמשך.

עדי קול: שאלנו לגבי מספר חיילים בודדים בכלא.

עדי קול: העברנו את השאילתה.

עדי קול: אם את יכולה לבדוק היכן היא נמצאת.

<בועז מייזל: אנחנו יכולים להגיד בכמה אנחנו מטפלים בתוך הכלא.

<שפרה שחר: כיוון שאוכלוסיית הבודדים היא אוכלוסייה שנמצאת בסטטיסטיקה ובסיכון יותר גבוה להגיע לכלא, המשמעויות של כך הן מאוד מאוד קטלניות ואני תכף אסביר זאת.

<שפרה שחר: חיה הזכירה שיש כמה פתרונות דיור לחיילים בודדים אבל בפועל כמחצית או למעלה ממחצית מהחיילים הבודדים, בדרך כלל הגיעו לכלא בגלל בעיות כלכליות.

עדי קול: אני יודעת שהתקיים דיון בשבוע שעבר.

<שפרה שחר: אני רוצה בהקשר של הכלא.

<שפרה שחר: כיוון שלמעלה ממחצית החיילים הבודדים, כ-3,000 חיילים, שוכרים דירה, כיוון שהם בסיכון גבוה להגיע לכלא וכיוון שכאשר הם בכלא מופסקים להם כל המענקים כולל שכר הדירה, בדרך כלל הם הגיעו לכלא בגלל בעיות כלכליות.

עדי קול: לא היית כאן עת אמרתי שהיום הגשתי הצעת חוק לפיה אני מבקשת לאפשר להם לקבל את המענקים בזמן השהות בכלא.

עדי קול: אפשר לתת להם קנס, אבל שלא יופסקו הדברים האלה.

עדי קול: הם כרגע לא יכולים לטפל בזה כי זה החוק אותו אני צריכה לשנות ואכן הגשתי הצעת חוק.

עדי קול: הסיכוי שהצעת החוק הזאת תעבור הוא מאוד קלוש, אבל הגשתי אותה ואני אלחם עליה.

עדי קול: קיבלתי את הביקורת הזאת בפעם שעברה.

<שפרה שחר: התוצאות הן קטלניות.

עדי קול: צודקת.

<שפרה שחר: לא נדבר רק על הבודדים.

<שפרה שחר: חיה בעצמה הזכירה את הנתונים לגבי אלה שצריכים איזשהו טיפול.

<שפרה שחר: זה הרי לא סוד וכולנו יודעים – וזאת לא אשמת צה"ל ואני מדגישה – שיש לנו עם עני.

<שפרה שחר: לפחות מבין המתגייסים שהם בערך חצי מהעם, כשליש הוא עני והוא עני בדרגות שונות.

<שפרה שחר: לא סתם אנחנו נלחמים על העלאת שכר החיילים.

<שפרה שחר: אנחנו לא מדברים לא על שכר מינימום ולא על חצי שכר מינימום.

<שפרה שחר: אנחנו טוענים שתוספת של אלף שקלים לנטו לכל חייל, היא בעצם תוציא לפחות שני שלישים מהחיילים שמטופלים היום.

עדי קול: מסכימה.

עדי קול: זה דיון שהיה בבג"ץ ולא כאן.

עדי קול: יש לך טענה שמדברת ספציפית?

<שפרה שחר: כן.

<שפרה שחר: עומר הגיע ומיתר והוא לא מצליח להיכנס.

<שלומית אבינוח: הנה, מיתר מגיע.

<שפרה שחר: עומר ומיתר הם שני חיילים משוחררים.

<שפרה שחר: מיתר הגיע מחוץ לארץ למרות שאחד ההורים הוא ישראלי.

<שפרה שחר: הוא מדבר עברית כמו ישראלי.

<שפרה שחר: עומר הוא חייל בודד חריג.

<שפרה שחר: שניהם חיילים משוחררים כי אנחנו לא יכולים להביא חיילים בשירות.

<שפרה שחר: שניהם היו בכלא והגיעו אליו בגלל נסיבות כלכליות וזה סיפור מאוד אופייני.

<שפרה שחר: אני חושבת שכל מי שיושב כאן וישמע את הסיפור של עומר ומיתר, יגידו שזה לא אחד שנפל בין הכיסאות אלא אנחנו מדברים על 12 אלף בשנה שזה הסיפור שלהם בגוונים שונים ובווריאציות שונות.

עדי קול: בואי ניתן להם לדבר.

עדי קול: הם ידברו ואחר כך תמשיכי את דבריך.

עדי קול: עומר, זה אולי נראה מקום מפחיד ומלחיץ.

עדי קול: גם אותי המקום הלחיץ בהתחלה, אני ממש חברת כנסת חדשה, אבל תתעלם ממה שקורה מסביב וגם מהדרגות שלהם כי מעבר לדרגות הם גם אנשים.

<עומר לנציאנו: אני זוכר אותו מכלא 6.

<עומר לנציאנו: אתה נכנסת ואני הייתי תורן בחדר אוכל.

עדי קול: הוא המפקד החדש ואתה יודע, מפקד חדש, אווירה חדשה.

עדי קול: תרגיש חופשי.

<גולן מימון: אתה יודע מה זה?

<גולן מימון: זאת רק יותר אחריות.

<גולן מימון: שום דבר חוץ מזה.

<גולן מימון: כלום.

<עומר לנציאנו: אני אשתדל להרגיש חופשי.

<עומר לנציאנו: אני חייל בודד, חריג.

עדי קול: מה זה אומר?

<עומר לנציאנו: אני אספר את הסיפור האישי שלי.

<עומר לנציאנו: מגיל קטן אני אצל סבא וסבתא שלי באפוטרופסות.

עדי קול: איפה בארץ?

<עומר לנציאנו: תל אביב.

<עומר לנציאנו: אימא שלי היא חולה מאוד, היא על סמים וכרגע מטופלת במכון גמילה אידלסון.

עדי קול: כבר שמונה שנים אני מסתובבת בתל אביב בכל היחידות לטיפול בהתמכרויות ואני מכירה היטב.

<עומר לנציאנו: היא שבע-שמונה שנים באידלסון.

<עומר לנציאנו: אבא שלי במוסד לחולי נפש, הוא סכיזופרני, בבלפור יש מרכז קטן.

<עומר לנציאנו: גדלתי אצל סבא וסבתא שלי והם חרדים.

<עומר לנציאנו: עד גיל מסוים גדלתי באווירה חרדית ואז רציתי לצאת כי הייתי בתל אביב ורציתי ללכת למקום אחר.

<עומר לנציאנו: רציתי גם להתגייס ולשרת אבל זה לא כל כך הסתדר.

<עומר לנציאנו: הייתי בישיבות תורניות עד גיל 18 בערך.

<עומר לנציאנו: בגיל 18 עברתי לישיבת הסדר במעלה אפרים בבקעת הירדן ואמרתי שאני אעשה שירות צבאי, אני אלך לראות איך זה דתי לאומי, לבדוק את זה ולהרגיש.

<עומר לנציאנו: הלכתי ובדקתי ודווקא זה היה נחמד מאוד, אבל בכל זאת אמרתי שאני רוצה לעשות שלוש שנים צבא.

<עומר לנציאנו: החלטתי שאני מתגייס ואכן התגייסתי.

<עומר לנציאנו: התחלתי כלוחם בגולני.

עדי קול: איך היה?

עדי קול: שוק?

<עומר לנציאנו: היה קשה.

<עומר לנציאנו: שוק גדול.

<עומר לנציאנו: שוק ענק אבל בסך הכול יש בזה גם הרבה דברים טובים.

<עומר לנציאנו: כעבור בערך שישה חודשים באימון מתקדם, טירונות, הגענו למצב שאני לא יכול לכלכל את עצמי גם מבחינת הבית.

עדי קול: איפה גרת באותה תקופה?

<עומר לנציאנו: באותה תקופה הייתי גר אצל דודים שלי, אצל סבתא אבל שם הייתה יותר בעיה כי הם דתיים ואני הייתי פחות דתי באותה תקופה.

<עומר לנציאנו: הייתי יותר אצל דוד פה, דוד שם, עד ששכרתי דירה.

<עומר לנציאנו: אמנם קיבלתי מעמד של חייל בודד מההתחלה, אבל במהלך כל השירות לא הרגשתי שעוזרים לי מספיק.

<עומר לנציאנו: הייתי ברמת פעילות א' פלוס, תומך לחימה, ומאוד אהבתי.

<עומר לנציאנו: הייתי בגולני בסיירת, הייתי טבח, הייתי מכין להם אוכל ומאוד נהנה מהחבר'ה.

<שפרה שחר: התחלת כלוחם וירדת לתומך לחימה.

<עומר לנציאנו: כן.

<עומר לנציאנו: עברתי להיות טבח.

<עומר לנציאנו: במהלך השירות שלי היו לי המון חובות.

<עומר לנציאנו: כל הזמן שהייתי בצבא, היה לי סבבה וכשהייתי מגיע הביתה, כל הבעיות היו מתחילות לצוץ.

<עומר לנציאנו: כשהייתי בצבא, לא הכול היה כל כך מעניין אותי אבל בסוף הייתי צריך לחזור הביתה ולהשלים שבועיים-שלושה של עבודה כדי לכסות על התקופה שהייתי בצבא.

עדי קול: כטבח עשית שבוע-שבוע?

<עומר לנציאנו: כן.

<עומר לנציאנו: כל פעם הייתי נכנס למעגל הזה.

<עומר לנציאנו: מדי פעם היו מתחשבים בי והייתי יוצא, הולך לעבוד וחוזר ולא היו נותנים לי כלא אלא היו נותנים לי ריתוק אבל כשאני בבסיס אני לא מפסיד את הכסף שהצבא נותן לי.

<עומר לנציאנו: אמנם זה לא הרבה אבל זה משהו כך שלפחות בריתוק קיבלתי את זה.

<עומר לנציאנו: עוד פעם הייתי צריך לברוח והכול היה חוזר על עצמו.

<עומר לנציאנו: הייתי מגיע למצבים שלא היה לי מה לאכול.

<עומר לנציאנו: הייתי שנתיים ושמונה בצבא, אחרי כן קיבלתי פטור.

עדי קול: מה עם ארבעת החודשים?

<עומר לנציאנו: קיבלתי פטור.

עדי קול: רצית?

<עומר לנציאנו: מה זה רציתי?

<עומר לנציאנו: רציתי במקום אחד אבל לא רציתי במקום אחר.

<עומר לנציאנו: אני אומר לעצמו, הגעת עד לכאן, סתום את הפה ותמשיך.

<עומר לנציאנו: כבר נתנו לי את הפטור ליד, לא ביקשתי או משהו כזה אלא הראו לי ועדת אי התאמה בכלא עצמו.

עדי קול: מבקשים ועדת אי התאמה בכלא?

<עומר לנציאנו: דרך הקב"נית, ממנה אתה מבקש.

עדי קול: כמה זמן בסך הכול היית בכלא במשך השנתיים ושמונה?

<עומר לנציאנו: במצטבר שבעה חודשים בערך.

עדי קול: אני קראתי את החוק.

עדי קול: זה רישום פלילי.

עדי קול: מעל שלושה חודשים זה רישום פלילי.

עדי קול: אתה יודע את זה?

<עומר לנציאנו: מעל שלושה חודשים במצטבר או בפעם אחת?

עדי קול: את החוק אתה מכיר.

<קטיה אומנסקי: יש לו אפשרות לבקש למחוק.

עדי קול: קודם כל, אנשים לא יודעים את זה.

עדי קול: אני לא ידעתי את זה.

עדי קול: רציתי לתקן את הסעיף הזה ואני עדיין לא יודעת מה לעשות אתו.

עדי קול: יש לך רישום פלילי, ואם יש לך אפשרות לבקש לבטל דרך ועדה, זה חשוב מאוד לעתיד שלך.

עדי קול: אנחנו נעזור לך אבל שתדעו גם אתם.

<שפרה שחר: לא ידעתי את זה.

עדי קול: מעל שלושה חודשים זה רישום פלילי.

<שפרה שחר: אני חשבתי שרק על העבירה.

עדי קול: לא.

עדי קול: זה לא הגיוני.

<קטיה אומנסקי: זה רישום פלילי להרבה מאוד שנים.

<שפרה שחר: עומר פנה אלי כשהוא היה עריק והוא היה עריק הרבה מאוד זמן.

<שפרה שחר: כשפונה אלינו עריק, הדבר הראשון שאנחנו עושים זה משכנעים אותו ועוזרים לו להסגיר את עצמו כי אנחנו יודעים שאי אפשר לדבר עם הצבא עד שהוא לא יסגיר את עצמו.

<שפרה שחר: אנחנו אפילו פיזית מלווים אותם.

<שפרה שחר: לקח הרבה זמן לעומר להסגיר את עצמו.

<שפרה שחר: הוא התקשר אלינו והוא היה מפוחד כי באותה תקופה בהתחלה הוא היה עריק, הוא יצא לעבוד בגלל חובות מאוד כבדים וזאת פשוט מציאות נוראית לבחור בן 18, 19, 20 להיות נרדף על ידי חובות ועל ידי עורכי דין ונושים.

<שפרה שחר: הוא יצא והוא עבד באיזושהי עבודה שחורה כמובן בנמל תל אביב, כי איזה עבודות כבר אפשר למצוא?

<עומר לנציאנו: לא בנמל תל אביב.

<עומר לנציאנו: בדרום תל אביב, ברחוב כפר גלעדי.

<שפרה שחר: התחילו להסתובב שם פקחים של המשטרה כדי לחפש דברים אחרים – מי עובד בשחור וכולי - והוא פחד מהם והפסיק לעבוד.

<שפרה שחר: בעצם הוא היה במצב שכבר כמעט חודשיים הוא בבית נרדף גם על ידי המשטרה הצבאית וגם על ידי המשטרה והוא מת מפחד.

עדי קול: איך הגעת לשפרה?

עדי קול: איך שמעת על המקום?

<עומר לנציאנו: דרך האינטרנט.

<עומר לנציאנו: כבר הגעתי למקום שאני אובד עצות.

<עומר לנציאנו: אני מתקשר למדור עריקים, לכל מיני מדורים בצבא.

עדי קול: אני עוסקת עכשיו בקו 118, קו חירום של הרווחה שאף אחד לא מכיר אותו.

עדי קול: אני שואלת מה בן אדם שלא טוב לו, לאן הוא אמור להתקשר.

עדי קול: אני בוועדה שעכשיו בונה את הקו הזה.

עדי קול: מה שמעניין אותי לדעת לאן הוא התקשר.

<עומר לנציאנו: אין לאן להתקשר.

עדי קול: התקשרת למדור עריקים.

<עומר לנציאנו: לשום מקום אתה לא יכול להתקשר ולא יכולים לטפל בך כי אתה לא ברשימות, אתה לא במערכת, אתה נפקד.

<עומר לנציאנו: אף אחד לא יכול לטפל בך.

עדי קול: אבל מדור עריקים לא אמור לטפל בך?

<עומר לנציאנו: אני התקשרתי למדור עריקים ואמרו לי שקודם אחזור.

עדי קול: שתסגיר את עצמך.

עדי קול: אני מבינה, אבל עדיין צריכה להיות כתובת.

עדי קול: הגעת לשפרה דרך האינטרנט.

עדי קול: כתבת מישהו שעוזר לחיילים והגעת לשפרה?

<עומר לנציאנו: כתבתי חיילים בודדים.

עדי קול: לפני שהייתי בכנסת לא הכרתי את העמותה הזאת.

<שפרה שחר: עמותה שמטפלת בחמישים פניות ביום, 24 שעות ביממה, שבעה ימים בשבוע.

<שפרה שחר: נכון שהקימו את מוקד בודדים, אבל אני רוצה לתקן דבר אחד ואני לא אומרת את זה כלעז לצבא, חלילה.

<שפרה שחר: הקימו את מוקד בודדים והוא מבורך, אבל מוקד בודדים בפועל עובד מ-8 עד 7, שזה המון שעות, ובערב אני ניסיתי לפנות למוקד בודדים, עונה קפ"צ.

<חיה אדלר: את יודעת יפה מאוד שרמ"ד בודדים, רב סרן בצבא, ישנה עם זה מתחת לכרית.

<חיה אדלר: למה?

<חיה אדלר: כי נציגות השירות של קפ"צ- זה קטע טכני – מעירות אותה בלילה כי יש פניות שמטופלות בלילות.

<שלומית אבינוח: מה זה קפ"צ?

<חיה אדלר: קצינת פניות הציבור.

<שפרה שחר: אני פניתי למוקד כמה פעמים בערב.

<שפרה שחר: אם שיפרתם, אני רק אחמיא.

<שפרה שחר: אני נעזרת הרבה במוקד בודדים כי הוא כלי עזר מצוין עבורנו לברר.

<שפרה שחר: גם המשרד שלי יודע שאם זה מ-8 עד 7, סבבה, ואם לא, אנחנו מתקשרים לקפ"צ וקפ"צ אומר תשלחו פקס.

<שפרה שחר: גם לחייל הוא אומר שישלח פקס.

<שפרה שחר: תקנו אותי אם אני טועה ואז אני מוכנה להתנצל בפומבי.

עדי קול: הערב אני אעשה בדיקה.

עדי קול: אנחנו נבדוק גם איך פונים.

<שפרה שחר: אצלנו יש כונן 24 שעות ביממה.

עדי קול: אני רוצה לחזור לעומר.

עדי קול: מתי השתחררת?

<עומר לנציאנו: לפני חודשיים-שלושה.

עדי קול: מה אתה עושה?

<עומר לנציאנו: עובד בשיפוצים.

עדי קול: בדיון הקודם עלו בעיות לגבי זכויות לחיילים משוחררים.

<עומר לנציאנו: אין לי שום זכויות.

עדי קול: החוק אומר שיש.

עדי קול: החוק אומר שזה הולך פר חודשים.

<עומר לנציאנו: הביאו לי לחתום על טופס כזה לפני שיצאתי.

<עומר לנציאנו: אמרו לי שאם אני רוצה לראות ועדת אי התאמה, שאחתום כאן.

<עומר לנציאנו: הביאו לי דף.

<עומר לנציאנו: אני חתמתי ואחרי כן הבנתי שחתמתי על ויתור כל הזכויות שלי.

עדי קול: לא נכון.

<עומר לנציאנו: אני אומר לך מה היה.

עדי קול: החוק אומר שגם מי ששירת פחות, הוא מקבל לפי חודשי שירות.

עדי קול: מעל שנה לפי חודשי שירות מגיע לו הכול, בלימודים ובמענק.

עדי קול: החוק לא מדבר על איך הוא התנהג.

עדי קול: יצאנו מכאן ותמר קראה את כל החוקים שקשורים לצבא, אלא אם הצבא עשה שינויים ואמר שבמקרה של התנהגות חמורה, הוא לא נותן.

עדי קול: להחתים מישהו על ויתור זכויות?

<שפרה שחר: כדי ללכת לוועדה.

עדי קול: כדי ללכת לוועדת אי התאמה?

עדי קול: לא להאמין.

עדי קול: לא הגיוני.

<עומר לנציאנו: באים אליך יום לפני הוועדה, שמים את הטפסים על השולחן ואומרים לך שאם אתה רוצה לראות ועדה, תחתום כאן וכאן.

<שפרה שחר: זה בכלא.

<שפרה שחר: לא מזמן.

עדי קול: תסלחו לי אבל זה נורא.

עדי קול: אנחנו נראה איך נלחמים מול הצבא על הזכויות שלך.

עדי קול: לא יכול להיות.

עדי קול: היית בצבא שנתיים ושמונה.

עדי קול: נכון, היית בכלא.

עדי קול: זה לא הגיוני.

עדי קול: לפי החוק אמור להגיע לך המענק.

<עומר לנציאנו: לא הגיע אלי.

עדי קול: הנחות בלימודים וכל הדברים.

<עומר לנציאנו: אני עכשיו מחפש הנחות בלימודים.

<שפרה שחר: מלגות לימודים לא מגיעות לו כי הוא לא השלים שירות מלא.

<שפרה שחר: את זה אני יודעת.

<שפרה שחר: אלה הקריטריונים של הקרנות.

עדי קול: יש דברים בהם אנחנו יכולים לעזור.

עדי קול: אני חושבת שמגיע.

עדי קול: מישהו אמר לי משפט מאוד יפה ואני אומרת אותו בוועדה: החיים הם תקופה קשה, לפעמים הם כאלה אבל זה לא חייב להיות כך, אבל יש הרבה אנשים טובים שעוזרים בדרך.

<שפרה שחר: חשוב לציין שבתקופת העריקות, אם לחייל אין מה לאכול או בתקופה של אחרי השחרור, אם אין לו עמותה שנותנת לו קווי קנייה, הוא פשוט היה מת.

<שפרה שחר: לא היה לו מה לאכול ולא היה לו מה ללבוש.

עדי קול: אני עדיין חושבת שצריך לתת לכולם את ה-300 שקלים לחודש.

<שפרה שחר: את השכירות.

<שפרה שחר: הם יוצאים אחרי חודשיים מהכלא ולפעמים הם רואים שזרקו אותם מהדירה כי לא היה להם חודשיים לשלם את שכר הדירה.

<חיה אדלר: מבדיקה ראשונית, ואם אפשר, לא לפרוטוקול כי לא בדקתי את זה עד הסוף.

<שלומית אבינוח: אם זה לא לפרוטוקול, נסגור את ההקלטה.

<חיה אדלר: זה מסתדר לי מאוד עם זה שלחייל הבודד יש מעטפת ששומרת עליו.

<חיה אדלר: הוא גם במודעות של המפקדים.

עדי קול: אם אנחנו מבקשים פילוח, בואי נבקש חייל בודד חריג וחייל בודד קלאסי.

<חיה אדלר: אין בעיה.

עדי קול: לדעתי עם החייל החריג, זה יותר קשה.

<קטיה אומנסקי: לגבי מחיקת הרישום הפלילי, צריך להגיש בקשת מדינה לנשיא.

עדי קול: אבל זאת חנינה רגילה.

עדי קול: אנחנו נדבר על זה.

עדי קול: אני כבר הגשתי בקשות כאלה.

עדי קול: תתקשר אלי ואני גם אחבר אותך למי שצריך.

<קטיה אומנסקי: לשכת נשיא המדינה, רחוב הנשיא 3.

<שלומית אבינוח: אבל צריך לפרסם את זה כדי שידעו.

עדי קול: אנחנו נפרסם.

<קטיה אומנסקי: זה מפורסם באתר הפרקליטות הצבאית.

<מיתר יורביץ: לפני שנתיים וחצי עליתי לארץ ממיאמי.

<מיתר יורביץ: כשהגעתי לכאן הגעתי עם חסכונות שחסכתי בעבודה של שנה וחצי במיאמי.

<מיתר יורביץ: הגעתי לכאן והדבר הראשון שעשיתי היה לקנות רכב כי אני יודע שקודם כל צריך רכב ואחרי כן בית.

<מיתר יורביץ: גרתי אצל חבר שלי במשך חודשיים וזה היה המקום היחיד בו הייתי יכול להיות עד שיום אחד רבנו והלכתי לגור ברכב שלי.

<מיתר יורביץ: גרתי ברכב כשבועיים עד שהשלמנו ואז חזרתי לגור אצלו.

<מיתר יורביץ: אחרי כן עזבתי לדודה שלי בצפון עד שהתגייסתי.

<מיתר יורביץ: כשהתגייסתי עיכבו לי את הטירונות כי אמרו לי שמטפלים בקטע הזה של החייל בודד.

<מיתר יורביץ: נשארתי שבועיים בבקו"מ בידיעה שזה יסתדר ואחרי כן שלחו אותי לטירונות.

<מיתר יורביץ: לא שמעתי בקשר לחייל הבודד אולי כחמישה-שישה חודשים ולא היה לי כסף.

עדי קול: מתי זה היה?

<מיתר יורביץ: התגייסתי ביולי 2012.

עדי קול: אמרו לנו שזה השתנה בשנים האחרונות אבל הנה, זה עדיין קורה.

<מיתר יורביץ: רק כשהגעתי ליחידה שלי בגלילות – אני משרת ב-8200 – אמרו לי שזה אושר ואז התחילו לעזור לי.

<מיתר יורביץ: הרגשתי שמתחילים לעזור לי?.

<מיתר יורביץ: הייתי בחובות והתחלתי לכסות אותם עד שהתחילו להגיד לי אתה צריך לחדש את זה, צריך לעשות את זה, כל מיני דברים שאני צריך לעשות אבל לא נותנים לי זמן לצאת מהצבא כדי לעשות אותם.

<שפרה שחר: צריך לעשות המון בירוקרטיה.

<מיתר יורביץ: לא נתנו לי זמן לעשות אותה וכל הזמן צעקו עלי שאני לא מספיק לעשות את זה כי חודש-חודשיים לא הייתי מקבל את מה שהייתי צריך לקבל.

<חיה אדלר: מה למשל היית צריך לעשות?

<חיה אדלר: לפי מה שאתה אומר כבר הוכרת כחייל בודד.

<חיה אדלר: מה ביקשו ממך שהיה קשה לך להביא?

<חיה אדלר: סליחה, אבל רק כדי ללמוד.

<מיתר יורביץ: כל שנה אני צריך לחדש את זה, לפי מה שהם אומרים.

<חיה אדלר: כל שנה בודקים במסוף של משרד הפנים שההורים לא כאן, אבל זה אקט טכני שהמש"קית עושה.

<שלומית אבינוח: אתה בודד חריג?

<חיה אדלר: כן.

עדי קול: מה צריך להביא כל שנה?

<עומר לנציאנו: יש מצב שרוצים להעלות את הבקשה שלך לתשמ"ש ורוצים לבדוק אם אפשר להוריד אותו מחייל בודד.

<חיה אדלר: יכול להיות שזה קרה כי ההורים שלו בארץ.

<שלומית אבינוח: האבא הבריא מהסכיזופרניה והאימא נגמלה?

עדי קול: אולי הם הפכו פתאום להיות הורים משקיענים.

<חיה אדלר: מוזר לי שזה קרה כך.

<עומר לנציאנו: יש תאריכים.

<עומר לנציאנו: כל פעם שנותנים לך את תעודת הבודד, היא בדרך כלל לשנה, לחצי שנה-שנה.

<חיה אדלר: במצב שלך היית צריך לקבל תעודת בודד לכל השרות.

עדי קול: לכמה זמן קיבלת?

<עומר לנציאנו: הכי הרבה לשנה.

<גולן מימון: כשהוא היה בכלא, טיפלנו בו.

<גולן מימון: אחרי שנה.

<שלומית אבינוח: למה עושים את זה?

עדי קול: למה מפסיקים לו?

עדי קול: למה?

עדי קול: אנחנו יודעים שהמצב לא השתנה.

עדי קול: בבקשה, תבדקו מה קרה.

<חיה אדלר: לקחתי את הפרטים.

עדי קול: המאבקים גורמים לשינוי הנהלים.

<חיה אדלר: הנהלים קיימים.

עדי קול: יש על הנייר אבל בפועל המציאות שונה.

עדי קול: זה שאתה בא לכאן, מאוד מאוד מאוד חשוב.

עדי קול: זה שבאתם עוזר לנו לפתור בעיות ואני מאוד מאוד מודה לכם.

<מיתר יורביץ: שכחתי להגיד שאבא שלי גר בארץ ואימא שלי גרה בחוץ לארץ.

<מיתר יורביץ: אבא שלי, אני לא בקשר אתו.

<מיתר יורביץ: הייתי בקשר אתו כשהייתי בחוץ לארץ, פעם בחודש, אבל כשהגעתי לארץ הוא לא היה קשור אלי בכלל כי הוא היה צריך להשקיע והוא לא רצה להשקיע.

<מיתר יורביץ: ברגע שהתגייסתי, הם דיברו אתו והוא אמר שהוא כן רוצה לדבר אתי אבל כלום.

<מיתר יורביץ: אני אמרתי להם את זה והם אמרו שהוא אמר משהו אחר.

<מיתר יורביץ: אמרתי שיגיד מה שהוא רוצה, אני הבן אדם שסובל כאן בגלל מה שהוא אומר ולא הוא.

עדי קול: אני לא ראיתי את אבא שלי מגיל 16.

עדי קול: אני לגמרי מבינה.

<חיה אדלר: את צודקת.

<חיה אדלר: עובדה שהוא גם הוכר בסוף אבל לפעמים יש פניות של הורים שאומרים שמוציאים להם את הילדים מהבית, לא בדקתם ועל סמך מה מחליטים.

<חיה אדלר: זה מצב מורכב.

<חיה אדלר: עובדה שבסוף הוא הוכר כחייל בודד.

עדי קול: אחרי חמישה חודשים.

<מיתר יורביץ: אחרי שנה בשירות שלי התחלתי להיכנס לחובות, משהו כמו 5,000 שקלים בבנק והיו לי המון דוחות על הרכב.

<שפרה שחר: לא ידעתי את זה.

<שפרה שחר: חייל שיש לו רכב.

<שלומית אבינוח: אבל הרכב הוא הבית שלו.

<שלומית אבינוח: אין לו איפה לגור.

<שפרה שחר: זה בסדר.

<שפרה שחר: אנחנו אתך.

<מיתר יורביץ: הם אמרו לי למכור את הרכב, אבל כל פעם שהייתי חולה, אף אחד לא היה מטפל בי והייתי צריך את הרכב הזה יותר מכל.

עדי קול: אני אתך.

עדי קול: אני מצטערת, אני יודעת שיש את הטענה הזאת שמי שיש לו רכב לא זכאי לכלום.

<חיה אדלר: איפה התגוררת?

<חיה אדלר: קיבלת פתרון דיור?

עדי קול: בשנת לא יודעת מה, היה לי טוסטוס שרשום על שמי ולא קיבלתי חצי מהמלגות שהייתי צריכה לקבל.

עדי קול: מדינה משוגעת.

עדי קול: עזבו.

<מיתר יורביץ: הרבה אנשים חושבים אחרת, אבל אני חושב שיש פעמים שלא הייתי יכול לעשות כלום.

עדי קול: מה עושים במיאמי בלי רכב?

עדי קול: ברור שזאת תפיסה שבאה משם כי שם אחרת אי אפשר לזוז.

<חיה אדלר: היה לך איפה לגור?

<חיה אדלר: הצבא נתן לך מענה בתור חייל בודד?

<חיה אדלר: קיבוץ?

<חיה אדלר: קיבלת שכר דירה?

<מיתר יורביץ: שכר דירה.

<חיה אדלר: שכרת דירה?

<מיתר יורביץ: כן.

<מיתר יורביץ: שכרתי דירה.

<מיתר יורביץ: אמרתי להם שאני רוצה לעבוד.

<מיתר יורביץ: הם נתנו לי לעבוד אבל כל פעם שהייתי עובד, הם פתאום היו מוצאים לי את כל התורנויות של כולם שאני צריך לעשות ולא היה מספיק לי בשביל שכר הדירה ובשביל אוכל.

<מיתר יורביץ: היו הרבה מקרים שהייתי הולך לסופר והייתי מביא את כל הדברים, אבל פתאום הכרטיס לא עובד ואני לא יכול לשלם 120, ואני מתקשר ואני צועק עליהם ובכלל לא אכפת להם ומעבירים אותי מאחד לשני.

<מיתר יורביץ: כולם בבית ולא מעניין אותם, כולם אוכלים ביום שישי וכולם שמחים ואני צריך להידפק.

עדי קול: אז ערקת או הלכת ישר להשתחרר?

<מיתר יורביץ: כשהגיע לשיא, הלכתי לקב"ן להתחיל בתהליך שחרור.

<מיתר יורביץ: הוא אמר לי שזה ייקח זמן.

<מיתר יורביץ: אמרתי, בסדר, אני אתחיל עם זה, אם זה הדבר היחיד שאני יכול לעשות.

<מיתר יורביץ: הקב"ן שלח אותי לפסיכיאטר והפסיכיאטר שהלכתי אליו, כנראה הרבה אנשים הגיעו אליו לפני שאני הגעתי ועבדו עליו.

<מיתר יורביץ: אני באתי ואמרתי לו את האמת, אבל הוא לא ראה צורך לעזור לי.

<מיתר יורביץ: הרגשתי שזה היה הפתרון האחרון שלי והתחלתי ממש להתעצבן ולהתפרע שם ובגלל זה הם החליטו שהם צריכים להכניס אותי לכלא.

עדי קול: אתם תגידו שזה לא כלא.

עדי קול: הם אחר כך יגידו שלא היית בכלא.

<גולן מימון: למה זה לא כלא?

<גולן מימון: זה כלא.

<גולן מימון: מבחינתך זה כלא, תמשיך.

עדי קול: בצבא לכל דבר יש שם והשם של זה הוא לא כלא.

<שלומית אבינוח: איך זה נקרא?

<גולן מימון: חדר משמר.

<מיתר יורביץ: חדר סגור.

<מיתר יורביץ: מבחינתי זה אותו הדבר.

<מיתר יורביץ: ארבעה אנשים, מטר על מטר.

עדי קול: בצד הזה נקרא לזה כלא, בצד ההוא הם יקראו לזה איך שהם רוצים אבל אנחנו מדברים על אותו הדבר.

<מיתר יורביץ: הייתי שם והיה לי הרבה זמן לחשוב ולראות מה אני עושה.

<מיתר יורביץ: כשיצאתי משם אמרתי שאפשר להמשיך את התהליך הזה.

<מיתר יורביץ: איך שיצאתי משם, אמרו לי בכלא, לפני שיצאתי, שיש לי 24 שעות אחרי הכלא, אני לא יודע מה זה היה.

<מיתר יורביץ: אני קולט עברית אחרת ממכם.

<מיתר יורביץ: אני חושב באנגלית.

<מיתר יורביץ: מה שיוצא לי מהפה זה צ'אנס.

<מיתר יורביץ: הלכתי לבסיס, לקחתי את האוטו שלי והלכתי הביתה.

<מיתר יורביץ: הגעתי יום למחרת והלכתי לשלישה ונתתי לה את הדף.

<מיתר יורביץ: היא אמרה לי שרשום כאן שהייתי צריך להתייצב אתמול.

<מיתר יורביץ: אמרתי לה שאני לא יודע איך לקרוא, אמרו לי שיש לי 24 שעות.

<מיתר יורביץ: היא אמרה לי, כן, אבל אחרי שאתה עושה טופס טיולים.

<מיתר יורביץ: אמרתי לה שזה לא רשום כאן וזה לא מה שאמרו לי.

<מיתר יורביץ: היא אמרה לי שאני צריך להישפט.

<מיתר יורביץ: הייתי על עוד איזה תנאי שהיה לי של עוד שבעה ימים מחבוש, כך שידעתי שזה כאילו הסוף כי אני לא אוכל לשלם את שכר הדירה שלי.

<מיתר יורביץ: העיפו את הדברים שלי מהבית וידעתי שזה הסוף.

<מיתר יורביץ: אמרתי למפקד אם הוא יכול לעזור לי, ביקשתי מאוד מאוד יפה, הוא אמר לי: לא, תישפט, אין מה לעשות, זה הצבא, תישפט.

<מיתר יורביץ: אמרתי לו, זהו, אז אני קופץ.

<מיתר יורביץ: אני הולך ואני קופץ מהבניין וזה על הראש שלך כי כך אני מרגיש לעשות ואין לי מקום אחר ללכת אליו.

<מיתר יורביץ: הלכתי לגג ונתליתי מהגג עד שהחליטו שהם רוצים להוציא אותו.

עדי קול: הדיון הבא יהיה על התאבדויות חיילים.

עדי קול: זה דיון אחר שנקיים.

<מיתר יורביץ: הרגשתי שאם זאת הדרך היחידה לצאת מהצבא בלי שיחשבו שאני משוגע, אני צריך להגיע למקום כזה של חושך.

עדי קול: מה קרה אחר כך?

עדי קול: כתוב לי נוהל התאבדות אבל אני לא יודעת מה זה אומר.

<מיתר יורביץ: הצמידו אותי לשני חיילים ולקחו אותי לפסיכיאטר.

<מיתר יורביץ: פתאום התהליך הזה שאמרו שהוא כל כך ארוך, הוא קרה בתוך יום.

<מיתר יורביץ: בתוך יום הם החליטו שאני משתחרר ושוחררתי.

עדי קול: הצבא לא אוהב את הנתונים האלה.

עדי קול: זאת הציוניות שלי, לפרוטוקול.

עדי קול: גם אנחנו לא אוהבים את הנתונים והם נתונים קשים.

<שלומית אבינוח: כמה זמן היית בצבא?

<מיתר יורביץ: שנה וחצי.

עדי קול: תודה רבה.

עדי קול: מאז שנכנסת לתפקיד, כבר היית כאן?

<גולן מימון: לא.

עדי קול: ברכות.

עדי קול: קודם כל ברכות על המינוי.

עדי קול: ברכות על הצטרפותך לצוות ההשתתפות בוועדות לפניות הציבור כי אנחנו ממשיכים את הדיונים שלנו.

<גולן מימון: בשמחה.

<גולן מימון: מתי שתזמינו אותי, אני אגיע בשמחה.

<גולן מימון: קודם כל, לפני שאני אתחיל, אני אומר שלי יש פרופורציות כי בתקופת השירות שלי הייתי מפקד של שני סוגים של בתי כלא.

<גולן מימון: הייתי מפקד כלא לעצורים ביטחוניים פלשתינים ששפוטים מעשרה מאסרי עולם ומעלה, 1,200 כאלה, נמצאים במקום קרוב לשטחים כדי שלא יצטרכו לנסוע בכבישי הארץ, וגם הייתי מפקד כלא 6.

<גולן מימון: כשאני אומר פרופורציה, מי שנמצא בכלא אלה חיילים שהם שירתו ומרביתם המכריע, סביב 85 אחוזים, מנסיבות של משבר, של שבר, של קושי הגיעו לשם.

<גולן מימון: זה יכול להיות לוחם?

עדי קול: אמרתי לך, שלושים שניות ותראי את ההבדל.

<גולן מימון: זה יכול להיות מישהו כפי שסיפר כאן עומר על ההוויה שלו, שהוא התחיל כלוחם.

<גולן מימון: אני מאמין לך, עומר, באמונה מוחלטת שהתכוונת להיות לוחם שלוש שנים ואם הייתי מאפשר לך עכשיו להיות עם ההורים שיכולים לסייע לך, היית אומר לי שתעשה ארבע שנים ולא שלוש שנים.

<גולן מימון: רצית אבל זה לא הסתדר בגלל המצוקות האלה.

<גולן מימון: האמונה המוחלטת שלי כמפקד וכמי שעומד בראש ארגון המשטרה הצבאית היא שמערכות בכלל צריכות להיות מבוקרות.

<גולן מימון: כמה שיותר ביקורת בעיני, בתפיסת העולם הפרטית שלי, טובה.

<גולן מימון: ארגון לא מבוקר מגדל מורסות, מגדל דברים, מגדל מחשכים במקומות שהם פחות טובים ולכן אני לא מכיר אותך, שפרה, אני לא יודע מה את עושה, אבל הלהט שאת מדברת בו, רק צריך להימנע מלפגוע באנשים כי הם רגישים.

<שפרה שחר: גם החמאתי.

<גולן מימון: לפעמים לא תנועות אלא בכלל.

<גולן מימון: אני אומר לך שהלהט הזה הוא טוב כי את באמת מעלה לנו נושאים ורצון כדי שנשתפר.

<גולן מימון: בתפיסת העולם שלי כלא, העונש הגדול ביותר שלו הוא שלילת החופש.

<גולן מימון: אני אעשה אתכם תרגיל, אשים אתכם במלון חמישה כוכבים אבל אומר לכם מתי לקום, מתי לישון, תדברו רק מתי שאני אומר לכם, לא תראו את קרובי המשפחה שלכם – לא נעים.

<גולן מימון: חלק גדול מהחוויות הראשוניות, ויושבים כאן שניים, ואני אומר את זה לא בציניות, החלק הוא סמי טראומתי.

<גולן מימון: כלא הוא לא דבר נעים.

<גולן מימון: הוא לא דבר נעים, הוא לא דבר נוח, הוא בחלק גדול מהמקרים נורא מפחיד ומבהיל נורא.

<גולן מימון: העונש הגדול ביותר הוא שלילת החופש.

<גולן מימון: אני לא סבור שמערכת הכליאה צריכה להוסיף עונש על עונש באמצעות פגיעה בתנאים שלהם.

<גולן מימון: אני לא רואה את זה כך.

<גולן מימון: אני חושב שבעודם בכלא, הם צריכים לקבל מאתנו את השירות המקסימלי שאנחנו יכולים לתת להם במגבלות שקיימות שם.

<גולן מימון: צריך לזכור שכלא הוא אמצעי אחרון שמשתמשים בו והוא אמור להיות גורם הרתעה אבל ההרתעה לא צריכה להיות דרך רמיסת הזכויות שלהם.

<גולן מימון: לא צריך להרתיע אותו בכך שהוא יפחד שאני אכה אותו או אאזוק אותו או לא אתן לו את הזכויות שלו או לא אטפל בו רפואית עד שיהיו לו נזקים.

<גולן מימון: זה לא שם.

<גולן מימון: אני אנסה כאן לפחות לדבר על מה השתנה מהפעם הקודמת ומה אנחנו הולכים לעשות בעתיד כי אני לא רוצה לכלות את זמננו.

<גולן מימון: קודם כל, מה בתפיסת העולם.

<גולן מימון: האחד, יש חלק גדול מתוך המענה שניתן לכלוא וזאת הפנימיות של מי שמטפל בו.

<גולן מימון: היכולת של מפקד להכיל אנשים שנמצאים.

<גולן מימון: אם אתה שם במחלקה קצין אחד על 120 אנשים, הפנימיות שלו לא גבוהה.

<גולן מימון: נקודה.

<גולן מימון: אז הוא יכול להיות על גבול סופר-מן, אבל הוא לא יוכל לעשות את זה.

<גולן מימון: אם אתה נמצא בסיטואציה בה יש לך שלושה מדריכי כלואים ו-מ"מ אחד ומחלקה, זה לא פשוט לכולם.

<גולן מימון: אגב, הבוקר, זה כאילו בא לידי כוונה, ברדיו דיברו על דוח העוני ואמרו ששלושים אחוזים מרגישים כך, זאת תחושה סובייקטיבית, הרבה יותר מהפעם שעברה.

<גולן מימון: לא רק שלושים אחוזים אלא שלושים אחוזים יותר כי יש משהו בחוסר אונים הזה, בחוסר הידיעה הזאת שמאוד קשה ולתוך המציאות הזאת נכנסים האנשים לתוך הכלא.

<גולן מימון: תחשבו על זה, בחלק גדול מהמקרים הם במצוקות ודיברתם על זה באריכות, בחלק מסוים עם משבר אמון במפקדים כי הרי בעצם מי מגיע לכלא?

<גולן מימון: זה מישהו שבדרך כלשהי יש לו שבר של אמון במפקד שלו.

<גולן מימון: הוא מגיע אלי, אז הוא מגיע עם שבר אמון במושג מפקד ובכנות הכוונות שלך לעזור לו.

<גולן מימון: עומר יוכל להגיד לכם – ותקן אותי אם אני טועה – כי הוא התחיל את הכליאה שלו לא משהו ולאט לאט הבין, היו לו שיחות עם המ"פ יוסי, נכון?

<עומר לנציאנו: עם יוסי, כן.

<גולן מימון: הוא נכנס לאיזה תלם וזה זיכה אותו בחופשה ואחר כך זיכה אותו בהחלטה מלאה.

<עומר לנציאנו: לא הייתה לי החלטה כי הייתה לי חופשה.

<גולן מימון: הוא נמצא באיזשהו דיאלוג.

<גולן מימון: לצורך העניין, נקודת המפתח לתפיסת העולם שלי טמונה ביכולת של מדריכי הכלואים לטפל וביכולת של ה-מ"מ.

<גולן מימון: לכן הכנסנו לתוך סוגיית מדריכי הכלואים באפר נוסף.

<גולן מימון: היום כל מי שמתגייס למשטרה הצבאית, אנחנו עושים מיונים למד"כים.

<גולן מימון: כלומר, הוא הולך לטירונות ומראיין את כולם ואומר לזה יש חוסן להתמודד עם התפקיד המאוד מאתגר הזה או לא.

<גולן מימון: אם התשובה היא לא, הוא לא יהיה מדריך כלואים ולא יהיה מצב בו אנחנו הולכים לפי מכסה.

<גולן מימון: זה רע כי היכולת של ילד – ותסלחו לי, ממרומי גילי, אבל זה ילד – להתמודד עם מצוקות מאוד מאוד קשות, היא קשה.

<גולן מימון: צריך לכך חוסן ועוד מעט נגיד מילה על החברה שמשתנה.

<גולן מימון: זה שלב ראשון.

<גולן מימון: שלב שני.

<גולן מימון: הגדרתי שהמפקד של הקורס - אם בעבר לקחו קצין שהיה פנוי, זה יכול להיות מישהו שבא מהמעברים או מישהו שבכליאה היה רק מ"מ - הוא אקס מ"פ.

<גולן מימון: למה?

<גולן מימון: כי אקס מ"פ יודע את החוויה באופן הרבה יותר אינטנסיבי ולכן כיום בקורס מד"כים, על פי ההחלטה שלי, רק מי שהיה מ"פ בעבר שלו.

<גולן מימון: אם לא היית מ"פ בעבר שלך, לא תהיה מפקד הקורס.

<גולן מימון: זה נותן להם אפשרויות טובות יותר.

<גולן מימון: דבר שלישי שהכנסנו הוא בקרה של הענף - הוא ראש הענף - שאומרת שאני לא מרשה לקחת מדריך כלואים וביום שהוא גומר את הקורס ובגלל מצוקות של כוח אדם, לתת לו מכה על הכתף, לומר לו בהצלחה, אתה מדריך כלואים, לך.

<גולן מימון: הוא התגלח על אנשים שאין להם שום יסוד להכיל עכשיו התגלחות.

<גולן מימון: הם לא יכולים כי הם באים עם שבר, הם באים עם לחץ.

<גולן מימון: מסביר לך כאן מיתר שמבחינתו חדר המשמר שהוא לא דומה אפילו לכלא, הוא כלא לכל דבר, אז דמייני עכשיו, תעצימי את זה עוד יותר.

<גולן מימון: אנחנו נותנים שלושה שבועות בהם מדריך כלואים לא נוגע בכליאה עד שהם לא עוברים.

<גולן מימון: בשבוע הראשון הוא רק צופה.

עדי קול: מתי התחיל התהליך הזה?

<גולן מימון: בחמשת החודשים האחרונים.

<גולן מימון: זה מסיום הקורס.

<גולן מימון: המצב הוא כזה שבו אתה מגיע ואתה רק צופה.

עדי קול: זה כיף לשמוע.

<גולן מימון: בואו נהיה טיפה יותר מדויקים כי הרי מי אלה מדריכי כלואים?

<גולן מימון: בהרבה מאוד מקרים זה הילד שלי, זה הילד שלה, זה הילד שלך והם לא ממש ראו את האוכלוסייה ולכן הם צריכים ללמוד אותה.

<גולן מימון: אחרי כן הם עושים שבוע כשמישהו מהגב שלהם ונותן להם משוב.

עדי קול: זאת שאלה שכתבתי לעצמי.

עדי קול: רגישות אי אפשר לקנות בשום צורה, אבל מכשירים אותם לזיהוי מצוקות כלכליות?

<גולן מימון: בוודאי שכן.

עדי קול: להרגיש שכאן מישהו עכשיו, מה שקורה לו בבית, מגיע לכאן.

<גולן מימון: חלק גדול מהיכולת הזאת שאמרתי פנימיות, ותכף אני אסביר, זאת היכולת להקשיב.

<גולן מימון: בדרך כלל כשהחיילים – ובמכוון לא הבאתי לכאן מכתבים שהם כותבים בחלק מהזמן – כשסוף סוף מישהו מקשיב להם, היכולת של המישהו הזה להקשיב תלויה גם בחוסן שלו וגם במספרים המוחלטים של מי עובד וכמה עובדים.

<גולן מימון: אני אכניס בסוגריים עכשיו שמלפני חודשיים הכנסנו עוד עשרה תקנים של מ"מים, מפקדי מחלקות, לתוך מתקני הכליאה ורק למתקני כליאה כי כך חשבתי.

<גולן מימון: בקורס הזה אנחנו משלימים שבעה במקום שלושה, כך שארבעה כבר משלימים, ובמחזור הבא נשלים את היתר כדי שיהיו יותר אנשים שיקשיבו.

<גולן מימון: תאמינו לי, הייתי מ"פ בשתי פלוגות.

<גולן מימון: הייתי מ"פ בפלוגה הקשה ביותר שנחשבת היום בצה"ל, פלוגה ג' שהיא פלוגה נורא קשה.

<גולן מימון: אתה באת משם.

עדי קול: מה זה אומר היא פלוגה קשה?

<עומר לנציאנו: כל היום אתה סגור.

<עומר לנציאנו: אתה לא יוצא כל יום.

<עומר לנציאנו: אלה תאים.

<גולן מימון: הרי לכלא מגיע כל מי שלא מצליחים להתמודד אתו.

<גולן מימון: אחר כך זה מתחיל אצלנו ב-א', מ-ב' ל-ג' ו-ג' היא פלוגה קשה.

<גולן מימון: אני הייתי מ"פ שלה.

<שלומית אבינוח: אלה גם הפליליים?

<גולן מימון: גם הפליליים.

<גולן מימון: כן.

<גולן מימון: אותם 15 אחוזים נמצאים שם.

<גולן מימון: הפוזיציה הזאת של הקשבה, אני יכול לתת לכם סיפורים רבים אבל זמננו קצר.

<גולן מימון: הייתי מספר לכם סיפורים שלי אישית כ-מ"פ.

<גולן מימון: סיפור קטן שלא התכוונתי, אבל אספר אותו.

<גולן מימון: לפני שלוש שנים בניתי בית בזיכרון יעקב וחלק מתוך הבית הוא לעשות מערכת מיזוג.

<גולן מימון: הלכתי לחברה מסוימת, לא נעשה לה עכשיו פרומו, ושאלתי אותה אם יש להם מתקין טוב כי מדובר בהנמכות וגבס.

<גולן מימון: אמרו לי, בטח, אנחנו נחבר לך חברה.

<גולן מימון: אמרתי, תודה רבה, התקשרתי אליהם ואמרו לי שחברת ההתקנות תגיע אלי ביום שישי ב-10 בבוקר, כי אני עובד כל השבוע.

<גולן מימון: דקה ל-10 צלצול בדלת.

<גולן מימון: אמרתי, זאת גם חברה מדויקת וטובה, יופי.

<גולן מימון: אני פותח את הדלת והדבר האחד והיחיד שאני זוכר זה מישהו מאוד גבוה, מסתכל עלי, נופל על הרצפה, מתעלף.

<גולן מימון: אנחנו מדברים על לפני ארבע שנים.

<גולן מימון: אני מרים אותו, מושיב אותו, הוא מסתכל עלי, אני מסתכל עליו, והוא אומר לי: אתה לא מזהה אותי, נכון?

<גולן מימון: אמרתי לו, לא.

<גולן מימון: אמר לי: אתה היית ה-מ"פ שלי בשנת 1991 בכלא 6, אני הייתי עבריין, אני הייתי עצור על סמים, על סחר וכולי.

<גולן מימון: עכשיו הוא הזכיר לי.

<גולן מימון: הוא היה נורא אלים ודיברתי אתו המון על מה הוא עושה ולמה הוא עושה ואיך הוא עושה.

<גולן מימון: הוא אומר: השיחות האלה, אני יצאתי מהכלא, השתחררתי אחרי כמעט שלוש שנים, שנתיים ומשהו – הוא נשפט לשבע שנים – הפסקתי עם זה, התחתנתי, הוא הוציא לי תמונה של שני הילדים שלו, אני נקי, לא נוגע, יש לי חברה קבלנית לגבס ותיקונים, ואתה מבין שעכשיו ראיתי אותך ולא האמנתי שאני רואה.

<גולן מימון: זאת אומרת, זה חלק מתוך התהליכים ואתה באמת נוגע באנשים כשאתה מבין במה מדובר.

<גולן מימון: אתה נמצא שם ואנחנו עושים בקרה לתהליך הקליטה שלו ואחרי חודש וחצי מגיעה ראש המדור שלו לכלא ואומרת שיביאו לה את כל אלה שהגיעו לפני חודש וחצי ושואלת איך היו שלושת השבועות שלהם, איך היה השבוע הראשון, האם הם מרגישים שהם בשלים לעניין.

<שלומית אבינוח: היא שואלת את המדריכים.

<גולן מימון: כן, כי הם היסוד.

<גולן מימון: הוא מהנהן כבר פעם שלישית כי הוא היה שם, הוא מבין בדיוק על מה אני מדבר.

<מיתר יורביץ: מלמטה.

<מיתר יורביץ: זה באמת מה שצריך לשנות.

עדי קול: זה צף בישיבה הקודמת, שבסופו של דבר אלה הם אנשים.

<גולן מימון: אנחנו צריכים לגעת בפקודות בלי להסתתר מאחוריהן.

<גולן מימון: אנחנו צריכים לבדוק את הפקודות שלנו ולשאול למה.

<גולן מימון: כשאני אומר אזיקה, פעם כל מי שהובלנו מתוך הכלא, אזקנו אותו.

<גולן מימון: למה?

עדי קול: יש תלונה מלפני חודש.

<גולן מימון: מי שיש לגביו חשש בריחה, אני אאזוק אותו בידיים, ברגליים ובגרביים.

<גולן מימון: אם יש לי אזיקי אוזניים, אני אאזוק את האוזניים.

<גולן מימון: אני לא מדבר על זה אלא אני מדבר בכלל.

<גולן מימון: הרי שמונים אחוזים, אם אתה תיתן להם ללכת, רק יהיה להם יותר נעים ולמד"כ שצמוד אליו יהיה יותר נעים.

<גולן מימון: לקחנו את הפקודה של רמות הסיכון ועדכנו אותה.

<גולן מימון: לא לכולם עכשיו צריכים לתת רמת סיכון אלא צריכים לעשות מדרג והרוב לא צריך כלום כי לא יקרה כלום.

<גולן מימון: רק תנסו.

<גולן מימון: לא יקרה כלום.

<גולן מימון: אגב, כשאתה נותן במישהו אמון, הוא מחזיר לך בעשרות מונים יותר.

עדי קול: שוב, בהתחשב בעובדה שאנחנו יודעים שאלה חיילים ולא רוצחים סדרתיים.

<גולן מימון: בד בבד עם זה, שלא נטעה לרגע, מי שצריך לטפל בו כי הוא עבריין, כי הוא מתעסק בתחום הפלילי, כי ביום רביעי האחרון הוא חייל שמקים תחנה אצלו בבית למכירת סמים לקטינים ואחרי כן לוקח ארבעים גרם קוקאין ואומר שיביאו לו נשק כי הוא רוצה לחסל מישהו ואני שם לו GPS כי גם לגבי אלה, אני רק נראה נחמד אתם, אני אגיע גם אליו.

<שפרה שחר: המסה הגדולה היא לא אלה.

<גולן מימון: נכון, ועליהם אנחנו מדברים.

<שפרה שחר: אלה עשרות אלפים.

<גולן מימון: אלה 14 אלף בשנה.

<שפרה שחר: אמר לי נציב קבילות חיילים שבכל זמן נתון יש 12 אלף עריקים.

<חיה אדלר: לא.

<גולן מימון: לא.

<שפרה שחר: נעדרים.

<חיה אדלר: נעדרים, יכול להיות.

<גולן מימון: אני אחראי לעריקים, אני אחראי למשתמטים, יש לי מצבה נכון להבוקר, 4,633.

<גולן מימון: אם כן, אלה פקודות.

<גולן מימון: דבר נוסף הוא רפואה.

<גולן מימון: מבחינת רפואה, בואו נגיד מה אנחנו לא.

<גולן מימון: אני לא יכול להוסיף עוד רופא לכלא, אני גם לא יכול להוסיף עוד חובשים לכלא, כי בעת הזאת שהצבא שלנו נמצא בה ובמקומות בהם – עכשיו אני יודע מה זה כלא ואני גם יודע מה זה גדוד לוחם ואני יודע איפה הוא נמצא.

<גולן מימון: אם את שואלת אותי, אם אני קרפ"ר – אני לא קרפ"ר אלא אני קמצ"ר – בדיאלוג הזה מה אני עושה, לא יודע.

<גולן מימון: תשאלו אותו.

<גולן מימון: אני יודע מה אני כן יכול, מה אני כן צריך ואת זה אנחנו עושים ותכף ניתן לכם נתונים.

<גולן מימון: כשמישהו צריך, שיגיע.

<גולן מימון: איפה הייתה הבעיה.

<גולן מימון: כשמישהו מבקש אבל הוא לא מגיע ויש סיבות רבות כי הוא יצא לבית הדין, כי הוא בדיוק הלך לעבודה וכולי.

<גולן מימון: אז למשל מאה אחוזים ביקשו רפואת שיניים, אבל רק שישים אחוזים הגיעו וארבעים אחוזים עם חור בשן לא קיבלו.

<גולן מימון: אתה יכול לדבר אתי על כמה אתה גיבור ועושה טיפול ל-13,476, אבל יש ארבעה אנשים שכאב השיניים יכול להביא אותם ללעוס קיר גבס.

<גולן מימון: השאיפה שלנו, ואני אתן לכם עכשיו נתון, היא שיטה מאוד פשוטה.

<גולן מימון: אמרנו ל-מ"פ שיש רשימה מי צריך לראות רופא, שהוא יוודא שכל מי שרוצה, ראה רופא.

<גולן מימון: טריק פשוט.

<גולן מימון: פשוט נורא.

<גולן מימון: אתם יודעים מה זה עשה?

<גולן מימון: ממצב של שישים אחוזים ל-95 אחוזים.

<גולן מימון: 95 אחוזים של חיילים שרצו – יראו.

<גולן מימון: אל תטעו, בפוזיציה שיש לי רופא שבא ורואה באינטנסיביות מאוד מאוד גבוהה, יש לו תקלות.

<גולן מימון: מי שעכשיו ישב כאן ויגיד שאנחנו נקיים לחלוטין, חפים לחלוטין מתקלות, אני אגיד לו שהוא מדבר או ביהירות או בבורות.

<גולן מימון: זה לא יקרה ויהיו לנו תקלות.

<גולן מימון: אנחנו צריכים לראות שאנחנו לא עושים אותן במכוון ושאנחנו לא חוזרים עליהן פעמיים כי לטעות, אנחנו נטעה.

<גולן מימון: אנשים עוסקים באנשים.

<גולן מימון: כשאנחנו מדברים בתהליכים האלה, אנחנו צריכים לזכור את כל ההקשר.

<גולן מימון: אנחנו מדברים על הקשר כולל ואני אומר תביאו אלינו, תעמתו אותנו עם דברים, תעמתו אותנו עם מציאויות שלא עולות בקנה אחד עם תפיסת העולם שלנו.

<גולן מימון: אנחנו נשנה אותן, אנחנו נשפר אותן, אנחנו נתקן פקודות בעקבותיהן.

<גולן מימון: בוודאי שכן.

<גולן מימון: אני לא יכול לעמוד כאן ולומר שאני מעל, זה שאת אומרת לי אלה שטויות, זאת דוגמה אחת מ-14 אלף כי הדוגמה האחת מה-14 אלף היא הדוגמה של הפרט שאין לו מושג איך הוא חי עם זה.

<גולן מימון: מבחינת מספרים, בדקתי תוך כדי.

<גולן מימון: לשמחתי לא מדובר בכמות מאוד גדולה אבל אבסולוטית, בערך מוחלט, היא המון.

<גולן מימון: בשנה יש לי עד עכשיו 105 חיילים בודדים בכלא 4.

<שפרה שחר: לא בודדים.

<גולן מימון: דיברנו על הבודדים.

<שפרה שחר: הרבה חיילים מתלוננים על השירות הבריאותי.

<גולן מימון: נשאלתי כמה בודדים יש ברגע נתון.

עדי קול: זה כלא 4, אבל מה זה כלא 6?

<גולן מימון: זה הכלא השני.

<שלומית אבינוח: ברגע נתון יש 100?

<גולן מימון: לא רגע נתון.

<גולן מימון: מתחילת השנה.

<גולן מימון: אם היו לי עשרים אחוזים בודדים בכל רגע נתון, משהו היה קורה כאן בחדר.

עדי קול: זה מתוך 14 אלף.

<גולן מימון: מ-12 אלף.

<גולן מימון: אני גם יודע לתת לזה הסבר, אבל לא ניכנס לזה.

<עומר לנציאנו: זה כולל גם את כל המעצרים?

<גולן מימון: השאלה שלך סופר במקומה.

<גולן מימון: יש עוד 6,000.

<גולן מימון: כל דבר כזה אנחנו בודקים.

<גולן מימון: אפשר לבדוק.

<שפרה שחר: הפנייה הזאת טופלה בסופו של דבר לפני שבועיים.

<גולן מימון: יש לי הרבה יכולות, אבל אין לי שמץ של מושג מי זה.

<גולן מימון: תני לי שם.

עדי קול: לא עכשיו.

עדי קול: אני פניתי וקיבלתי מכתב נהדר שכתב אותו בועז מייזל שנמצא אתנו כאן.

עדי קול: קיבלנו התייחסות להתעלפויות בבס"כ 396.

עדי קול: מה זה?

<חיה אדלר: כלא 6.

<חיה אדלר: בסיס כליאה.

עדי קול: תפסיקו עם ראשי התיבות כי אנשים במחוץ לא מבינים את זה.

עדי קול: התשובה שקיבלתי, תגידו לי אם היא נראית לכם.

<בועז מייזל: אני עומד מאחורי מה שכתבתי.

עדי קול: "בבדיקה שערכתי בבס"כ 396 עלה כי אכן היו מספר מקרים בהם התעלפו חיילים בזמן מסדר לאחר שלא שתו מספיק מים, אך אירועים אלה קורים רק אחת לשבוע".

עדי קול: אתם יודעים מה?

עדי קול: מרגיע אותי.

עדי קול: מתעלפים רק אחת לשבוע.

עדי קול: מעולה.

עדי קול: בואו נצא ונחגוג את זה במסיבה.

עדי קול: לא כל יום מתעלפים אלא רק אחת לשבוע.

עדי קול: נהדר.

עדי קול: קודם כל, תודה, אנחנו שמחים שהצלחתם להוריד את זה מפעם ליום לפעם בשבוע.

עדי קול: לא הגיוני.

עדי קול: אני אומרת את הדברים בציניות.

עדי קול: הפרוטוקול לא קורא את הציוניות.

עדי קול: לא מקובל עלי גם אם זה קורה פעם בשבוע ואני מניחה שגם עליך זה לא מקובל.

<גולן מימון: גם עלי זה לא מקובל.

עדי קול: "בהקשר זה אציין שבכל מחלקה בפלוגה יש מתקן מים קרים וגישה חופשית לכלואים.

עדי קול: בימים שהוא אינו תקין, מכניסים לכלואים – מילה שאני לא מכירה – טרמוכנים עם קרח לשימוש חופשי".

עדי קול: בקיצור, מים.

עדי קול: נראה לי שהוא מצרך קריטי ונדיר.

עדי קול: מכניסים משהו, טרמו, ואני אשמח לשמוע איך זה יכול להיות שמתעלפים אחת לשבוע.

<גולן מימון: אני ביקרתי ממש עת נכנסתי לתפקיד בכלא 4 ואמרתי שמותר להגיד הכול.

<גולן מימון: גם אם מישהו נראה לו שמה שהוא הולך להגיד זה נורא אידיוטי, שיגיד אותו כי אין לכם מושג כמה דברים אידיוטים אני שומע כל יום מדרגות הרבה יותר בכירות.

עדי קול: אתה אמרת את זה.

עדי קול: לא אנחנו.

<גולן מימון: אני אמרתי.

<גולן מימון: מותר לי להגיד.

<גולן מימון: אמרו לי שאין מקום בו הוא יכול לשתות מים.

<גולן מימון: קמצ"ר או לא קמצ"ר, לקחתי את מ"פ המפקדה, לקחתי את מפקד הכלא, ואמרתי בואו נסתובב בכלא ובכל מקום שהיה נראה לי, אמרתי שכאן ישימו מים.

<גולן מימון: זה סופר טריביאלי.

<גולן מימון: את אותו סבב נעשה גם בכלא 6.

<גולן מימון: את שואלת אותי אם אנחנו צריכים שחיילים יתעלפו לנו גם בפעם בשנה – לא.

עדי קול: מעולה.

עדי קול: אני אשמח לראות שהסטטיסטיקה השתפרה.

<גולן מימון: אני אומר שחלק מתוך הדברים שצריכים – יכול להיות – אולי נבדוק ויכול להיות שנעשה תהליך של בדיקה.

<גולן מימון: לא יודע.

עדי קול: הפעם היחידה שהתעלפתי בחיי הייתה בטירונות ואז אמרו לי לשתות מימיה.

עדי קול: זה קרה פעם אחת ולא אחת לשבוע.

<בועז מייזל: אני כתבתי את זה כנקודה שבודקים.

<בועז מייזל: אני כתבתי את זה בהקשר של הדברים שמצאתי, כמשהו שמצאתי ולא כמשהו שאני שופט אותו לחיוב או לשלילה.

<בועז מייזל: זה לא בא להציג את זה כאילו מבחינתי זה אירוע.

<עומר לנציאנו: כל הצנרת שם חלודה.

<גולן מימון: אני אומר שאנחנו צריכים לבדוק.

<גולן מימון: אנחנו צריכים לאפשר להם מים כל הזמן בלי שום מגבלה.

<גולן מימון: זה אחד הדברים שאמרתי שאנחנו נמצאים בתהליכים.

<גולן מימון: זה נשמע נורא רחוק אבל אני מקווה שבסוף זה יצא לפועל, הכלא המרכזי בעוד שנתיים וחצי.

<גולן מימון: בעזרת השם נצליח להקים כלא וזה יהיה בגלל שהתשתיות של בתי הכלא, בלי עין רעה.

עדי קול: אני נמצאת כאן תקופה קצרה אבל אני כן רואה שינוי.

עדי קול: אני חדשה ואני באמת מעריכה את זה.

<שפרה שחר: חלק זה בזכותי.

עדי קול: אני ממש חדשה.

עדי קול: עליתי על העגלה שלכם אבל אני באמת רואה שעושים שינויים ואני מעריכה את זה.

<שפרה שחר: מה עם השאלה המתבקשת, אם 14 אלף נכנסו לכלא – ועל זה אין ויכוח, 14,042 בשנת 2012 – השאלה היא למה זה הפתרון.

<שפרה שחר: הרי אנחנו אומרים שאלה לא עבריינים.

<שפרה שחר: ה-15 אחוזים שאתה אומר לי בגין סמים, טפלו בהם ביד קשה.

<שפרה שחר: לא יודעת, לא נכנסת לזה.

<שפרה שחר: אני לא רגילה לטפל בעבריינים.

עדי קול: האם נשקל פתרון אחר לאנשים האלה?

<שפרה שחר: בסוף זה כלכלי.

<שפרה שחר: בסוף אלה אנשים שבאיזושהי פינה בחיים נמצאים שם.

<שפרה שחר: הבנים שלי לא היו בצומת הזאת והבנים של רובנו לא היו בצומת הזאת בה הם היו צריכים ביום ראשון בבוקר להחליט – ואני מכירה המון חיילים – האם הולכים לבסיס או יוצאים לעבוד כי ניתקו את החשמל בבית, כי אימה בוכה שאין לה שכר דירה לשלם.

<שפרה שחר: רובנו לא היינו בצומת הזאת ואני לא יודעת מה היינו בוחרים.

<שפרה שחר: אני לא יודעת מה הייתי בוחרת.

<גולן מימון: רק שאלה אחת, והיא לא בציניות.

<שפרה שחר: אנחנו ממש לא בציניות כאן.

<גולן מימון: מה את אומרת?

<גולן מימון: מה דעתך?

<שפרה שחר: אני טוענת שיש פתרון אחר.

<שפרה שחר: להוסיף אלף שקלים בחודש לחיילים, שני שלישים יצאו מהמעגל הזה.

<שלומית אבינוח: הוא לא איש הכסף.

<שפרה שחר: נניח שחמישים אלף חיילים בצה"ל הם עניים היום ויש להם מצוקה כלכלית כזאת או אחרת, תוספת של אלף שקלים לחודש תקטין לשליש את אלה שצריך לתת להם טיפול ת"ש ואז טיפול ה-ת"ש גם יהיה יותר טוב ומש"קיות ת"ש יהיו פחות עמוסות.

עדי קול: אנחנו מסכימים אתך.

עדי קול: הוא לא איש הכספים.

עדי קול: תילחמו על זה.

עדי קול: במדינה הזאת יש עוגה שצריך לחלק אותה.

עדי קול: יש דברים נוראיים ואני שומעת כאן יום יום על ילדים שמתעללים בהם, ילדים שעוברים הטרדות מיניות נוראיות ואין להם איפה לגור.

עדי קול: אני לא צריכה לספר לך את כל המצוקות.

עדי קול: לך יש מצוקה ויש עוד מצוקות ועוד מצוקות ובסוף יש עוגה וצריך לקבל החלטות.

עדי קול: בסדר, את תילחמי וזה התפקיד שלך, ואנחנו כאן, מקבלי ההחלטות, צריכים לעשות את החלוקה.

עדי קול: בעיניי הכול מתחיל כאשר רוב הילדים המתקשים בצבא, התקשו גם קודם.

עדי קול: הם התקשו במערכת החינוך, התקשו בכל מסגרת ואני אומרת שיש גופים שלא מדברים אחד עם השני.

עדי קול: במשך שנים אני עבדתי עם קידום נוער ואני עובדת שנים עם שירות המבחן, אני לא יודעת אם נפתחו להם תיקים קודם ורוב הזמן אתם לא יודעים עליהם.

עדי קול: אתם לא יודעים איך טיפלו בהם בשירות המבחן.

עדי קול: הבעיה היא שמערכת שיפוט הנוער היא מערכת שמסתכלת על שיקום ואז בגיל 18 – ענישה.

עדי קול: באמצע יש אתכם ואני חושבת שצריך להיות דיאלוג בין המערכת הזאת של השיפוט האזרחית ביניכם כדי לראות מה עושים.

עדי קול: בשירות המבחן אני מעבירה קבוצות, אני שולחת אותם ללמוד משפטים.

עדי קול: אני המצאתי תכנית שיקום נוער עבריין באמצעות לימוד משפטים.

עדי קול: המצאתי אותה בשנה הראשונה שלי במשפטים ועכשיו זה עובד כבר עשרים שנים.

עדי קול: נערים בצו של בית משפט מקבלים קורס במשפטים.

עדי קול: למה?

עדי קול: כדי להבין את החוק, את הרציונל, מה הם עשו, מה העונש על זה, איך הם יכולים למשל לדעת לקבל חנינה.

עדי קול: מגיעים אליכם אנשים ואני חושבת שיש הרבה מקרים שאם לא תתנגשו אתם כך – לא אתם אלא המערכת, החדר שהוא קורא לו כליאה הוא התנגשות מבחינתו – זה דורש המון כוח אדם, המון מחשבה והמון חשיבה שהיא יותר טיפולית ופחות ענישתית.

עדי קול: יכול להיות שבהרבה מהמקרים האלה, לקחת אותם ולא לשים אותם בכלא, אתם עושים שירות.

עדי קול: הוא טבח?

עדי קול: שיהיה טבח.

עדי קול: שיעשה שירותים תחת תנאים אחרים ולא בהרגשה שעכשיו אתה עבריין.

עדי קול: שוב, זאת אולי אמירה נאיבית מבחוץ, אבל אני כבר שנים עובדת עם עבריינים ואני חושבת שהמדינה הוכיחה באופן מוחלט – ולכן הקמתי את השדולה למשוללי חופש – שהיא לא יודעת לשקם.

עדי קול: הרצדיביזם מטורף.

עדי קול: אם אתה מסתכל על נערים, הוא עומד על משהו כמו שבעים אחוזים שהיו וחזרו לכלא.

עדי קול: כל מערכות הכליאה שלנו לא יודעות לשקם.

עדי קול: בכלא יש שני אגפי שיקום, אגפים מדהימים שאני מבקרת בהם באופן קבוע – יש לי אסירים שאני מתכתבת אתם – אגף שמגיעים אליו אחרי המון זמן בכלא, אחרי שעברת את כל הוועדות, אחרי שהוכחת את עצמך, ואז יוצאים לעבוד, אז לומדים, אז עובדים אתך על קדימה, על מה אתה רוצה לעשות.

עדי קול: אתה יודע מה?

עדי קול: שמישהו ישאל את עומר מה יעשה אחרי?

עדי קול: מה יעשה מחר?

עדי קול: נגיד תהיה ועדת אי התאמה שתשאל מה הוא יעשה אחר כך.

עדי קול: יכול להיות שלפעמים עדיף להישאר.

עדי קול: תשאלו אותם מה האלטרנטיבה.

<שפרה שחר: נכון.

<שפרה שחר: כי הם לא מודעים לכך שהתנהגות חמורה רעה שוללת מהם המון דברים.

<שפרה שחר: קשה להם אחר כך למצוא עבודה באזרחות.

עדי קול: אני אומרת לך את זה כי הלב שלך במקום הנכון ואני אומרת שיש לך ניסיון רב.

עדי קול: לעצור את החייל הזה ואת המקרה האסור ששמעתי עליו על חייל במקום אחר שעשה כל מיני דברים – מזעזע.

<גולן מימון: אתמול הלכתי לישון ב-2:30 בגלל הירי.

עדי קול: מישהו צריך להסתכל בעיניים אחרות שאומרות שאלה לא עבריינים אלא אלה חיילים שניסו ולא הצליחו.

<שפרה שחר: הם לא יכולים להצליח להסתדר בסכום שהם מקבלים.

עדי קול: עזבי את הכסף.

<שפרה שחר: אבל זה הדבר.

עדי קול: די עם הכסף.

עדי קול: זה לא קשור.

עדי קול: אני מכירה את הסיפור הזה.

<מיתר יורביץ: אני מסכים עם שפרה.

עדי קול: במקרה שלך.

<מיתר יורביץ: יש עוד הרבה אנשים שאני מכיר.

<שפרה שחר: אם היה לו עוד אלף שקלים לחודש, הוא לא היה מגיע למקום הזה.

עדי קול: אני לא בטוחה שעוד אלף שקלים היו עוזרים לך.

עדי קול: היו מקלים.

<מיתר יורביץ: מקלים מאוד.

עדי קול: מקל מאוד.

עדי קול: מסגרת היא דבר קשה, מסגרת צריך ללמוד איך להתמודד אתה.

עדי קול: אני הייתי ברחוב הרבה זמן וקשה מאוד להתמודד עם הצבא.

עדי קול: אני לא הייתי חיילת טובה, וזה שלא הייתי בכלא, זה נס רפואי.

עדי קול: יש לי מיליון רעיונות אבל לא יודעת איך זה מסתדר עם הצבא.

עדי קול: אני שואלת אם מישהו פעם שאל את עצמו.

<גולן מימון: אני אומר שכל רעיון, כל הליך שיקטין את מספר השוהים בכלא ויאפשר ליותר חיילים לשרת שירות משמעותי או תקין, הוא מבורך בעיני.

<גולן מימון: אני סבור ש-22 אלף אנשים בשנה, 22 אלף חיילים בשנה, זה מספרים עצומים שהם לא נמצאים בשירות וזה בעת הזו שחסרים חיילים.

עדי קול: יש מעון של חסות הנוער.

עדי קול: אתה מכיר את זה?

עדי קול: זה שלב ביניים.

עדי קול: הוא לא כלא.

עדי קול: אומרים לו שהוא כאילו בכלא, אבל הוא לא.

עדי קול: אתה מפסיד אותם.

עדי קול: אלה אנשים שיכלו לשרת באופן כזה או אחר.

עדי קול: הם יכלו לעשות חלק מהתפקידים שחסרים במגבלות אחרות.

עדי קול: בוא נעשה שלב שהוא לא כלא והוא אומר שניתן להם הזדמנות.

<גולן מימון: אגב, בחלק מהמקרים קוראים לזה ריתוק.

עדי קול: לא.

עדי קול: זה לא ריתוק.

<גולן מימון: אם משאירים אותו בתוך הבסיס שלו, יכול להיות.

<שפרה שחר: המג"דים בדרך כלל מקלים כל עוד הם יכולים.

<שפרה שחר: אני חייבת לומר שהמג"דים ממש לא ממהרים לשלוח חייל אלא רק בקצה של הקצה ולפעמים למען יראו ויראו כי יש לו עוד עשרה נפקדים והוא חייב להראות.

עדי קול: עומר, לך יש רעיון?

עדי קול: אתה היית שם.

עדי קול: יש לך רעיון אחר?

<עומר לנציאנו: רעיון למה?

עדי קול: הצבא צריך כמה שיותר אנשים.

עדי קול: מגייסים את החרדים עכשיו כי צריך ידיים עובדות.

עדי קול: ברגע שמישהו הולך, חסרים לו אנשים והוא רוצה הרתעה וכל מיני תשובות כדי שישרתו.

עדי קול: זה האינטרס שלו.

עדי קול: אני אומרת לו שיכול להיות שלשים אותך בכלא לא היה פתרון.

עדי קול: השאלה אם בעיניך יש פתרון אחר.

<עומר לנציאנו: יכול להיות שכן.

<עומר לנציאנו: הפתרון האישי שלי היה משהו אחר.

<עומר לנציאנו: אצלי זה היה יותר קרוב לאזור של הבית.

<עומר לנציאנו: כל פעם הייתי הולך מרמת הגולן לעזה עם גולני.

<שפרה שחר: הוא ביקש שירות קרוב.

עדי קול: השאלה אם יש איזושהי הסתכלות.

<מיתר יורביץ: אני חושב שההתייחסות של צה"ל לחיילים היא פשוט לא נכונה כי הם כאילו באים ממקום של כוח, שרוצים לשים אותך עכשיו במקום ולתקוע אותך.

<מיתר יורביץ: למה שלא תשלחו אותי הביתה?

<מיתר יורביץ: גם כך אתם לא משתמשים בי.

<מיתר יורביץ: תורידו לי מהמשכורת, אבל שאני אוכל לעבוד בבית.

<מיתר יורביץ: למה שישימו בן אדם במקום שהוא לא יכול לעבוד?

עדי קול: אתה צודק.

עדי קול: זה חוזר לשאלה של מי צריך לעבוד, מי צריך להיות קרוב לבית.

עדי קול: צודקים.

עדי קול: מניעה זה תמיד יותר חשוב ועדיין אני זורקת לך את השאלה.

עדי קול: מצטערת.

עדי קול: אתה מכיר את המערכת הזאת מלפני ולפנים ואולי יש דברים שאפשר ללמוד מהמערכות המקבילות האזרחיות, ואולי לא.

עדי קול: אולי צריך לחשוב על פתרון אחר.

עדי קול: אני לא יודע שאם זה שעכשיו שמנו עליו את התווית הזאת של עבריין, כי יש לו תווית של עבריין, זה מה שרצינו.

<גולן מימון: רישום פלילי.

עדי קול: רישום פלילי.

עדי קול: על זה אני מדברת.

עדי קול: אם הוא ירצה ללמוד משפטים – חס וחלילה, לא ממליצה על המקצוע – הוא לא יוכל.

<שלומית אבינוח: גם כנהג הוא לא יכול.

עדי קול: סגרנו בפניו היום הרבה דלתות.

עדי קול: יש הרבה דברים שהוא לא יכול לעשות והשאלה אם זאת הדרך בה אנחנו רוצים.

עדי קול: אני חושבת שצריך לשנות את החוק כדי שזה לא יהיה במצטבר.

עדי קול: מי שהורשע לתקופה של מעל שלושה חודשים, בסדר, אני מבינה, אבל לא מצטבר.

<קטיה אומנסקי: חשוב להבין שגם הפרקליטות הצבאית מטפלת בכל הנושא של הרישום הפלילי.

<קטיה אומנסקי: יש לו אפשרות לפנות למדור חנינות בבית הספר למשפט.

<קטיה אומנסקי: הרשעה בבית דין צבאי גוררת רישום פלילי.

<קטיה אומנסקי: את הרישום הפלילי הזה ניתן לבדוק על ידי בקשת חנינה מהנשיא.

<קטיה אומנסקי: ניתן גם לפנות לבית הספר למשפט למדור חנינות בפרקליטות הצבאית.

<קטיה אומנסקי: תיכנס לאתר הפרקליטות הצבאית שהוא מאוד מאוד ידידותי ומאוד מאוד עוזר.

<גולן מימון: העניין המצרפי הזה של קצין שיפוט בכיר, כשזה עובר את השלושה חודשים, הוא בעייתי.

<גולן מימון: אם מישהו מקבל שלושה חודשים, זה אומר שזה חמור.

עדי קול: אבל אם זה היה במצטבר שלושה חודשים, זה לא בהכרח חמור.

<גולן מימון: זאת סוגיה שכדאי לגעת בה.

עדי קול: היום רישום פלילי למי שקיבל מעל שלושה חודשים, זה חמור, אבל אם זה במצטבר, זה לא אומר שהוא איש רע.

עדי קול: היום המצב הוא כזה אבל אנחנו צריכים לתקן.

עדי קול: זה אחד הדיונים הארוכים.

עדי קול: אני מתנצלת אבל זה חשוב לי מאוד וזאת הזדמנות.

<קטיה אומנסקי: אני רוצה להוסיף דבר נוסף בנושא של הסנגוריה הצבאית.

<קטיה אומנסקי: היה מוסד בצבא שנקרא סנגוריה צבאית והיא יודעת לתת שירות מעולה לנאשמים ולאסירים.

<עומר לנציאנו: אני הייתי מטופל דרך הסנגוריה הצבאית.

<עומר לנציאנו: פעמיים.

עדי קול: אתה אומר שזה שירות מעולה?

<עומר לנציאנו: אני הייתי מטופל על ידי מתן והוא עזר לי מאוד.

<עומר לנציאנו: הוא בצפון.

<שלומית אבינוח: כל אחד זכאי להיעזר בסניגור?

<קטיה אומנסקי: כל אחד זכאי להיעזר בסניגור צבאי.

<שפרה שחר: מתן התקשר אלי כדי שאני אכתוב מכתב.

עדי קול: הוא תמיד התקשר אליך.

עדי קול: את מבחוץ והוא צריך טיעונים.

עדי קול: למה את מתלוננת על זה?

<שפרה שחר: לא, אני לא מתלוננת.

<שפרה שחר: הוא עשה עבודה מצוינת אבל בסוף הוא השתחרר על התנהגות רעה וחמורה.

<שפרה שחר: אני הרגשתי רע שכתבתי את המכתב.

עדי קול: זה מה שיש לו.

עדי קול: אלה ההגדרות שיש לו.

עדי קול: צריך לשניות את ההגדרות שיש לו.

<בועז מייזל: הוא היה הסניגור שלו, לפי בקשתו.

<בועז מייזל: אחרת הוא לא היה עולה לוועדה הזאת.

<שפרה שחר: אבל תראה איזה נזק זה עשה לו.

<בועז מייזל: זה החוק.

<בועז מייזל: זה היה לפי בקשתך.

עדי קול: את החוק צריך לשנות.

<קטיה אומנסקי: השירות שנותנת הסניגוריה הצבאית הוא בחינם.

<קטיה אומנסקי: זה ניתן לכל חייל שעומד כנגדו כתב אישום.

<קטיה אומנסקי: לעניין הדין המשמעתי שזה הצד השני שהחיילים נכנסים לכלא, יש מה שנקרא מדור דין משמעתי בבית הספר למשפט וחיילים פשוט פונים לשם, אומרים שהמפקד נתן להם עונש כזה וכזה.

<שלומית אבינוח: איך החיילים יודעים לפנות לשם?

<קטיה אומנסקי: בכלא.

<שלומית אבינוח: לפני הכלא.

עדי קול: בפעם שעברה אמרנו שהם לא יודעים מספיק את מספרי הטלפונים של הקפ"צ.

עדי קול: הם אכן לא מכירים.

עדי קול: קיבלתי תשובה מבועז שאומרת שזה תלוי בכל כלא אבל לא קוראים.

<בועז מייזל: לא בכל כלא.

<בועז מייזל: בפלוגה.

עדי קול: נכון, סליחה.

עדי קול: צריך להנגיש ידע של דבר אחד.

עדי קול: ישב כאן מנכ"ל משרד המשפטים הפורש ודנו בסיוע משפטי של המדינה.

עדי קול: לכל אזרח מגיע סיוע משפטי אבל רוב האנשים לא יודעים.

עדי קול: ביקשנו אם אפשר שכאשר בן אדם מקבל את כתב התביעה שלו, שיהיה כתוב שמגיע לו, שיפנה.

עדי קול: נאמר לי לא.

עדי קול: אז בא המנכ"ל ואמר, בסדר, אנחנו הולכים לעשות את זה.

עדי קול: למה שלא יהיה כתוב בכתב התביעה שיש סניגוריה משפטית?

<קטיה אומנסקי: יש שילוט על מדור הדין המשמעתי.

<שלומית אבינוח: לא בשילוט אלא בכתב התביעה עצמו ייאמר שהוא זכאי להסתייע בסניגור הצבאי.

<קטיה אומנסקי: לרוב אין נאשמים שהם לא מיוצגים.

<קטיה אומנסקי: גם השופט, האינטרס שלו שהנאשם יהיה מיוצג.

עדי קול: אני מבינה שיש היום דרך שאתם מפרסמים בה.

עדי קול: המציאות אומרת שכל החיילים שמגיעים אליך לא יודעים.

<קטיה אומנסקי: מי שמגיע לבתי הדין הצבאיים, לרוב הוא מיוצג.

עדי קול: מיוצג אבל הם לא הכירו בבית הספר למשפטים.

<קטיה אומנסקי: בית ספר למשפט צבאי, מדור הדיון המשמעתי.

<עומר לנציאנו: אני יכול לגשת לשם?

<קטיה אומנסקי: אתה יכול להתקשר, אתה יכול לשלוח מכתב.

עדי קול: אנחנו נקיים עוד דיון נוסף כי יש לי דברים שאני רוצה לבקש.

עדי קול: בכלא יש תיבת תלונות, נכון?

<בועז מייזל: כן.

<בועז מייזל: לכל מ"פ.

עדי קול: למשל החלודה במים, למה אנשים לא פונים?

<עומר לנציאנו: אני פניתי כמה פעמים.

<עומר לנציאנו: זה משהו בתשתיות של הכלא עצמו.

<בועז מייזל: בהמשך למה שהוא אומר, כאשר חייל כלוא רוצה להגיש קבילה לנציב קבילות החיילים, הוא מגיש את זה באותה תיבות פניות וזה מגיע תוך 24 שעות.

<עומר לנציאנו: תיבת התלונות ל-מ"פ, אף אחד לא פותח אותה.

עדי קול: כשאני פונה לנציב קבילות החיילים, זאת חייבת להיות קבילה?

<בועז מייזל: לא.

עדי קול: מכתב שלי לא הופך להיות מיד קבילה.

<בועז מייזל: פנייה לקצין קבילות חיילים, זאת תלונה.

עדי קול: זה מרגיש כמו שהגשת תלונה רשמית אבל אז אתה מפחד לעשות את זה.

<קטיה אומנסקי: אסור להם להסתכל בפנייה.

<בועז מייזל: אנחנו לא מסתכלים בה.

<בועז מייזל: היא סודית.

<עומר לנציאנו: לי אמרו שהם חייבים לבדוק ולפתוח אותה.

<עומר לנציאנו: זה מה שאמרו לי כשאני הייתי בכלא.

<שפרה שחר: אולי בגלל זה לא פונים.

עדי קול: אני רוצה לסכם את הדיון.

עדי קול: קודם כל, אם יש עוד רעיונות, תפנו.

עדי קול: אנחנו מטפלים, מעבירים הלאה והם עושים עבודה.

עדי קול: אני רוצה סיור.

עדי קול: בטח צריך לפנות אל שר הביטחון.

<קטיה אומנסקי: נכון.

<קטיה אומנסקי: אם אין לך בעיה להמתין קצת ליד השער כדי שנוציא לך אישור מזורז טלפוני.

עדי קול: אין לי בעיה.

<קטיה אומנסקי: אם את רוצה לעשות ביקורת פתע.

עדי קול: לא.

עדי קול: עזבו ביקורת פתע.

עדי קול: אני רוצה לעשות ביקור.

עדי קול: הוועדה לפניות ציבור רוצה לבקר בכלא.

<קטיה אומנסקי: את יכולה דרך לשכת שר הביטחון.

<שלומית אבינוח: לא, לא יאשרו.

עדי קול: לא מאשרים לנו.

<שלומית אבינוח: לא ניסינו.

<שלומית אבינוח: אוף רקורד אמרו לנו לא.

<גולן מימון: ראשית, ברוכה הבאה.

<גולן מימון: שנית, מתי את רוצה לבוא?

עדי קול: לא יודעת.

<גולן מימון: בואי נעשה הפוך.

<גולן מימון: אני אפנה.

<גולן מימון: אני הזמנתי את כל הכתבים הצבאיים לכלא 4 בשבוע הבא.

עדי קול: אני לא יכולה לבוא אתם?

<גולן מימון: כולם יהיו לחוצים ויתרכזו בך, וזה מיותר.

<גולן מימון: בואי לבד.

<גולן מימון: תגידי לי עכשיו מתי את רוצה או לחילופין, בואי נעשה משהו אחר.

<גולן מימון: אני אשיג לך את האישור, הוא יחכה לך בסטנד-ביי ואת יכולה להגיד לי שמחר את באה.

עדי קול: ביום חמישי בעוד שבועיים.

<גולן מימון: אני לא רוצה שיכינו לך, יבריקו לך, ישימו לך כלואים יפים.

<גולן מימון: אני רוצה שתראי בדיוק איך חיים שם.

<שלומית אבינוח: למען הפרוטוקול, לא פנינו באופן רשמי.

<גולן מימון: אנחנו נשיג לך אישור דרך משרד הביטחון, הוא יחכה לך כחלון זמני, ומתי שאת רוצה, ערב לפני כן תודיעי.

<גולן מימון: אגב, אם אני לא אוכל לבוא, ילווה אותך מישהו אחר.

<גולן מימון: אני תמיד אשמח ללוות אותך.

עדי קול: אני אשמח.

עדי קול: זה מאוד חשוב.

<גולן מימון: מתוך אותה תפיסת עולם, אני אומר שבאמת ארגון וגוף צריך להיות מבוקר.

<גולן מימון: הכול צריך להיות שקוף.

<גולן מימון: השמש היא המרפא הכי טוב מכל התחלואים.

עדי קול: מסכימה.

עדי קול: שוב, תודה לכולם, לכל מי שהגיע והשתתף.

עדי קול: זה חשוב ומשמעותי ולכן אנחנו כאן.

עדי קול: אני אומרת לכולם שלוועדת הפניות הציבור בכנסת יש מייל, יש לה טלפון, ותגיד לכל האנשים שאתה מכיר שאם יש להם בעיה במדינה, שיתקשרו אלינו.

עדי קול: בעיני לא פונים אלינו מספיק.

עדי קול: אני כאן ואני מקיימת דיונים.

עדי קול: תגיד להם לבוא אלינו ואנחנו נקיים דיון.

עדי קול: אנחנו מקבלים פניות ועוברים עליהן.

עדי קול: אם צריך לקיים דיון, אנחנו פונים, אם צריך להוציא מכתבים, אנחנו כותבים.

עדי קול: תשתמשו בנו.

עדי קול: אני צריכה ממך מייל אחד ונתחיל לטפל בעניינך.

<עומר לנציאנו: בסדר.

<שלומית אבינוח: גם מיתר.

עדי קול: אני אפנה לשר הביטחון לבדוק איך אנחנו יכולים לפשט את הפנייה לקצין קבילות החיילים לקפ"צ.

עדי קול: אנחנו מכירים היום אי-מייל, אנחנו מכירים טלפונים ואנחנו רוצים לקצר את זה כדי שבאמת תהיה נגישות.

עדי קול: באותה הזדמנות אני רוצה לבדוק את האפשרות לפרסם ולהנגיש את המידע של הגופים האלה, של גופי הפניות האלה, לחיילים ולא רק בדרך של שלט אלא בדרך של הנגשה אקטיבית כמו שעושים במקומות אחרים.

עדי קול: לגבי חיילים בודדים חריגים, לבדוק מה הדרישות שצריך כל שנה לחדש והאם יש הגדרה של מקרים שהם לא הפיכים.

עדי קול: זאת אומרת, אתה חייל בודד שלוש שנים ומה הנוהל במקרה כזה.

עדי קול: נראה לי אם מישהו כבר עבר את כל התהליך וכבר הוכר, אין סיבה לעשות לו את המוות לאורך כל התקופה.

עדי קול: אני מניחה שמישהו שאין לו הורים, מניחים שההורים לא יצוצו ולכן אמרתי את זה כחריג.

עדי קול: אני משאירה כשאלה פתוחה, ואני אכתוב על זה לשר הביטחון כי זה חשוב לי, איך אנחנו מייעלים את התהליך של איתור חיילים נזקקים כלכלית כשהם בשלב המלש"ב.

עדי קול: אני אבדוק עם שר החינוך ושר הרווחה לראות איך אנחנו יכולים לייצר מערכת תקשורת שתאפשר לצבא להיות ערוך בצורה טובה יותר בפני המתגייסים.

עדי קול: אני אשמח לשמוע מכם האם התנהגות רעה וחמורה מונעת זכויות והאם אתם מחתימים את האנשים על טופס שאומר ויתור על זכויות כדי לעלות לוועדה.

עדי קול: אם כן, בג"ץ.

עדי קול: סליחה.

עדי קול: בן אדם צריך לפנות לבג"ץ כי זה לשלול זכויות בחתימה רק כדי לקבל ועדה וזה לא הגיוני.

עדי קול: אנחנו רוצים למצוא דרך לפרסם בקרב החיילים בכלא את העובדה שמעל שלושה חודשים כרגע, זה רישום פלילי ומה עושה רישום פלילי.

<בועז מייזל: השאלה אם זה לא מאוחר מדי כי הוא כבר בכלא וההליך שלו מתנהל.

עדי קול: קודם כל שיצאו שזה במצטבר.

עדי קול: אם מישהו נמצא שבוע, הוא צריך לדעת שאם הוא יהיה עוד כמה פעמים שבוע, יהיה לו רישום פלילי.

עדי קול: באותה דרך, אם אפשר גם לומר מה עושים עם הרישום הפלילי הזה, למי פונים אחר כך כדי לנסות לבטל אותו.

עדי קול: פונים לנשיא המדינה, אבל שהוא ידע על כך.

<קטיה אומנסקי: בכללי אני ממליצה לפנות לאתר הפרקליטות הצבאית.

<שלומית אבינוח: לא לכולם יש אתר.

עדי קול: זה לא מציאותי.

עדי קול: נכון שאנחנו מדינה עם נגישות גבוהה מאוד לאינטרנט, אבל עדיין יש אנשים שמסיימים 12 שנות לימוד ולא יודעים אנגלית.

עדי קול: את צריכה אנגלית כדי לגלוש באינטרנט.

עדי קול: את יודעת את זה?

עדי קול: אנשים לא יודעים לחפש, לא מגיעים לזה ואין להם איפה.

עדי קול: אם הוא מגיע הביתה והוא גר ברכב שלו, איפה הוא יעשה את זה?

עדי קול: בכלא ייתנו לו שעת אינטרנט?

<קטיה אומנסקי: יש שם שלט.

<גולן מימון: קטיה, זה בסדר גמור.

עדי קול: תחשבו רגיש.

עדי קול: אתם מתמודדים עם אנשי מצוקה.

עדי קול: אני מאוד מודה, ואני גם אוציא את זה במכתב, על התהליך שאתם עוברים, גם ההתייחסות לכליאה.

עדי קול: אני רוצה לקבל תשובה לגבי המים בכלא 6, לגבי הסטטיסטיקה של התעלפויות אחת לשבוע.

עדי קול: אנחנו נבדוק את זה תוך שלושה-ארבעה חודשים.

עדי קול: אני רוצה לדעת שאנשים מפסיקים להתעלף בכלא 6.

<בועז מייזל: הפסיקו להתעלף.

עדי קול: אנחנו קוראים לשפרה להעביר אלינו פניות, אם יש תלונות לגבי התנהלות בכלא ונעביר אותן אליכם לבדיקה.

עדי קול: תודה רבה לכולם על הזמן שהשקעתם, על הנכונות ועל המאמץ להגיע לכאן.