הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 19, פרוטוקול מספר 32, 2013-11-24 13:00

מיכל רוזין: עד איזה שעה הילדים נמצאים במועדוניות?

<עפרה פז: במועדוניות השירות הוא עד שש וחצי, משעה שתיים נכנסים צוותים של יוניטף.

<עפרה פז: כשאני אומרת צוות של יוניטף, מה שראיתם פה זו ישיבת צוות של הגן הזה.

<עפרה פז: הגננות הן כולן נשים מהקהילה הזרה.

<עפרה פז: המודל הזה הוא מודל שמנסה להכשיר את הנשים מהקהילה לעבודה עם הילדים בסביבה שהיא סביבה מסוימת, זאת אומרת אנחנו לא מתעלמים מהעובדה שאנחנו פועלים בתוך סביבה ישראלית עם גישה חינוכית מסוימת, עם גישה מסוימת לטיפול וחינוך של ילדים.

<עפרה פז: אנחנו בהחלט מנסים לבנות פה איזה סוג של גשר.

<עפרה פז: זו עבודה מאוד מאתגרת, משום שזה לא רק שירות לקהילה, אלא שירות שניתן גם על ידי הקהילה עצמה.

<עפרה פז: כפי שראיתם, יש פה עובדת סוציאלית ישראלית שמנהלת את המקום, את היום יום שלו והיא זו שעוסקת בעבודת התיווך היומיומי הזה של הדילוג בין התרבויות.

<עפרה פז: אנחנו מעסיקים פה גם מדריכות חינוכיות.

<עפרה פז: אני מניחה ששמעתם גם ממירי, אבל תשמעו על הפרויקט הזה ממסיל"ה, שהוא בהחלט בעיניי סוג של דגם ומודל איך אפשר אולי באיזה שהוא אופן לייצר את הגשרים האלה.

<עפרה פז: מציאות מאוד מאוד סבוכה, הישרדות מטורפת, כלכלית ונפשית רגשית, מעשית, של כולנו בתוך הסיפור הזה והניסיון המאוד נואש שלנו, אני לפעמים אומרת, לייצר פה איזה שהוא סוג של אי של שפיות ויציבות לילדים שכל החיים שלהם מסביב מתנהלים בכאוס שאין כדוגמתו.

מיכל רוזין: איזה תפיסות עולם באו איתם למשל, שזיהיתם וראיתם שצריך לשנות, או לגשר?

<קריאה: או לשמר.

מיכל רוזין: למשל?

מיכל רוזין: תני דוגמה.

<עפרה פז: אי אפשר להתחיל לתאר מאיפה התחלנו בכלל את השיח שאנחנו היום מקיימים אותו כבר עוד מעט תשע שנים.

<עפרה פז: קודם כל נדבר על סיפור השימוש באלימות, נוריד אותו מעל הפרק, כי הוא תמיד תפוח האדמה הלוהט על השולחן.

<עפרה פז: במדינות אפריקה סיפור השימוש באלימות, לא רק שהוא לגיטימי, הוא אמצעי הכרחי לחינוך ילדים ולכן כל הסיפור של שימוש באלימות פיזית ואיומים בחינוך של ילדים היה חלק מאוד אינהרנטי מהגישה של אנשי הצוות.

<עפרה פז: להגיד שבמאה אחוז מחקנו את הסיפור?

<עפרה פז: לא נשקר, אבל - - -

מיכל רוזין: במה זה מתבטא?

<עפרה פז: זה יכול להתבטא קודם כל ממש במכות, היום כבר לא של הצוות, אבל של הורים ושל הורים שמבקשים מהצוות להרביץ לילדים, כי זה חלק מהחינוך.

<עפרה פז: להסביר גם מה זו בעצם אלימות, האם אלימות מתחילה ונגמרת במכה או שהיא גם האיום באלימות, זאת אומרת האם המקל שנמצא בפינה הוא כבר מספיק כדי לייצר את השיח האלים בתוך הכיתה ואיפה אנחנו שמים את הגבול.

<עפרה פז: יותר מזה, איך אנחנו מייצרים את האלטרנטיבה, משום שאי אפשר לשמוט את הקרקע מתחת לרגליהם של האנשים באופן כל כך בוטה ולא לתת להם איזה סוג של אלטרנטיבה ואפשרות לחנך את הילדים בצורה אחרת.

<עפרה פז: כמובן שאנחנו מאוד משתמשים בסיפור של החוק פה, אנחנו מבהירים למשפחות ולצוות שלנו שהסיפור של שימוש באלימות מנוגד לחוק בישראל ולכן אנחנו לא מאפשרים לו להתקיים בשום צורה בשיח.

<עפרה פז: אבל כל גישת הגידול של ילדים, העובדה שאנחנו מאוד שמים את הילד במרכז, ילד הוא במרכז ההוויה של משפחה ישראלית, לפחות כמו שאנחנו מכירים אותה בימינו, אצלם זה ממש לא הסיפור, הילד הוא חלק מהטריטוריה המשפחתית שמתנהלת, בטח ובטח בתוך סיטואציה כל כך הישרדותית כמו שהמשפחות האלה מתנהלות כאן.

<עפרה פז: כל הנושא של תרבות פנאי, כל הנושא של בכלל מה זה ללמד ילדים.

<עפרה פז: אנחנו היינו בהתחלה נכנסים לכיתות, ילדים בני שנה, הם יושבים איתם עם לוח של ABC ומלמדים אותם אותיות ומספרים, להתחיל להסביר שסביבה חינוכית מותאמת היא גם מותאמת גיל, כי מבחינת התפיסה שלהם חינוך זה בית ספר.

<עפרה פז: ברגע שילד מגיע לגיל בית ספר, זו המשמעות של חינוך, ומורה שם זה מי שמלמד ABC, לכתוב, לקרוא, מתמטיקה, זה הלימוד.

<עפרה פז: היה צריך ללמד אותם איך מייצרים סביבה מותאמת.

<עפרה פז: כל הנושא של שיחה עם ילדים.

<עפרה פז: בתרבות האפריקאית לא מדברים עם ילדים, אין שיחה עם ילדים, יש פקודות לילדים וילדים הם תמיד משהו שנמצא בצד.

<עפרה פז: האינטראקציה עצמה היא לא של שיח בכלל.

<עפרה פז: ללמד אותם מה זה לדבר.

<עפרה פז: בהתחלה היינו נכנסים לכיתות, מנזר השתקנים, אנחנו לא שומעים את אנשי הצוות מוציאים מילה מהפה, ללמד אותם על החשיבות של השיח, של הטונציה, גם כשתינוק לא מבין הוא מבין את הטון שבו מדברים.

<עפרה פז: זאת אומרת זה היה ממש להתחיל מ-א'-ב.

<עפרה פז: סדר יום, הרגלי היגיינה, תזונה, לאכול כל אחד מהצלחת של עצמו - - -

<מירי ברברו אלקיים: אני רוצה לומר שבעצם בבייביסיטרים, שיש כ-50 ואפילו יותר, והיום רק מודרכים 20, זה להתחיל בבסיס של הבסיס של הבסיס.

<מירי ברברו אלקיים: זאת אומרת באמת לא לשים צלחת מרכזית כשמערבבים אוכל והסלטים, הכול מסביב, אוכלים, לא לשים כלי בצד כשעושים את הצרכים.

<מירי ברברו אלקיים: גם דברים בטיחותיים, אתה נכנס, אתה רואה מדפים מעל לולים עם קומקום חשמלי רותח, עם מיקרו, כמו שאמרתי לך, בשבוע שעבר, תינוקת בת ארבעה חודשים שוכבת 180 מעלות עם בקבוק, בת ארבעה חודשים.

<מירי ברברו אלקיים: זאת אומרת זה להתחיל בבייסיק של הבייסיק של הבייסיק.

<מירי ברברו אלקיים: לאט ממש.

<מירי ברברו אלקיים: וכמובן האלימות.

<מירי ברברו אלקיים: ואחר כך אתה מתחיל עם איזה שהוא סדר יום, או תכנים - - - בשלבים כל כך - - -

<דורית אלטשולר: מירי, אולי תגידי כמה ילדים נפטרו בשנים האחרונות.

<מירי ברברו אלקיים: חמישה תינוקות נפטרו.

<קריאה: בכמה שנים?

<יחיאל מחדון: בשלוש השנים האחרונות.

<מירי ברברו אלקיים: ואני חייבת להגיד, אני אומרת, שבהרבה מקרים אחרים יש יותר מזל - - - כאילו אתה נכנס למקומות שאתה אומר איך?

<מירי ברברו אלקיים: איך הם - - - זה נורא מה שאני אגיד, אבל איך רק חמישה בשלוש שנים.

<מירי ברברו אלקיים: כי באמת - - -

אורלי לוי אבקסיס: מה קורה עם מחלות?

<עפרה פז: יש לנו הרבה סיפורים של מגפות בתוך הבייביסיטרים.

<עפרה פז: אנחנו כל הזמן מתמודדים עם תופעות של - - - היה לנו סיפור החצבת המפורסם שהיה לפני שנה ומשהו.

<מירי ברברו אלקיים: הם באים עם מחלות עור.

<מירי ברברו אלקיים: בגלל שהם גם חיים בסביבה של המון עכברים, גם בבתים, אלה בתים שההיגיינה מאוד ירודה, שיכולה לחיות משפחה שלמה בחדר קטן עם מכת עכברושים, חולדות.

<מירי ברברו אלקיים: זאת אומרת הילדים מגיעים כבר עם - - -

<עפרה פז: העובדה שהמשפחות במצב כל כך הישרדותי אומרת שהם מקבלים לבייביסיטרים גם ילדים חולים כמובן.

אורלי לוי אבקסיס: משרד הבריאות בא, מפקח?

אורלי לוי אבקסיס: מבקר מדי פעם?

<עפרה פז: משרד הבריאות לא מפקח - - -

אורלי לוי אבקסיס: אחיות בריאות הציבור?

<עפרה פז: הוא לא מפקח, אבל - - -

<יחיאל מחדון: הוא מחסן, הם כולם מקבלים חיסונים.

<יחיאל מחדון: הם באים באחוז גבוה, בדיוק כמו החברה הישראלית.

<יחיאל מחדון: מבחינת החיסונים, הם צרכני חיסונים כמעט ב-100%.

<יחיאל מחדון: במבנה של מסיל"ה, בחזית שלו זה טיפת חלב, שכמעט כולה של ילדי העובדים הזרים.

<יחיאל מחדון: אני חייב, בהמשך למה שעפרה אומרת, נורא חשוב להדגיש את זה, שהיה חשוב לנו לעשות את השינוי, שעפרה מציינת אותו, דרך הקהילה הזרה עצמה, לכן הצוות הוא צוות מהקהילה הזרה.

<יחיאל מחדון: מצאנו את הדרך להעסיק אותם ולשלם להם, למרות שהם לא חוקיים ואי אפשר היה לעשות את זה באמצעות ארגוני הנשים הישראליים, אבל לכבד את התרבות ולעשות את השינוי דרכם.

אורלי לוי אבקסיס: הם - - -

<יחיאל מחדון: אלה שהם נכנסים לפה, כן.

<מירי ברברו אלקיים: כן, בהחלט, גם בטיפות החלב.

<עפרה פז: אני אומר משהו על המודל הזה.

<עפרה פז: המודל הזה, יש בו אינטרס עסקי מאוד ברור.

<עפרה פז: שורת הרווח היא שורת רווח מאוד ברורה, זאת אומרת שמי שעושה פה עסק ראוי גם יודע להרוויח בצדו.

אורלי לוי אבקסיס: ההורים רוצים.

<עפרה פז: בוודאי.

אורלי לוי אבקסיס: אין הבדלי תשלום מבחינת ההורים, בין זה לבין - - - ?

<עפרה פז: יש, בפירוש יש.

<עפרה פז: ואם הייתי יכולה לגייס יותר תרומות - - -

אורלי לוי אבקסיס: היית פותחת יותר מסגרות.

<עפרה פז: קודם כל פותחת יותר מסגרות, ויותר מזה, מסבסדת יותר לעומק את הקיימות.

<עפרה פז: היום אני בהרבה דברים תלויה בתשלומי הורים, משום ש - - -

אורלי לוי אבקסיס: אז זה לא רווחי כמו שאמרת קודם.

<עפרה פז: עבורי זה בטח לא.

אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, אם אנחנו מדברים על לסבסד, זאת אומרת שזה לא רווחי, כי את אומרת שזה עסק כלכלי.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, עסק כלכלי, אם אתה צריך לסבסד אותו, זה כבר אומר שהוא מפסיד.

<עפרה פז: קודם כל אנחנו כבר מסבסדים.

<יחיאל מחדון: אני אגיד לך למי זה רווחי.

<יחיאל מחדון: אומרת עפרה, לקחנו את הבייביסיטר הקיים ואמרנו להם 'בואו ניתן לכם מקום שתפעלו ממנו, אתם תגבו את אותו השכר, לא תשלמו את שכר הדירה ואתם מחויבים למערכת התנהלות - - -

אורלי לוי אבקסיס: אתם בעצם נכנסים באקסטרות, והם ממשיכים לנהל ו - - -

<יחיאל מחדון: נכון.

<יחיאל מחדון: אנחנו מוסיפים מעט על הסכום שההורה משלם שם, וזה דבר שנכנס לקופה פה, ושאר הכסף זה תרומות או הקצבה של העמותה - - -

אורלי לוי אבקסיס: וכמה עולה לכם לקחת את ההפרש, את האקסטרה?

<עפרה פז: בסדר גודל של שנה, אני אגיד בעדינות, למעון של בין 40 ל-60 ילדים אני צריכה לפחות חצי מיליון כדי לגלגל את העסק.

<עפרה פז: בואי נאמר שבלי האקסטרה זה בסדר גודל של 300,000.

אורלי לוי אבקסיס: 300,000 שקל לכמה ילדים?

<עפרה פז: בין 40 ל-60.

<עפרה פז: תראו, המספרים מאוד משתנים.

<עפרה פז: הסכומים הם לא סכומי עתק, הם משאירים אותנו באיזה סוג של שוליים שהוא מאוד אפשרי מצד אחד, ומצד שני יכולת גיוס התרומות שלנו היום היא כמעט אפס יכולת.

אורלי לוי אבקסיס: כמה מסגרות כאלה את חושבת יענו בעצם על הצורך?

אורלי לוי אבקסיס: כמה ילדים יש לכם - - -?

<עפרה פז: אנחנו מדברים על 3,000 ילדים?

<מירי ברברו אלקיים: אנחנו מדברים בערך על 1,300 במעונות ועוד כ - - -

אורלי לוי אבקסיס: הגיל הרך מעניין אותי.

<מירי ברברו אלקיים: 1,300, 1,500.

<עפרה פז: סדר גודל.

<עפרה פז: היום אנחנו נותנים מענה ביוניטף ל-160.

<מירי ברברו אלקיים: חבר'ה, אנחנו חוזרים למסיל"ה.

<מירי ברברו אלקיים: תודה רבה לעפרה.

<עפרה פז: בשמחה.

<עפרה פז: מפגש בבית מסיל"ה

<דורית אלטשולר: בוקר טוב, צהריים טובים לכולם.

מיכל רוזין: זמננו קצר, אנחנו רוצים לנסות להבין באמת איך ניתן לעזור.

מיכל רוזין: האם נמצאים פה ממשרד ה - - -

<דורית אלטשולר: אני מציעה שנפתח בסבב היכרות, כדי שנדע מי נמצא פה.

<דורית אלטשולר: (סבב נוכחות).

<דורית אלטשולר: אני מנהלת מינהל השירותים החברתיים בעיריית תל אביב-יפו, כלומר אני אחראית על שירותי הרווחה והבריאות, טיפול בעולים וטיפול בנפגעי סמים.

<דורית אלטשולר: זה המכלול שהמינהל שלנו עוסק בו בתוך העיר ואנחנו שמים היום דגש על הנושא של העובדים הזרים שזה נושא שהוא בליבת העבודה של עיריית תל אביב-יפו ושל מינהל שירותים חברתיים, עקב העובדה שבתוך העיר הזאת נמצאים כ-70,000 עובדים זרים.

<דורית אלטשולר: היינו, תחשבו שעיריית גבעתיים שמונה כ-60,000 נפש נמצאת פה בתוך העיר.

<דורית אלטשולר: כלומר יש לנו עיר בתוך עיר.

<דורית אלטשולר: אני מברכת על זה שבאתם.

<דורית אלטשולר: אני חושבת שמי שמגיע לכאן רואה דברים אמיתיים, חיים, ויש לי ציפיות מאוד מאוד גבוהות מהאנשים שהגיעו לפה, ואני מכירה אותם, שיעזרו לנו להתמודד עם התופעה, מכיוון שאנחנו מתמודדים עם התופעה הזאת יום יום, שעה שעה, והיא יושבת לפתחה של עיריית תל אביב-יפו בעיקר.

<דורית אלטשולר: אני רוצה בכמה מילים לתאר את הבעיות העיקריות שאנחנו מתמודדים איתן.

<דורית אלטשולר: יש בעיר תל אביב- יפו 1,000 לידות בערך בשנה של ילדי עובדים זרים.

<דורית אלטשולר: בערך 2% מהלידות בבית החולים איכילוב הם של ילדי עובדים זרים.

<דורית אלטשולר: לצערי בקרב הילדים האלה, שראיתם איך הם חיים, זו הדוגמה שראינו בבייביסיטרים, אלה החיים שמדינת ישראל מאפשרת לילדים האלה.

<דורית אלטשולר: אני אומרת את זה בכאב עמוק, כל פעם אני רועדת מחדש כשאני מתארת את התופעה הזאת, כי אני לא מאמינה שהיא קורית במדינת ישראל.

<דורית אלטשולר: ביניהם נולדים הרבה מאוד ילדים עם עיכוב התפתחותי, יש פה נישואים בתוך הקהילה, יש משפחות שמתחתנות אחת עם השנייה, ילד נולד עם עיכוב התפתחותי, ילד נולד, סתם אני אתן דוגמה, עם תסמונת דאון, רואים את זה בבית החולים והכתובת הראשונה היא כמובן מחלקת הרווחה.

<דורית אלטשולר: צריכים לדבר עם האישה הזאת, מי ידבר?

<דורית אלטשולר: העובדים הסוציאליים שאמורים לתת טיפול לתושבי העיר תל אביב-יפו?

<דורית אלטשולר: יש לנו 403,000 תושבים פה ואנחנו מטפלים בממוצע, עובד סוציאלי ל-400 קשישים ועובד סוציאלי לכ-180 משפחות צריך לטפל גם בקהילה הזאת.

<דורית אלטשולר: ואז צריך להתחיל לדבר עם האישה, עם האמא, היא לא יודעת מה זה בדיוק תסמונת דאון והיא מדברת אריתריאית ואותה אישה צריכה להגיע אלינו, כשאין לנו כוח אדם שיטפל בה אקסטרה, זה על חשבון תושבי העיר.

<דורית אלטשולר: אני אגיד מילה על תושבי העיר, השכונות שבעיקר העובדים הזרים נמצאים שם, עוד מעט.

<דורית אלטשולר: ומתחיל סרט של איך מתקשרים עם האישה האריתריאית הזאת שלא מבינה בדיוק מה רוצים ורוצה רק להגיע הביתה, כי היא צריכה להתפרנס ולעבוד משבע עד שבע והילד הזה לא בדיוק מעניין אותה.

<דורית אלטשולר: סיפרה לכם עפרה על הגישה לילדים ואז באה העובדת הסוציאלית ומתחילה לתקשר איתה בידיים, כיוון שאי אפשר לדבר את אותה שפה, או שאנחנו, רחמנא ליצלן, באים למסיל"ה, המקום המדהים הזה שהקים ראש העיר רון חולדאי בשנת 99', שנה אחרי שהוא נבחר, ומבקשים שישיגו לנו מתורגמן.

<דורית אלטשולר: או שמשיגים או שלא.

<דורית אלטשולר: זה הסצנריו.

<דורית אלטשולר: יש לילדים האלה מיצוי זכויות, מגיע להם להיות במעונות שיקומיים, מגיע להם אלף ואחד דברים, אין מי שיתקשר איתם.

<דורית אלטשולר: אני שמחה לומר שיש לנו השנה תפנית מהותית, אני מודה לאפרת במשרד הרווחה שעוזרת לנו מאוד.

<דורית אלטשולר: פעם ראשונה שיש אוזן קשבת והמשרד ישב איתנו כבר על תכנית לסיוע לקהילה הזרה, לילדים שנמצאים בסכנה ובסיכון - - -

<אפרת מייקין כנפו: מתבצעת עבודת מטה בעניין הזה, כדי לנסות לשנות את ההגדרה מסיכון לסכנה.

<אפרת מייקין כנפו: על פי המלצת מבקר המדינה.

<קריאה: ביקורת של מבקר המדינה חייבה את עבודת המטה.

<דורית אלטשולר: נכון.

<דורית אלטשולר: ובתכנית הזאת שהגשנו למשרד הרווחה יש כמובן עובדים סוציאליים, מתורגמנים, מסגרות בקהילה וכדומה.

משה מזרחי: מה זה אומר, זה מרחיב את ההגדרה?

משה מזרחי: מה זה עושה?

<יחיאל מחדון: זה להשוות את ההגדרה ל-1,300 שזרוקים פה.

<יחיאל מחדון: זה להשוות את ההגדרה להגדרה של ילד בסכנה בחברה הישראלית הרגילה, משום שאם היינו שמים ילד, אם פקיד סעד היה רואה את הילד הישראלי בתנאים של חשיפה לחשמל, של ישיבה בתוך לול, ואני אומר דברים שראיתם ואפשר לראות עוד חמור מזה במקומות אחרים, ילד בלול מהבוקר ועד הערב, עם רמת גירויים אפס משבע בבוקר עד שבע בערב, וכאלה דברים, הוא היה מוגדר כילד בסכנה והיה נכנס פקיד סעד לבצע פעולה כדי לחלץ אותו ממצב הסכנה.

<יחיאל מחדון: לא אותה הגדרה היא היום כלפי הקהילה הזרה, ולכן אנחנו רוצים שההגדרה 'בסכנה' תהיה פועלת למעשה ב - - -

משה מזרחי: זה חובק את כל ה-1,300 שאנחנו מדברים?

<יחיאל מחדון: חלק גדול מהם.

<יחיאל מחדון: אני לא רוצה להתחייב עד הילד האחרון, אבל חלק גדול מהם.

<אפרת מייקין כנפו: אני יכולה להגיד לך היום על ההגדרה, גם אם משרד הרווחה באמת ישנה את ההגדרה שלו, זה פחות רלוונטי לילדים מ-0 עד 3, זה עניין של התמ"ת.

<דורית אלטשולר: כן, תיכף אני אגיד משהו.

<דורית אלטשולר: אני אדבר טיפה על ההיסטוריה ויחיאל ירחיב עוד קצת אחריי.

<דורית אלטשולר: בשנת 98', ראש העיר נבחר להיות ראש עיר פעם ראשונה, ב-99' הוא רק ראה את התופעה בתל אביב והחליט להקים את מסיל"ה, המרכז הזה שאנחנו נמצאים בו.

<דורית אלטשולר: הוא הקים אותה בעצם נטו על חשבון עיריית תל אביב, מאז היא פועלת על חשבון עיריית תל אביב, משהו בסביבות כ-600,000 שקל בשנה.

<דורית אלטשולר: כל השרים שהיו פה, ותאמינו לי היו פה שרים וחברי כנסת, ישבו לי פה עם טישואים ומה שאתם רוצים היה פה, שום דבר לא הועיל.

אורלי לוי אבקסיס: היום זה 600,000 בשנה?

<דורית אלטשולר: אני אסביר.

<דורית אלטשולר: היום רק להחזיק את מסיל"ה, את מירי והצוות הנכבד שיושב פה, שנותן טיפה בים, כי למשל ההדרכות שראינו, בבייביסיטרים שראינו, מתוך ה-50 שאנחנו מכירים, שנמצאים פה בקהילה, כ-20 מקבלים היום הדרכה פדגוגית, שזה טיפה בים וזה מכספי תרומות.

מיכל רוזין: סך התקציב של מסיל"ה הוא כמה?

מיכל רוזין: 3 מיליון?

<מירי ברברו אלקיים: שנה שעברה היה 2.4, משהו כזה, כש-2 מיליון זה תרומות.

<דורית אלטשולר: הרוב זה תרומות.

אורלי לוי אבקסיס: כמה מתוך זה עיריית תל אביב?

<דורית אלטשולר: רגע, אני אסביר.

<דורית אלטשולר: עיריית תל אביב שמה רק על מסיל"ה, בממוצע בסיפור הזה, רק בתחום הרווחה, אני לא מדברת על בריאות, אני לא מדברת על חינוך, אני לא מדברת על ביטחון שהעירייה משקיעה פה ים של כסף, רק בתחום הרווחה היא משקיעה כ-2.5 מיליון שקל נטו עירייה.

<דורית אלטשולר: זה אומר 600,000 מסיל"ה פלוס סידורים.

<דורית אלטשולר: יש ילדים שמסודרים בסידור חוץ ביתי, יש לנו 85 ילדים - - - אלה מקרי הקצה, תבינו, מי שמגיע אלינו כבר לפה, זה מקרי הקצה.

<דורית אלטשולר: משרד הרווחה משתתף ב-75%, העירייה 25%.

<דורית אלטשולר: יש לנו ילדים במעונות יום, בודדים, יש לנו משפחתונים, יש סידורי קלט חירום, אבל אנחנו מגיעים רק לקצה, לאלה שמגיעים אלינו במצבים מאוד מאוד קשים.

<דורית אלטשולר: אתם יכולים להבין שיש פה תרבות שהעובדות הסוציאליות של מחלקות הרווחה צריכות להתמודד איתה ללא כלים.

<דורית אלטשולר: תיארה לי איזה עובדת סוציאלית שהייתה צריכה לבוא לביקור בית באיזה חור פה בנווה שאנן, היא אומרת 'לא יכולתי למצוא את המקום, כי אין כתובת', צריך באינטואיציה להגיע למקום, כי זו שכנה אמרה שהיא שומעת שיש פה שלושה ילדים שבוכים כבר שש שעות והיא הגיעה לשם.

<דורית אלטשולר: ואז היא מצאה, פתחו לה את הדלת, היא הזעיקה משטרה, מצאה שלושה ילדים קשורים, קשורים למיטות.

מיכל רוזין: לכמה זמן התקציב הזה?

<דורית אלטשולר: שנייה.

<דורית אלטשולר: היא חיכתה לאמא שתגיע, הילדים היו שם שעות לבד קשורים, ואז הגיעה האמא עם סלים מהסופר ומעוד כמה קניות שהיא עשתה, והיא לא הבינה למה היא הגיעה לשם, מה קרה?

<דורית אלטשולר: 'קשרתי את הילדים', כי באריתריאה קושרים ילדים.

<דורית אלטשולר: לך תסביר שבארץ אני לוקחת אותם עם צו חירום מהבית.

<דורית אלטשולר: אלה התמונות שהעובדים הסוציאליים מתמודדים איתן.

<דורית אלטשולר: אלה המצבים.

<דורית אלטשולר: כשמצלצלים אלינו מבתי חולים ואומרים לנו 'יש פה ילדים שנולדו עם עיכובים התפתחותיים ואין לנו איך לטפל בהם, אין לנו את הכלים'.

<דורית אלטשולר: עוד מילה אני רק רוצה לומר.

<דורית אלטשולר: העובדים הזרים יושבים בשכונות הקשות ביותר בעיר.

<דורית אלטשולר: מבחינה סוציו אקונומית בעיר הזאת יש קוטביות מאוד גדולה.

<דורית אלטשולר: יש לנו את שכונות הצפון של תל אביב, שזה צהלה, רמת אביב ג', שכולכם מכירים, שגרים עשירי העיר, עשירי הארץ, ויש לנו פה את נווה שאנן, את עזרא והארגזים ונווה עופר ויפו ג' ויפו ד' ועג'מי, ששם גרים עניי הארץ.

<דורית אלטשולר: זאת אומרת בתוך העיר הזאת יש קוטביות גדולה שעושה לא טוב לתושבים המקומיים העניים, מכיוון שהעיר מדורגת מ-1 עד 10, מדינת ישראל מדרגת באשכולות 1 עד 10, 10 זה הגבוה, 1 זה הנמוך, ותל אביב-יפו מדורגת 8, היינו תקציבי הממשלה מגיעים אלינו במשורה ואז בעצם מה קורה?

<דורית אלטשולר: אותם התושבים פה שלא נהנים מזה שעשירי הארץ גרים בצהלה וברמת אביב, ואנחנו צוחקים ואנחנו אומרים ששם יש זעם מחמד.

<דורית אלטשולר: אתם יודעים מה זה זעם מחמד?

<דורית אלטשולר: אני חייבת לספר לכם.

אורלי לוי אבקסיס: מה תקציב העירייה לשנה?

<דורית אלטשולר: לא מעניין.

אורלי לוי אבקסיס: מעניין מאוד.

<דורית אלטשולר: אני יכולה להגיד לך את תקציב שירותי הרווחה בעירייה.

אורלי לוי אבקסיס: לא, כשאנחנו שמים את ה-600,000 כדי להחזיק את מסיל"ה - - -

<דורית אלטשולר: זה לא 600, תגידי 2.5 מיליון.

אורלי לוי אבקסיס: 2.5, אני מורידה את הכובע, אבל כשאנחנו מסתכלים על אחת הערים, את נכנסת לסיפור הזה של המדורגת גבוה, הקוטביות הזאת קיימת בתוך מדינת תל אביב, כשהיא משקיעה 2.5 מתוך התקציב שלה, זאת אומרת ש - - -

<דורית אלטשולר: רק בתחום הרווחה.

אורלי לוי אבקסיס: אוקיי, גם זה, בסדר, עושה טובה לאזרחיה וגם עושה טובה לתושביה הדרומיים, אבל כשאנחנו מציגים את זה כאיזה שהוא פרויקט ענק, בואו ניכנס לפרופורציות, כי תקציב עיירת פיתוח לשנה זה 100 מיליון ₪.

אורלי לוי אבקסיס: כשאת מדברת איתי על העיר תל אביב, שמדורגת 8, אני מתארת לעצמי מה התקציב שלה, ויש לה את היכולת לגבות מיסים, איפה היא משקיעה וכמה, בואו ניכנס לפרופורציה.

אורלי לוי אבקסיס: גם זה מבורך, האם זה מספיק?

אורלי לוי אבקסיס: מסתבר שלא, אבל אל תציגו את זה כאילו באיזה שהוא אופן הם לא מקבלים בגלל שנעשה להם עוול, מתוך איזה שהיא חלוקה, כי לעיר כן יש מקורות הכנסה ובממוצע היא 8.

אורלי לוי אבקסיס: בתכל'ס דרום תל אביב זה 0 עד 3 מבחינת האשכולות, לכן ההשקעה פה, בגלל שיש לך את יכולת התקצוב מהאזורים החזקים שלך, מכל המקומות של העסקים והארנונה והמיסים מסביב, אני לא יודעת כמה מדובר מתוך סך הכול התקציב השנתי של העירייה - - -

<דורית אלטשולר: אז אני אגיד לך.

<דורית אלטשולר: אני אתן לך תשובה, לא כרגע.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו אחרי הבחירות, אנחנו לא באים להרוס לאיזה מועמד כזה או אחר.

<דורית אלטשולר: חס וחלילה - - -

אורלי לוי אבקסיס: בסדר, כאשר אין כלום - - -

<דורית אלטשולר: לא, אני רוצה לומר.

<דורית אלטשולר: קודם כל אני לא רוצה שתהיה פה תמונה מעוותת.

<דורית אלטשולר: כל מי שנמצא פה בחדר יקבל את ההשקעה העירונית בתחום העובדים הזרים בכללותה.

<דורית אלטשולר: אני הצגתי רק את תחום הרווחה, שהוא קטן לעומת כל הדברים האחרים.

<דורית אלטשולר: אל תשכחו שיש פה חינוך - - - האישיו זה לא עיריית תל אביב-יפו, מדיניות במדינת ישראל קובעת ממשלה ולא עירייה, וזה הדבר.

<דורית אלטשולר: יש פה אוכלוסייה שלא נקבעה לגביה מדיניות.

<דורית אלטשולר: יש משרד התמ"ת שמחובתו לעשות פיקוח על מעונות היום.

<דורית אלטשולר: יש פה 50 מעונות יום, סו קולד מעונות, שאין עליהם פיקוח.

<דורית אלטשולר: מתי יש פיקוח?

<דורית אלטשולר: ותתקנו אותי אם אני טועה, ואני אשמח להיות טועה, פשוט מהשנים שלי, שאני מלווה את מסיל"ה ונמצאת בוועדות היגוי במסיל"ה ורואה את האנשים ושומעת, והייתה פה תמר שוורץ הרבה שנים והייתם שומעים אותה כמעט בוכה, פונה ופונה פונה, לא תפקידנו, דרך אגב, לעשות מעקב על מעונות היום, אין לנו גם את הכלים, אנחנו לא אנשי חינוך, אנחנו עובדים סוציאליים, אנחנו צריכים להיות צנועים במה אנחנו מסוגלים לעשות ומה לא.

<דורית אלטשולר: אנחנו, מתוך מעורבותנו במקום עושים את הכול כדי לתת הדרכה, כי כשאתה רואה 10 ילדים אוכלים מאותה צלחת, אתה אומר מה אני יכול לעשות למענם.

מיכל רוזין: אנחנו חייבים להתקדם בדיון ויש פה הרבה שרוצים לדבר.

מיכל רוזין: אני רק רוצה לומר שני דברים חשובים.

מיכל רוזין: קודם כל אנחנו פה, כי אנחנו לא חושבים שהאחריות צריכה להיות רק לפתחה של עיריית תל אביב, אנחנו חושבים שהיא צריכה להיות לפתחה של המדינה.

מיכל רוזין: אנחנו פה כי אנחנו אומרים שכל עוד קיימת האוכלוסייה הזאת פה, כל עוד היא נמצאת כאן, אנחנו צריכים לדאוג לרווחתם, בריאותם וחינוכם.

מיכל רוזין: זו הנקודה הבסיסית שממנה אנחנו מתחילים.

מיכל רוזין: האם אנחנו חושבים שהרשות המקומית יכולה לתת יותר?

מיכל רוזין: אנחנו חושבים שכן, אבל, שוב, אנחנו קודם כל חושבים שהמדינה צריכה לתת יותר.

אורלי לוי אבקסיס: את יכולה להתחיל את זה.

אורלי לוי אבקסיס: ככל שהמדינה תיתן היא גם תצפה למאטצ'ינג.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו כן היינו מחפשים איזה שהוא פתרון, ובוא נשים את ה - - -

<דורית אלטשולר: אבל בואי נדבר על מדיניות, כי - - -

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו קצת קצרים בזמן.

אורלי לוי אבקסיס: אני אגיד לך מה, אני מפחדת שנצטרך ללכת ואנחנו - - -

<דורית אלטשולר: אז בואי נדבר על מדיניות.

אורלי לוי אבקסיס: ראינו את התמונה, אנחנו יודעים את המצב הגרוע, כולנו יודעים, ואנחנו יודעים גם את המצב הכללי, פחות רלוונטי לנו שבמדינת דרום תל אביב, לא תל אביב, יש למעלה מ-70,000, יש פה, אני הבנתי גם ממוטי, שיש פה הערכות שונות, זה לא משנה, גם אם יש פה 30,000, ועוד על איזה אוכלוסייה ועל מי הם מטילים את הקושי ומחלישים את החלשים, ומה שרלוונטי, מגיל 3 והלאה יש פתרון ממשרד החינוך, כולם על טייס אוטומטי.

אורלי לוי אבקסיס: לי יותר רלוונטי - - -

<קריאה: הדיון היום הוא על 0 עד 3.

אורלי לוי אבקסיס: כל מי שנכנס למערכת החינוך מתוקצב.

אורלי לוי אבקסיס: יש לו את כל המעטפת, כאילו ילד ישראלי.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לדעת 0 עד 3, ששם הבעיות הגדולה, אנחנו מבינים שמדובר ב-1,300 ילדים, הבנו מה הקהילה יצרה כאיזה שהוא צורך, שזה היה מחסני הילדים הללו, עכשיו ראינו את החלופה, של המודל המעורב, של מסיל"ה, יוניטף, שעשו שם עבודה מדהימה, כי בעצם היא עונה על כמה צרכים ביחד ובתוך כל הקושי הזה שאלנו האם יש איזה שהוא מחסום של האוכלוסייה מלגשת לשם, מסתבר שלא, אפילו יש ביקוש, נאמר לנו שבאיזה שהוא אופן לפעמים זה גם יכול להיות אפילו רווחי, לא יודעת איך, אבל אולי ב - - - זה עדיין לא המעונות של ויצ"ו ונעמ"ת, אבל זה בהחלט פתרון הרבה הרבה הרבה יותר טוב ממה שאנחנו עדים לו היום.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו רוצים להגיע לנקודה שבה נדע כמה עולה בעצם לכסות את ה-1,300 הילדים הללו במסגרת התואמת את המודל, שהוא סוג של אב טיפוס, סוג של פיילוט, שכבר עובד ועובד טוב, מסתבר, וגם יש לו ביקוש.

אורלי לוי אבקסיס: מצטערת, אנחנו רק מנסים להיות פרקטיים, כי חבל על הזמן של כולם.

<דורית אלטשולר: גם אני מנסה להיות פרקטית.

אורלי לוי אבקסיס: ולכן היינו רוצים לדעת מה העלות, כי עדיין גובים שם, למשל הכוח של הקהילה, שאתם משתמשים בו, ממשיך לגבות כמו במחסני ילדים, אולי אפילו טיפה יותר - - -

<אפרת מייקין כנפו: יותר, 800 שקל, יותר מפי שניים.

<קריאה: לא, זה בין 400 ל-600.

אורלי לוי אבקסיס: בין 400 ל-600, אבל עדיין הקהל דורש את זה, זה לא חסם מבחינתו.

אורלי לוי אבקסיס: מה התוספת, מה הרבותא שמאותה עלות של לדוגמה מחסן, בייביסיטר, איך שתקראו לזה, לבין החלופה האחרת שהיא היום יכולה להיות אב טיפוס למשהו שאנחנו כן היינו רוצים.

אורלי לוי אבקסיס: את הסיפור הזה, היינו רוצים לראות איך אנחנו יכולים להביא איזה שהיא תכנית, לבוא עם איזה שהיא תכנית למשרד הרווחה, כמובן שעם משרד התמ"ת ביחד, כי יש פה קבוצות בסיכון, צריך להבין את זה, ועם המאטצ'ינג של הרשות המקומית, ואולי היכולת גם של גיוס כספים נוספים ולראות משהו שהוא בסדר ההיגיון.

<דורית אלטשולר: לא, הרשות המקומית לא משתתפת בתפעול של מעונות יום.

<דורית אלטשולר: בואו נעשה סדר.

<דורית אלטשולר: במדינת ישראל אין דבר כזה.

אורלי לוי אבקסיס: זה ברור, אבל בוויצ"ו ונעמ"ת יש איזה שהוא סידור.

<דורית אלטשולר: מסיל"ה זה לא מעון יום, מסיל"ה זה נותן מסגרת לטיפול לכל הקהילה.

<יחיאל מחדון: אני רוצה להגיד משהו.

<יחיאל מחדון: אנחנו נוכל לתת לכם את הסכום של כמה עולה לתחזק כזה מקום.

<יחיאל מחדון: מה שלא שמעתם פה זה כמה עולה גם שכירת המקומות, כי זו הוצאה מאוד גדולה, אנחנו מדברים על עשרות - - -

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מדברים על עלות כוללת.

<יחיאל מחדון: אנחנו ניתן לכם את העלות הכוללת של הסיפור.

<יחיאל מחדון: צריך גם להבין שמי שלוקח אחריות על העניין הזה מבין שעובדים בפורמט אחר ממה שעובדים עם הילדים האחרים.

<יחיאל מחדון: אין פה מבחני זכאות כספית, אלה אנשים שעובדים ללא תלושי שכר, לא ניתן לעשות מבחן הכנסות, השעות הן שעות אחרות, כי אלה אנשים שלא הלכו לעבוד והם עובדים משחר ועד לילה - - -

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא באנו לבדוק את המודל.

<יחיאל מחדון: אוקיי, אז נכתוב את המודל ואת העלויות.

אורלי לוי אבקסיס: אני הבנתי שהמודל מבוקש, גם על ידי הקהילה, הוא משהו שאפשר לחיות איתו בשלום מבחינת תנאים בסיסיים, היגייניים וכדומה.

אורלי לוי אבקסיס: אפילו יש פה איזה משהו מעניין של שילוב הקהילה עם התרבות החדשה, איזה גשר חדש.

אורלי לוי אבקסיס: זה משהו שאם אתם אומרים שהוא עובד טוב והוא מספק את כל הצדדים, אני מבחינתי - - -

<דורית אלטשולר: היא רוצה למנף את המודל הקיים.

<יחיאל מחדון: אוקיי.

<יחיאל מחדון: צריך להכניס גם מודל פיקוח ממלכתי שאין היום במה שנעשה.

<יחיאל מחדון: גם את זה צריך לעשות - - -

אורלי לוי אבקסיס: בוא, אנחנו יכולים לבקש הכול, אנחנו גם יכולים - - -

<יחיאל מחדון: לא, אבל מישהו צריך לפקח על משהו, אלא אם כן - - -

אורלי לוי אבקסיס: אבל אתם עושים פיקוח.

<דורית אלטשולר: לא.

<דורית אלטשולר: אורלי, לא, לא.

<דורית אלטשולר: ממש לא.

<דורית אלטשולר: אנחנו לא מפקחים על מעונות יום, וגם לא על יוניטף.

מיכל רוזין: חבר הכנסת יוגב ואחר כך חבר הכנסת מזרחי.

<יחיאל מחדון: אני רוצה להגיד מילה על פיקוח.

<יחיאל מחדון: הפיקוח שלנו הוא לא פורמלי, כשאנחנו מזהים משהו שהוא קשה, אנחנו מפנים את זה לתמ"ת, למשטרה, לרישוי עסקים בעירייה.

<יחיאל מחדון: לנו אין שום סמכות.

<יחיאל מחדון: דרך אגב, הכניסה שלנו לאיפה שאנחנו נכנסים היא וולונטרית.

<יחיאל מחדון: אומרת לנו מנהלת המעון, 'תלכו מפה', אנחנו לא קיימים.

<יחיאל מחדון: אז שיובן, השיח שלנו הוא שיח של רצון טוב ולא שיח של מגע פורמלי.

<מיכל סביון: ואני רוצה רק להסביר ולהמשיך את הדברים שלך, הנושא הזה של מעונות מסכנים שנכנסנו אליו הוא נושא חדש.

<מיכל סביון: זה בכלל לא היה לפני שנתיים וישבנו פה בישיבה, ומהרצון טוב ובאמת כשאין לנו כוח אדם לזה בכלל, התחלנו להיכנס למעונות יום מסכנים מתוך ההבנה שאנחנו אחראים למסגרת מסכנת, כשמשרד הרווחה אחראי על הפעוטות בסיכון ויש הבדל.

<מיכל סביון: ובאמת אנחנו נמצאים במקום היום שבשנתיים האלה סגרנו 15 מעונות מסכנים, 3 מהם השתפרו מאוד בעקבות ה - - -

אורלי לוי אבקסיס: ויצרתם אלטרנטיבה?

<מיכל סביון: לא - - -

<מירי ברברו אלקיים: זה מה שאני רוצה לומר.

<מירי ברברו אלקיים: השיתוף קיים בשנתיים האחרונות, הבעייתיות היא כמה.

<מירי ברברו אלקיים: אל"ף, שלא תמיד קל לאכוף את הסגירה, הם באמת נפתחים כמו פטריות, זאת אומרת יכולים לסגור פה והם פשוט יילכו למקום אחר ויפתחו.

<מירי ברברו אלקיים: וזה גם יוצר בעייתיות, כי היום - - -

אורלי לוי אבקסיס: אז רגע, חוץ מלסגור היום, התמ"ת לא עושה כלום?

<מירי ברברו אלקיים: סוגר, נותן דוח ליקויים ו - - -

<יחיאל מחדון: לא, מי שעושה את המעורבות בתוך המעונות עצמם, כדי לתת שם את ההדרכה, זה אנחנו באמצעות גופים מתנדבים.

<יחיאל מחדון: סמינר הקיבוצים נכנס לעניין, תרומות - - -

אורלי לוי אבקסיס: גם את זה התמ"ת לא עושה?

<אפרת מייקין כנפו: אורלי, אני יכולה להציע, כיוון שמשרד הרווחה באמת הולך לבנות עכשיו תכנית מאוד רצינית, כדי לנסות לשנות את ההגדרות, אני מציעה, באמת אני מושיטה יד פה בוועדה למשרד התמ"ת לשתף איתנו פעולה ולראות איך אנחנו יכולים לעבוד ביחד איתכם, שאתם באמת תיקחו חלק ב - - - אנחנו הולכים לטפל באוכלוסייה שלנו, שהם יטפלו באוכלוסייה שתחת - - -

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת להגיד לך משהו, אפרת, אם אתם תשנו את ההגדרה כולם יהיו תחת ההגדרה שלכם.

<דורית אלטשולר: רגע, שנייה, יש פה בלבול של דברים.

מיכל רוזין: משרד הרווחה.

<ורד כרמון: אני מפקחת ארצית לגיל הרך.

<ורד כרמון: אני את מיכל מכירה שנים רבות ויש בינינו הרבה דיבור מקצועי.

<ורד כרמון: העניין הוא שהמדיניות מלמעלה ממשיכה להתקדם.

<ורד כרמון: אני רוצה להפריד גם, אפרת, לגבי מה זה ילדים בסיכון, כי בסך הכול משרד הרווחה מסייע לפעוטות בסיכון על פי חוק.

אורלי לוי אבקסיס: לאוכלוסייה הישראלית.

<ורד כרמון: פעוטות בסיכון, על פי חוק, גם על פי הסכמות, הם פעוטות שהאמהות לא עובדות, או עובדות בחלקיות, ובדרך כלל 95% זה לא האוכלוסייה שאנחנו רואים עכשיו בבייביסיטרים ובמסגרות שהיום ביקרנו.

<ורד כרמון: יש ילדים והם בסיכון, על פי חוק הנוער, זאת אומרת באנו לבית, מצאנו כך וכך, אז הסיוע הוא לקחת ולתת עזרה וטיפול, זה לא בהכרח - - -

<יחיאל מחדון: לא אותם 85 שנמצאים מחוץ לבית.

<קריאה: גם על פי חוק פעוטות בסיכון לא יכולים להגיע למעונות, גם היום, בגלל - - -

<ורד כרמון: כרגע, אוקיי, אבל זה פלח מאוד מאוד קטן - - -

<דורית אלטשולרל: אבל לא רק זה.

<דורית אלטשולרל: רגע, אורלי, יש פה בלבול ואני לא רוצה שתצאו מפה מבולבלים, אני באתי לעשות סדר.

מיכל רוזין: אנחנו לא מחפשים להוציא את הילדים מההורים שלהם, אנחנו רוצים לתת להם פתרון בתוך הקהילה ושיהיו להם חיים בכבוד.

<דורית אלטשולר: אבל יש פה בלבול, סליחה.

<דורית אלטשולר: עובד סוציאלי שמוצא במשפחה ילד בסכנה או בסיכון, הוא דואג שהילד, יחד עם ההורים, יהיה במעון, מסדר לו הוֹעדה.

<דורית אלטשולר: הוא לא מפקח, אין לנו שום הרשאה, לא פדגוגית, לנהל, לפקח, כלום.

אורלי לוי אבקסיס: לא, אני אגיד לך איפה הייתה הטעות שלי.

אורלי לוי אבקסיס: כשהיינו בביקור בבייביסיטר הראשון נאמר לנו שאתם עושים סוג של פיקוח מסוים.

<דורית אלטשולר: לא, לא, זה לא פיקוח.

אורלי לוי אבקסיס: תחת איזה כובע אתם עושים את הביקורות האלה?

<דורית אלטשולר: זה לא פיקוח, זה בהתנדבות.

<דורית אלטשולר: זה פשוט בהתנדבות.

אורלי לוי אבקסיס: הבנתי, אז תגדירו, שאנחנו נבין.

אורלי לוי אבקסיס: כשאומרים לי 'אנחנו מפקחים', אני חושבת סוג של פיקוח.

אורלי לוי אבקסיס: אם אנחנו מעבירים את המודל למודל שאנחנו ראינו מקודם, זה מודל שכבר בִּילד אִין יש לכם סוג של פיקוח, כי אתם כבר יודעים מה נהיה שם, אתם יודעים מה התוכן.

<דורית אלטשולר: לא מספיק.

<יחיאל מחדון: אני לא מפקח ברמה שאני יכול לאכוף משהו.

<יחיאל מחדון: אני יכול היום לאכוף כי אני נותן כסף, אבל אין לי יכולת לאכוף - - -

אורלי לוי אבקסיס: אז בוא אני אגיד לך משהו, היות שאני מכירה את חוק פיקוח על מעונות בגיל הרך, שלא עבר בכנסת הקודמת, יש בו יותר מדי חורים וכדומה, גם היום הגנים הישראליים, לצורך העניין, שאינם בפיקוח, לא כמו ויצ"ו, נעמ"ת, אמונה וכדומה, הפרטיים, לא מפוקחים.

<דורית אלטשולר: אבל הפיקוח הוא באחריות משרד התמ"ת.

<דורית אלטשולר: מה הם עושים עם זה, זה כבר לא - - -

אורלי לוי אבקסיס: עזבו, זה כל כך מסועף.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מדברים פה על חוק שהוא כל כך גדול ויש בו את הכול בפנים, מה צריך להיות בגן, מה לא צריך להיות בגן, מה גובה האסלה, איפה הכיור, כמה הרוחב, כמה בלטות צריך לילד, מה גובה ה - - - וכדומה.

אורלי לוי אבקסיס: אז כשאנחנו מדברים על אותו חוק פיקוח לגיל הרך, הוא לא נכון גם פה, כי הוא גם לא מקוים היום באוכלוסייה גדולה בישראל.

מרדכי יוגב: הוא מקוים וכל מי שרוצה מקבל גם - - -

מיכל רוזין: אבל בואו רגע נתרכז - - -

אורלי לוי אבקסיס: לכן השיח צריך להיות - - -

<דורית אלטשולר: זה דיון אחר, זו לא הכתובת שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: זה דיון אחר, אנחנו מנסים להיות פרקטיים.

מיכל רוזין: כן.

מיכל רוזין: לגבי האוכלוסייה פה, חבר הכנסת יוגב, חבר הכנסת מזרחי, בבקשה.

מרדכי יוגב: אני אגיד כמה נקודות.

מרדכי יוגב: אחת, להערכתי, בהערכת אצבע, בשביל לתת תשובה של מספר, בהנחת יסוד שגם ההורים הזרים משתתפים במשהו ובהנחת יסוד שבשביל להרוויח על מעון, לא בצפון תל אביב, 3,800, זה 1,700, 1,500, צריך פה סדר גודל של 500-600 שקל לילד מינימום, קרי סדר גודל של 18-20 מיליון יעשו את העבודה לשנה.

<יחיאל מחדון: לתפעול שוטף, לא להקמה.

מרדכי יוגב: אני מדבר על המאטצ'ינג הזה, פחות או יותר בחשבון של 12 חודש, כפול ה-500-600 כפול - - -

אורלי לוי אבקסיס: כמה ילדים החשבת?

מרדכי יוגב: 3,000.

אורלי לוי אבקסיס: לא.

מרדכי יוגב: אתם אומרים 1,000 לידות בשנה.

מיכל רוזין: כרגע יש, ממה שאני הבנתי, בין 1,300 ל-1,500 ילדים.

<קריאה: הערכות גסות.

מרדכי יוגב: זה אחת.

מרדכי יוגב: שתיים, זו שאלת יסוד שפעם דיברנו עליה, שלא נפתור אותה פה, איפה חינוך ילדים 0-3, אם זה בתמ"ת, כדי שאמא תצא לעבודה, או במשרד החינוך.

מרדכי יוגב: לא נפתור אותה פה עוד פעם, צריך להעלות אותה.

מרדכי יוגב: שלוש, כל שיתוף פעולה מבורך, בין כל משרד, עוד לפני שבאים לפתור כל בעיה ברמת עומק, ברמת הממשלה.

מרדכי יוגב: כל המושגים של ילדים בסיכון פה לא מתקיימים, כמו שנאמר, אנחנו לא מגיעים לשם, אנחנו מנסים להגיע למדרגה אחרת, של לדעת שתינוק זה תינוק וילד הוא ילד ואיך אנחנו מתייחסים אליו, גם אם הוא זר.

מרדכי יוגב: יש פה אינטרס מנוגד, צריך להגיד את זה פה, שומע אותנו פה גם אחד העובדים של הקהילה הזרה, יש פה אינטרס מנוגד, ככל שיהיה יותר טוב, ואני חושב שאסור לפגוע בילד וצריך שיהיה לו טוב, אז יכולים להיות פה יותר תינוקות.

מרדכי יוגב: אם יהיה טוב, אז יהיה טוב.

מרדכי יוגב: אז אנחנו צריכים גם לדעת, אני אומר את זה גם לחבר הכנסת משה מזרחי, למרות שהתעמתנו פה גם לפני הבחירות, שבאמת צריך להחזיר את תל אביב לתושביה התל אביבים.

מרדכי יוגב: הייתה פה מציאות לא קלה, מציאות קשה, צריך להתייחס לזרים כבני אנוש ולראות איך מטפלים בהם ובילדיהם, ובשאיפה שלעתיד לבוא הם יחזרו בעזרת ה' גם למקומות מגוריהם ולמדינתם, או למקומות אחרים, ושיהיה להם שם שלום ושלא יהרגו בהם.

מרדכי יוגב: אבל זה גם צריך לשים כסימן וגם את זה לדעת.

מרדכי יוגב: להגיד עוד דבר, זה לא פרויקט של עיריית תל אביב, זה צריך להיות פרויקט לאומי.

מרדכי יוגב: אנחנו צריכים שיהיה פה פרויקטור, לשם אני מכוון, מטעם משרד ראש הממשלה, שיידע לתכלל את כל המציאות הזאת, כולל המציאות עם משטרת ישראל ועם אחרים את מי, בסדרי עדיפות, מעבירים אם מעבירים, איזה אינטרס יש להעביר, האם את האלים או את האחר, או האם את מי שאפשר.

מרדכי יוגב: כל זה צריך לעשות במחשבה, במחשבה אנושית שמתחשבת גם בתושבים, וכבר אני שמח שדיברתם על התושבים השורדים פה, היהודים, שזה היה ביתם ובקושי הם מסוגלים לשרוד בו.

מרדכי יוגב: ולהתחשב בצורה אנושית גם בזרים, בוודאי בילדים.

מרדכי יוגב: אני חושב שלפרויקטור שכזה, אנחנו צריכים לבקש שהסכום הזה אכן ייצא מהאוצר, ואם עיריית תל אביב, איך לקרוא לה, הגוף המתכלל הטוב ביותר, היא הזרוע הארוכה של מדינת ישראל, אז להעביר דרכה את הכסף.

מרדכי יוגב: זו הדרך הכי נכונה - - -

<דורית אלטשולר: עיריית תל אביב לא תקים פה 50 - - -

מרדכי יוגב: לא, היא לא יכולה, אבל בנוסח מה שראינו עכשיו במעון בתחנה המרכזית, עמותה בנוסח ויצ"ו, אמונה, העמותות האחרות - - -

<קריאה: לא, לא, לא.

<קריאה: שנה וחצי לקח לנו למצוא מקום - - -

מרדכי יוגב: עמותה הוגנת שתזכה במכרז, אולי צריך להגדיל את התקציב, כדי שגם משרד התמ"ת יעמיד לזה לצורך העניין פיקוח בשניים-שלושה תקנים, וכל גוף או הבריאות או כל גורם אחר בתוך ה - - - אז אני אומר להישאר ב-20 מיליון, לראות פה דבר שפרויקטור יודע לתכלל.

מרדכי יוגב: ואז לשים גם את נציג הבריאות וגם את נציג התמ"ת וגם את נציג הרווחה, וגם את נציג החינוך, את כל אותם המשרדים - - -

מיכל רוזין: וגם הרשות המקומית.

מיכל רוזין: צריך לזכור שבמדינת ישראל הרשויות המקומיות הן אלה שדואגות לחינוך, לבריאות, לרווחה.

מרדכי יוגב: נכון, אבל זה גדול על עיריית תל אביב.

מיכל רוזין: לא יודעת, אמרה פה חברת הכנסת לוי מה התקציב של עיריית תל אביב, התקציב של עיריית תל אביב בשנה הוא - - -

אורלי לוי אבקסיס: 4 מיליארד.

מיכל רוזין: אז בואו קודם כל נדבר על - - -

מרדכי יוגב: תשמעו, איש הקואליציה תוקף את הממשלה ואיש האופוזיציה מגן על הממשלה.

<אפרת מייקין כנפו: הערה קטנה.

<אפרת מייקין כנפו: אם נטפל גם, זה יכול לצאת יותר זול גם למדינה, אם אתה מטפל והילדים לא נדבקים במחלות ומגיעים לבית החולים - - - כל תפיסה, אם תהיה מדיניות מסודרת, יכולה להיות גם כלכלית יותר טובה, ולכן צריך לעשות הפוך על הפוך.

מרדכי יוגב: אני אומר, כמו שראש הממשלה מינה פרויקטור לראות איפה המדינה השלישית, כך צריך לשים פה פרויקטור רציני, אדם בעל יכולות שיידע לתכלל את משרדי הממשלה ויידע גם להוציא את הכסף הזה כדי להעביר אותו למי שצריך.

מיכל רוזין: תודה.

מיכל רוזין: רעיון מצוין.

מיכל רוזין: חבר הכנסת מזרחי.

משה מזרחי: רק הערה לאורלי, לעניין התעדוף הפנימי שעושים פה, בתוך הישות הזאת שקוראים לה תל אביב.

משה מזרחי: בוודאי שעושים תעדוף, אני הייתי פה מפקד תחנה לפני הרבה מאוד שנים, הרבה לא השתנה בשכונות האלה, גברתי.

מרדכי יוגב: לא היו פה אז עובדים זרים.

משה מזרחי: מה הקשר עכשיו לעובדים זרים?

מיכל רוזין: זה כמה משקיעים בצפון מול דרום.

משה מזרחי: כל השכונות שהיא הזכירה אותם, יפו ג', יפו ד', עג'מי, דרום תל אביב, לא - - -

אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע, גם בגיהינום יש מדורים.

אורלי לוי אבקסיס: לפעמים אתה נמצא במדור כזה ואז מורידים אותך עוד אחד למטה.

משה מזרחי: נכון מאוד.

משה מזרחי: אני צוחק שאפילו המשטרה למדה להפריד בין שתי התל אביב.

משה מזרחי: היא עשתה משטרת הדרום, שהיא חובקת את כל השכונות הקשות, וניקתה את משטרת הצפון.

משה מזרחי: פעם זה היה מעורב.

<קריאה: התחנה המרכזית החדשה לא הוקמה סתם ב - - -

משה מזרחי: בדיוק, זה הכול ל - - -

<קריאה: מדינה בפני עצמה.

משה מזרחי: נכון.

משה מזרחי: אז אני רוצה להגיד רק משפט אחד, וזה קשור לכל ההגדרות האלה, שעכשיו - - -

אורלי לוי אבקסיס: הם מורידים לך פעמיים, אתה יודע למה?

אורלי לוי אבקסיס: כי אם הם לא מוגדרים כאשכול 1 עד 3, שזה המצב האמיתי, הם מוגדרים בגלל השייכות שלהם לתל אביב לאשכול 8, אבל עיריית תל אביב לא משקיעה בהם מה שהמדינה הייתה משקיעה בהם אם הם היו מוגדרים - - -

<דורית אלטשולר: זה לא נכון.

<דורית אלטשולר: אני אתן לך את המספרים ואת - - -

משה מזרחי: אני זוכר שבאופן סיסטמתי הייתי צריך ללכת למפקד תחנה - - -

מיכל רוזין: זה לא הדיון שלנו היום.

משה מזרחי: בואו נתמקד.

משה מזרחי: הדיון הזה הוא מאוד חשוב.

משה מזרחי: מגיע לחבר'ה האלה שמרימים על הגב שלהם פה את החבילה הזאת, לתת להם בגדול.

משה מזרחי: חולדאי עשה מעשה גדול, הקים פה סוג של מִנהלת.

משה מזרחי: אנשים מתבלבלים פה, זה לא טיפול במעונות.

משה מזרחי: זה מִנהלת, על בעיה קשה ואיומה.

משה מזרחי: דרך אגב, עוד לפני ההגירה מהסוג הזה הייתה הגירה ברישיון.

משה מזרחי: בואו נעשה קצת סדר.

משה מזרחי: הייתה הגירה ברישיון, שמדינת ישראל הביאה לפה ובנווה שאנן, אני מדבר על 95'-96', קמה ישות זרה, בלב תל אביב.

משה מזרחי: ב-96', אמרת שהוקמה מסיל"ה?

<דורית אלטשולר: 99'.

משה מזרחי: זה לא מהגרים, מר יוגב, לא אלה שקפצו מעל הגדר, לא מסתננים מחפשי עבודה.

משה מזרחי: מדינת ישראל הביאה אותם, ואלפים מהם ללא היתר הקימו פה מה שאתה רואה, את ההתיישבות פה, האפריקנית, ככה זה היה בתחנה המרכזית הישנה שהייתה נטושה.

משה מזרחי: נעזוב, עכשיו לא ניגע בזה.

משה מזרחי: אני מאמין שאם מדינת ישראל הייתה מבקרת בגן הזה, באורווה הזאת, במחסן הילדים הזה, שמישהו במדינת ישראל, יהודי וישראלי, מחזיק ככה ילדים, חבר'ה, כל מי שהיה מעורב בזה היה עומד למשפט פלילי.

משה מזרחי: אם מישהו יגיד לי פה אחרת, שיסלח לי אלוהים, הם כולם היו עומדים - - - סליחה, מה פרטי?

משה מזרחי: פרטי לא מפוקח?

משה מזרחי: את יכולה להחזיק משפחתון של עד כמה, שישה, שמונה ילדים, בלי היתר?

משה מזרחי: אין המצאה כזאת.

משה מזרחי: שמישהו יחזיק לול עם ילדים, עם 50 ילדים, במצב תברואתי כזה, אני לא מדבר על המעטפת - - -

אורלי לוי אבקסיס: לא שולחים לשם פקחים.

אורלי לוי אבקסיס: זה בשורה התחתונה, כשאנחנו מנסים לבדוק את ה - - -

משה מזרחי: גברתי, אני אומר לך שמי שיחזיק גן כזה, ישראלי שיחזיק גן כזה יעמוד למשפט וייכנס לכלא.

משה מזרחי: שלא נתבלבל, זו לא הגדרה בסיכון, לא הוא בסכנה, לא הוא בסכנת סבתא של אמא שלי.

משה מזרחי: אני בקריז מזה שאנחנו הולכים להגדרות.

משה מזרחי: צריך שיהיה ברור שמי שמחזיק ילדים כאלה צריך היה במדינה נורמלית לעמוד למשפט וללכת לכלא, על זה אני חושב שאין אף אחד יכול להתווכח פה בלי שום שאלה.

משה מזרחי: ההגדרה, אלוהים אדירים, מה זה קשור?

משה מזרחי: לכן אני אומר, ועם כל הכבוד, באמת, אני מבין את ראש עיריית תל אביב, שהרים את הדגל ב-96' ואני מבין למה הוא חמק מזה, כי המשמעות של לקחת אחריות זה לקחת וַאחַד תיק ולשלם מחיר כבד עליו.

משה מזרחי: הוא אמר את זה בפה מלא וצריך להגיד את זה, בלי עכשיו להסתתר עם המעשים הטובים, ובאמת אני מצדיע.

משה מזרחי: אולי בצדק, הוא לא רצה, כי אם הוא היה לוקח את זה - - -

<קריאה: זאת הייתה המדיניות - - -

משה מזרחי: נכון, אז צריך להגיד את זה, אם הוא היה לוקח את זה, זה היה נשאר רק על ראשו.

משה מזרחי: עכשיו, כל זה מתחולל מהממשלה הזאת, שמתעלמת מהמציאות הזאת כאילו היא לא קיימת.

משה מזרחי: לא הממשלה, אני מדבר על מדינת ישראל, כדי שלא נלך לפוליטיקה.

משה מזרחי: מדינת ישראל מתעלמת מזה, כאילו היא לא קיימת, ומניחה לעיריית תל אביב, בלי שום קשר לסוגיה ההיא, שההקצאות הן בלתי נסבלות - - -

<דורית אלטשולר: אל תגידו את זה, כי אתם לא יודעים את המספרים.

משה מזרחי: לא עובדים זרים, אני הולך למשהו ב - - -

מיכל רוזין: סליחה, דורית.

<דורית אלטשולר: אני יכולה להגיב.

<דורית אלטשולר: גם בכנסת מגיבים.

מיכל רוזין: רק חברי כנסת.

משה מזרחי: אני מרשה לה.

משה מזרחי: אני חושב שהוועדה באמת לא יכולה להניח לחרפה הזאת להתקיים ולא חשוב מי אחראי.

משה מזרחי: באמת.

משה מזרחי: מוטי, אתה אמרת נכון, יש פה תשתית של מִנהלת, המסיל"ה, בסופו של דבר זה תקורות, כל הכסף הזה, זה לא למהות, זה בסדר גמור, זה לתקורות פה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל תקשיב לי, אני מנסה להיות הגיונית, בוא נשים כמה דברים על השולחן.

אורלי לוי אבקסיס: נכון, צריכה להיות תכנית עבודה מוסדרת, מובנית, עם מִנהלת, עם מה שלא תקרא, אתם באמת חושבים, היום, שחוק פעוטות בסיכון לא מתוקצב לישראלים, שעכשיו יקימו לך מִנהלת שתטפל בזה?

אורלי לוי אבקסיס: שיקימו לך עכשיו גוף - - -?

אורלי לוי אבקסיס: אני כן חושבת שצריכה להיות תכנית עבודה מובנית, אני לא יודעת אם תחת משרד הרווחה, או תחת משרד אחר, מה קורה בתכל'ס?

אורלי לוי אבקסיס: עד שנחכה שיקימו גוף כזה - - -

משה מזרחי: אבל את לא שומעת.

משה מזרחי: לא, מה זה להקים את זה?

משה מזרחי: זה בדיוק עשר שניות.

משה מזרחי: לקחת פיגורה - - - את יודעת מה?

משה מזרחי: לא עשר.

משה מזרחי: תהיי רצינית, הם יושבים פה, נציגים של משרדים שונים - - -

אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע ממתי אנחנו - - -

משה מזרחי: - - -ומתקוטטים על הגדרות.

משה מזרחי: לוקחים מִנהלת, לא לצורך - - - עזבי את המילה מִנהלת, הם לוקחים פרויקטור שיחמוק מכל ההגדרות המטופשות האלה ויילך על הרציונל.

משה מזרחי: הוא צריך להיות מתוקצב, שיהיו לו סמכויות.

משה מזרחי: לעזוב את ההגדרות, הן תואמות מדינת ישראל, לא תואמות מה שקורה פה.

משה מזרחי: אנחנו מדברים רק על הילדים, לא על הבעיה הגדולה ההיא וכו', אם אתה רוצה למנוע את ריבוי הילדים - - -

<דורית אלטשולר: הילדים, שמחר נכנסים למערכת החינוך ואנחנו מתקצבים אותם ממילא.

<דורית אלטשולר: והם מגיעים עם צרכים מיוחדים ומעוכבים ב - - -

משה מזרחי: אני אומר לכם, את כל אלה צריך לאגד.

משה מזרחי: באמת, אלה לא סכומים בשמים, גם לא צריך להקים להם עכשיו מעונות ויצ"ו, כי אין לזה היתכנות.

משה מזרחי: המודל המדהים הזה, אני אומר לכם, זה ממש, איך קוראים למי שמנהלת?

משה מזרחי: עפרה, חסידת אומות עולם.

משה מזרחי: אין לי מילה אחרת לאיך שהיא מנהלת את המודל הזה ואיך שהיא - - - חסידת אומות עולם, הגברת הזאת.

משה מזרחי: וכאלה יש לנו בלי סוף, בלי שום קשר עכשיו לשום ויכוח, שצריך לארוז אותם ולהוציא אותם מפה.

משה מזרחי: לא אומר לך לאן, מפה, ואפשר לעשות את זה, והמדינה יכולה להרים את זה בקלי קלות, לקחת אותם, להוציא, לא את כולם, אבל את הליבה שלהם ולסדר אותם באופן אחר.

משה מזרחי: אני אומר לך את זה באחריות, אם רוצים עושים את זה.

משה מזרחי: אבל בינתיים, ראבאק.

משה מזרחי: אני חושב שהוועדה צריכה באמת לתת את השורה התחתונה ופה להצביע על זה שמדינת ישראל לא יכולה להרשות לעצמה - - -

אורלי לוי אבקסיס: אסור לה גם, היא חתומה על אמנה - - -

משה מזרחי: מה אסור לה?

משה מזרחי: היא בעצמה צריכה לעמוד לדין על זה שהיא מתירה את זה.

מיכל רוזין: אני מזכירה לחברת הכנסת לוי אבוקסיס שלפני - - -

משה מזרחי: לכן אל תברחו לי להגדרות, תלכו על הרעיון הזה באמת בלי שום קשר לכלום.

משה מזרחי: המדינה שותפה למעשים פליליים.

משה מזרחי: אני לא רוצה להרחיק לכת, אבל מישהו זרק לי, ולא נגיד מי, כשראינו שם את שני הגננים שיושבים שם עם התינוקות.

משה מזרחי: תסלחו לי, לא נלך למקומות ההם, אני לא יודע איזה תעשייה נוספת מתרחשת לנו פה מתחת לעיניים, שאנחנו לא מודעים לה.

אורלי לוי אבקסיס: מי שראה את הגנן יבין.

משה מזרחי: או שאנחנו עוצמים את העיניים ועיוורים לדברים האיומים האחרים, שאולי קורים כאן, ואנחנו לא רוצים לדעת אותם, באחריות.

משה מזרחי: כי אנחנו לא שם, אין שום פיקוח ושום בטיח.

<קריאה: אנחנו עם עיניים פקוחות - - -

משה מזרחי: איזה פיקוח?

משה מזרחי: מי אומר לך פיקוח?

אורלי לוי אבקסיס: לכן אני שואלת מה זה הפיקוח.

אורלי לוי אבקסיס: נאמר פיקוח.

משה מזרחי: אין פיקוח.

משה מזרחי: זה עולה על הדעת?

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר כמה דברים ואני חייבת לזוז.

מרדכי יוגב: רק שאלת הבהרה למשה, אילו הוועדה המשותפת מזמנת את המנכ"לים של בריאות, רווחה, עם המנכ"ל של משרד ראש הממשלה ואומרת לו 'עליך'.

משה מזרחי: עליך.

משה מזרחי: אני אגיד לו, אני אומר לו, 'אתה אחראי'.

משה מזרחי: אני אומר לך אחראי בפלילים.

משה מזרחי: זו שותפות.

משה מזרחי: לדעת שדברים כאלה ושילדים פה נחנקים, לא יודע, קראתי שאחד בלע, השני נחנק לא יודע מ - - - זה פלילי.

משה מזרחי: תסלחו לי שאני מדבר שוטרוּת, אבל אני בא ממקום אחר שהוא לא שיטור כשאני אומר את זה.

משה מזרחי: לכן ממש לא מעניין אותי ההגדרות האלה.

משה מזרחי: אני חושב שזה נכון ומוטי צודק - - -

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר כמה דברים.

אורלי לוי אבקסיס: העלו פה באמת רעיונות יפים, אני גם חושבת שיש פה איזה שהיא תכנית, אתה לא צריך להמציא יש מאין, כי יש פה מודל, אתה אומר שיש גם סוג של מִנהלת.

אורלי לוי אבקסיס: בסופו של דבר פה יש לנו חובה, לא רק מוסרית, חובה גם מאמנות שאנחנו חתומים עליהן, אבל בשורה התחתונה אני חושבת שכל אחד מאיתנו, הורה או לא הורה, אני בעיקר יש לי ילד כזה קטן, בן שנה וחודש, בבית, כשאני ראיתי מה שקורה שם, היו שם דברים שהעבירו בי צמרמורות.

אורלי לוי אבקסיס: ועוד נשאלתי אם אני רוצה לראות מחסני ילדים אחרים, בתנאים יותר גרועים, תודה רבה, ראיתי מספיק.

<דורית אלטשולר: זה לא הכי גרוע, מה שראית.

אורלי לוי אבקסיס: אני הבנתי, אני לא רוצה לתאר מה - - - בשורה התחתונה, כשאתה נכנס ואתה רואה גן כזה, של 50-60 ילד, בצפיפות נוראית, ואתה לא שומע קול, והילדים ערים, הם לא ישנים, השקט הזה מצמרר.

אורלי לוי אבקסיס: כשאתה רואה את הילדים שוכבים ככה, הם אפילו לא מעסיקים את עצמם במשהו, אפילו לא עם האצבעות, הם פשוט בוהים.

אורלי לוי אבקסיס: לא צריך לחזור על זה - - -

משה מזרחי: לא אתפלא אם לא מהממים אותם באיזה שהיא דרך.

משה מזרחי: אני לא אתפלא.

משה מזרחי: אורלי, למה אני אומר לך?

משה מזרחי: אנחנו עוצמים את העיניים מלדעת - - -

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא עוצמים, אבל אם הבנו, השורה התחתונה - - -

מרדכי יוגב: לא היה בכי.

<קריאה: הם לא בוכים, הם אדישים.

משה מזרחי: זו לא פעם ראשונה שאני מבקר פה, אבל תמיד - - -

אורלי לוי אבקסיס: והריח שם שעמד באוויר, זה הכניס אותך לסרט כליאה, כמו אקספרס של חצות, לילדים.

אורלי לוי אבקסיס: זו פשוט הזיה.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להגיד משהו.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו כולנו מסכימים שהם צריכים לתת פתרון.

אורלי לוי אבקסיס: לצערי הרב, אני ביקשתי איזה שהיא נקודת התחלה של מיפוי, לפני שלושה-ארבעה חודשים בוועדה שהייתה, עדיין לא הגיעה, אנחנו מחכים לתוצאה, אני מבינה שעובדים במשרד הרווחה על זה, אבל אי אפשר לחמוק ולהגיד שלמשרד התמ"ת אין פה חלק.

אורלי לוי אבקסיס: הם באים, רק סוגרים גנים, לא יוצרים אלטרנטיבה חדשה, זאת אומרת שאנחנו מעלימים עין.

אורלי לוי אבקסיס: איך אמרת?

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו פורצים עין אחת, ואז הם פותחים את השנייה, סגרנו, שמנו מנעול, מחר יהיה - - -

מיכל רוזין: דירה ליד.

אורלי לוי אבקסיס: בדיוק, ואני לא יודעת אם לא יותר גרוע.

אורלי לוי אבקסיס: השורה התחתונה היא שאי אפשר להחזיק אותם בתנאים האלה, זה לא אנושי.

אורלי לוי אבקסיס: כל עוד הם נמצאים פה יש לנו חובה בסיסית הומניטארית לדאוג להם לתנאים המינימליים.

אורלי לוי אבקסיס: אם מה שראינו, המודל הזה, זה תנאי מינימלי, צריך לראות איך אנחנו יוצרים את הפלטפורמה שבה אנחנו נדע שזה המינימום ההכרחי שיוכלו לחיות עם זה בשלום.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שזו אחריות משותפת, לא רק של המשרדים שנאמרו פה, גם של העירייה, ואם בסופו של דבר השירות הזה יתרחב, גם אם אנחנו מדברים על מאטצ'ינג, ההתחייבות שלכם תגדל ואולי מן הראוי שהגיע הזמן שאתם גם תיתנו קצת יותר ביחס לתקציב הכולל.

אורלי לוי אבקסיס: זה יעזור גם לתושבים של המקום, תאמינו לו.

משה מזרחי: זה לתושבים, לא לאריתריאים.

אורלי לוי אבקסיס: לא רק לזרים.

אורלי לוי אבקסיס: זה א'-ב' וכולם בסדר וכולם צדיקים וזה, אבל בשורה התחתונה - - - אני מקבלת ואני מברכת את העצה של חבר הכנסת מוטי יוגב.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נבקש, אני משאירה פה את המנהלת, אני חייבת לרוץ, את ה - - -

<אפרת מייקין כנפו: אני רק רוצה למקד, את ה-0 עד 3.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מדברים רק על 0 עד 3.

<אפרת מייקין כנפו: לא, אבל 0 עד 3, אני רוצה להסביר מה באמת משרד הרווחה, למרות שאין לנו בררה, אנחנו עובדים לפי תקציבים, אם את יכולה להסביר בדיוק על 0 עד 3, במה אנחנו לוקחים חלק ובמה לא, כדי שלא יובן שאנחנו - - -

אורלי לוי אבקסיס: עזבי, אנחנו מדברים על תכנית חדשה משותפת.

אורלי לוי אבקסיס: מה עכשיו, תגידו לי - - -

<אפרת מייקין כנפו: לא, בסדר, האחריות שלנו זה עד גיל - - - מה שמשרד הרווחה הולך לטפל זה להגדיר לגבי כל הילדים, לא 0 עד 3, משרד הרווחה - - -

מרדכי יוגב: מה המשמעות של ילד בסיכון.

<אפרת מייקין כנפו: בדיוק, המשמעות של ילד בסיכון.

<אפרת מייקין כנפו: אנחנו לא הולכים על 0 עד 3.

<אפרת מייקין כנפו: אני רק לא רוצה שזה יובן לא נכון.

<ורד כרמון: הערה לסדר הדיון.

<ורד כרמון: קודם כל נורא חשוב שנדבר על לידה עד 3, כי אף ילד הוא לא בן 0.

<ורד כרמון: אנחנו בעצם במשרד הרווחה אחראים על פעוטות בסיכון במסגרת חוק פעוטות בסיכון.

<ורד כרמון: אמרתי, אלה ילדים שבעצם האמהות שלהם לא עובדות, ועל הילדים האחרים אחראי משרד הכלכלה לממן את הסבסוד בהשתתפות ההורים בהחזקה במעון יום.

מיכל רוזין: לא הבנתי.

מיכל רוזין: סליחה, מה זה אומר?

מיכל רוזין: הלוא הן רובן עובדות, זה אומר שהילדים האלה, שנמצאים במחסנים, הם האחריות של הרווחה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל חבר'ה, זה גם לא נכון להגיד.

אורלי לוי אבקסיס: 0 עד 3 גם מתוקצב, ההורים נותנים 172 שקלים.

אורלי לוי אבקסיס: פה אנחנו מדברים על הורים שנותנים 700 ו-600 ₪.

אורלי לוי אבקסיס: בואו ננסה לחשוב על מודל חדש.

אורלי לוי אבקסיס: אבל גם בפעוטות בסיכון יש מסגרות שהאמא עובדת, זה לא רק האמהות שלא עובדות.

<ורד כרמון: אמהות שעובדות עד 20 שעות מקבלות בעצם סבסוד למעון יום דרך הרווחה, האחרות מקבלות במשרד הכלכלה.

<ורד כרמון: כל זה מדבר רק על מעונות מוכרים.

<ורד כרמון: אני חושבת שהמודל שאנחנו מדברים פה הוא על לבנות משהו חדשני שיוכר.

<ורד כרמון: אחת הסיבות היא שבגיל לידה עד 3 בכלל, וזאת במה מצוינת, אין אף משרד שמתכלל את הגיל הרך במדינה.

<ורד כרמון: זאת אומרת יש משרד הבריאות, יש משרד הקליטה ויש משרד החינוך, שבכל מקום נותנים קצת, אבל אף משרד לא מתכלל כמו מגיל 3, שמשרד החינוך בעצם מתכלל את הטיפול בכלל הילדים.

<ורד כרמון: ואולי המסר שצריך לצאת מהוועדה הזאת וזה כן לפרוטוקול, שצריך שיהיה משרד, או צוות מתכלל עם רפרנט שיתכלל את כל נושא גיל הרך במדינה, כי אחרת - - -

משה מזרחי: זה לא ינצח בחיים אחרת.

מרדכי יוגב: אבל גם צריך לדעת משרד התמ"ת, אי אפשר יהיה להגיע להגדרות של היום, כי ההגדרות של מעון היום זה הדבר הכי קשה ואנחנו צריכים משהו באמצע.

מיכל רוזין: יש פה אוכלוסייה ייחודית שאנחנו צריכים לתת לה מענה.

מיכל רוזין: יש פה אוכלוסייה בהפקר וילדים שחיים בילדות בהפקר, זו הבעיה.

אורלי לוי אבקסיס: יש פה כבר דוגמה, אנחנו לא צריכים לעבוד על משהו חדש שיניף דגל מסוים.

<אילה שני: אם יורשה לי, מדברים על מה שקיים.

<אילה שני: חשוב לי לציין על העבודה פה, שאנחנו צוות של שש מדריכות פדגוגיות, שמאוד מתמחות כבר ומאוד מקצועיות בבייביסיטרים בקהילה, שמלמדות את הגננת איך לעבוד, איך להפוך את הגן לגן סביר, אני לא אגיד גן ישראלי, אבל גן סביר, ויש הצלחה במעונות שמודרכים, ואם יוקם המודל הזה, ביוניטף, יש פה צוות שיכול לעבוד ויכול לעזור עם זה.

מרדכי יוגב: ברור, שכשיעשו מכרז לא צריך ללכת לארגון שלא ראה את הדברים האלה מעולם.

<יחיאל מחדון: אורלי, אני מבקש כאן בקשה אחת.

<יחיאל מחדון: אנחנו היינו בסיורים כאלה הרבה וביקרו והיו הבטחות וזה, ואנחנו עם הילדים ששוכבים, שאתם ראיתם אותם, כבר שנים ארוכות.

<יחיאל מחדון: אמרה את זה דורית בהתחלה, שהיו פה ביקורים של שרים וחברי כנסת והכול, אנחנו מצפים ואנחנו באמת עם תקוות ביחס לביקור הזה, כי אנחנו יודעים שגם מדיניות משרד הרווחה היא אחרת וזה מקבל ביטוי לזה, שהתמונה הזאת של הילדים שאתם ראיתם לא תהיה חלק מחוויית חיינו.

<יחיאל מחדון: זה בלתי אפשרי.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא משרד האוצר ואנחנו לא משרד הרווחה ולא התמ"ת, אנחנו את חלקנו - - -

מיכל רוזין: נעשה.

אורלי לוי אבקסיס: תאמין לי, ואנחנו גם יודעים להיות נודניקים הרבה פעמים אם צריך, נשתמש בכלים האלה, תאמין לי, ואנחנו פה באופן - - -

מיכל רוזין: גם התקיימה ישיבה כבר בכנסת ואני גם ביקרתי פה, בזמן הקצר מאז שהתחילה הכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נוציא סיכום ועדה, גם לגבי תחילת דיווחים שוטפים, תכנית קצובה בזמן עם יעדים.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר אנחנו מדברים על הקמת צוות, מתי אמור לקום הצוות, מי אמור להיות חלק מהצוות, ואת זה כבר צריך להעביר לוועדות בחודש הקרוב, כי זה משהו שהוא רק בגדר העניין הטכני הבסיסי הראשוני.

מיכל רוזין: ואני רוצה שלא נשכח את משרד הבריאות, שעוד לא שמענו ממנו.

מיכל רוזין: אני חושבת שהנושא של בריאות הוא קריטי, אי אפשר להפריד רווחה ובריאות.

מיכל רוזין: כל הזמן אנחנו מדברים על - - -

אורלי לוי אבקסיס: למען הסר ספק, אנחנו מדברים על משרד הכלכלה, משרד הרווחה, משרד הבריאות.

משה מזרחי: כל המשרדים הרלוונטיים.

מיכל רוזין: והרשות המקומית.

אורלי לוי אבקסיס: וכמובן השלטון המקומי והחינוך.

<דורית אלטשולר: אני מציעה לדבר על השלטון המקומי.

<דורית אלטשולר: היות שאמרת הרשות המקומית, אנחנו פה במקרה בתל אביב, יש לנו קולגות באילת, יש לנו קולגות בערד, יש להם תופעה דומה.

<דורית אלטשולר: לכן השלטון המקומי.

אורלי לוי אבקסיס: אבל חייבים להגיד תחת כובע של מי זה יהיה, כי מישהו צריך לארגן את זה ולהעביר את זה הלאה.

<דורית אלטשולר: זה רק פרויקטור.

מיכל רוזין: משרד הבריאות, חשוב שנשמע.

אורלי לוי אבקסיס: אני זזה, חברים.

אורלי לוי אבקסיס: אני נורא מתנצלת.

<ולרי פוהורילס: אני לא חוזרת על מה שנאמר פה, אנחנו מצטרפים כמשרד הבריאות לכל מה שנאמר פה.

<ולרי פוהורילס: כואב לנו הלב, אנחנו מקבלים המון דיווחים על תחלואה.

<ולרי פוהורילס: הדרך שלנו שאנחנו מקבלים בקשות מהתמ"ת, אבל הבקשות לא מגיעות מהתמ"ת, לכן אנחנו לא מפקחים על הגנים האלה.

<ולרי פוהורילס: אנחנו לא מכירים אותם, אלא רק בדרך של קטסטרופה, תחלואה, משבר.

<ולרי פוהורילס: ולכן אנחנו גם חושבים שפרויקטור זאת הדרך, כי אנחנו חייבים פה עבודה משותפת, משרד הרווחה עם תמ"ת, עם משרד הבריאות, זה מאוד מאוד חשוב לעשות עבודה משותפת ולמצוא גם תנאים, כי ברור לי שגם התנאים של משרד הבריאות למעונות יום זה לא יתאים פה, למקום הזה.

מיכל רוזין: האם את יכולה להגיד משהו על הוועדה שיושבת היום במשרד הבריאות?

מיכל רוזין: אני יודעת שהשרה הקימה ועדה לדון בכלל בכל הנושא של אוכלוסיית מבקשי המקלט, הפליטים, האם יש התייחסות לנושא הזה של ילדים במחסני ילדים האלה?

<ולרי פוהורילס: אני לא נמצאת בוועדה הזאת, אני לא יכולה להגיד מילה עליה, אבל מה שכן, אנחנו מנסים להתמודד גם בנושא של דרום תל אביב, בכל הנושא של רישוי עסקים, של מסעדות.

<ולרי פוהורילס: ניסינו, השרה עוזרת לנו, לנסות קצת לשפר את התנאים התברואתיים ולמנוע תחלואה.

<ולרי פוהורילס: זו המטרה של משרד הבריאות.

מיכל רוזין: השאלה אם אתם מפקחים גם במקומות האלה, לראות באמת את ה - - -

<ולרי פוהורילס: לא, אמרתי קודם.

<ולרי פוהורילס: אנחנו מקבלים בקשות מהתמ"ת, ולפי בקשות התמ"ת אנחנו עושים ביקורות, אבל התמ"ת לא מעביר, מסיבות שאנחנו שמענו אותן.

<ולרי פוהורילס: לכן רק במצב של תחלואה ומצב של משבר אנחנו מגיעים ל - - -

משה מזרחי: אם תהיה מגפה הם יבואו.

מרדכי יוגב: ציין ראש האגף, יחיאל, שהם מגיעים לטיפות חלב באותם היקפים של ילדים ישראלים.

<יחיאל מחדון: דרך אגב, בחיסון נגד הפוליו הם התחסנו באחוז הרבה יותר גבוה מאשר הממוצע הישראלי.

<קריאה: כמעט 100% חיסון.

מיכל רוזין: עוד מישהו רוצה להגיד משהו?

מיכל רוזין: אנחנו רוצים לסכם.

מיכל רוזין: טוב, קודם כל זה לא דיון ראשון ולא דיון אחרון ואנחנו, לא יודעת כמה אתם חוויתם - - -

<אפרת מייקין כנפו: יש לי הצעה, אולי אפשר להזמין את המנכ"לים.

מיכל רוזין: כן, אני מסכמת.

מיכל רוזין: אני אומרת, אני לא יודעת עד כמה חוויתם גם את הפעילות שלי מאז שנכנסתי להיות יושבת ראש הוועדה, בוודאי של אורלי, מוכרת הפעילות שלה בנושא ילדים, אנחנו לא מוותרים על העניין הזה, אנחנו ממשיכים את הטיפול בזה.

מיכל רוזין: אנחנו נכנס את הוועדה, נסכם וניתן זמן, אנחנו נזמין את המנכ"לים, אני חושבת שבאמת אחת הבעיות היא לא חוסר ההידברות, אבל תיאום בין המשרדים, תקרא לזה פרויקטור, תקרא לזה מִנהלת, לפעמים פשוט צריכים לדבר ביניהם ולהגיע להחלטות משותפות ואפשר יהיה לעשות הרבה יותר ולאגם משאבים גם בצורה הרבה יותר חכמה.

מיכל רוזין: תודה לכולם שהגיעו, אני מצטערת על הקצרנות, אבל ככה זה תמיד.

מיכל רוזין: ניפגש גם בכנסת שוב בדיון המשך לנושא הזה במיוחד.