הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 19, פרוטוקול מספר 37, 2013-12-10 12:30

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מתחילים באיחור אבל תאמינו לי שהאיחור היה מוצדק.

אורלי לוי אבקסיס: הייתה ישיבת ועדה מאוד מאוד חשובה עם הרבה בעייתיות שהתגלתה גם בקשר בין המשרדים, ואנחנו מגלים מישיבת ועדה אחת לשנייה שזה אחד החסמים הגדולים ביותר בטיפול בילדים כאשר כל אחד מסתגר במשבצת שלו.

אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה לומר לכם שבעקבות התערבות הוועדה שלנו הוקמה ועדה בין-משרדית והמסקנות יוגשו בינואר.

אורלי לוי אבקסיס: מעבר לכך אנחנו צופים עוד קושי ולכן מיקדנו את הדיון שהתקיים במסגרת היום המיוחד אותו מוביל חבר הכנסת אילן גילאון, אחד הפרלמנטרים המצטיינים בכנסת שמעלה נושאים שהם לא תמיד פופולריים אבל הם מאוד מאוד מאוד חשובים.

אורלי לוי אבקסיס: לענייננו.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו פותחים את ישיבת הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, היום ה-10 לדצמבר 2013, ז' בטבת התשע"ד.

אורלי לוי אבקסיס: הנושא שעל סדר היום הוא ילדים ותקשורת מסחרית, פרסומות ותכניות ריאליטי.

אורלי לוי אבקסיס: הוועדה קיבלה לא מעט פניות, גם מאנשים פרטיים, גם מארגונים, גם ממעצבי דעת קהל וגם מאנשים שמאוד מאוד אכפת להם מה שקורה בחברה שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: אחת הטענות שעולה וחוזרת היא לגבי השימוש שנעשה בילדים יש דברים טובים שקורים עם פתיחת ערוצים, עם היכולת של האנשים להיות בשוק כזה שרק תבחר וההיצע אמור להיות גדול, רחב ומיטיב, תוך כדי ראייה כוללת כשיש רגולטורים וכולי, אבל בשורה התחתונה אנחנו רואים – וההורים שבינינו יכולים להסכים על כך– שקורים דברים לא טובים.

אורלי לוי אבקסיס: יכול להיות שזה בגלל חוסר בקווים אחידים, בהנחיות, בראייה אמיתית וכוללת.

אורלי לוי אבקסיס: אני רואה אותך כאן מהנהן.

אורלי לוי אבקסיס: יש כאן גם גורמי מקצוע שמסתכלים על ההשלכות העתידיות לגבי עיצוב נפשו של הילד, ועל זה אנחנו רוצים לשים את הדגש היום כדי לבנות איזשהו בסיס שיהיה בצורה מסוימת מתווה דרך.

אורלי לוי אבקסיס: כשאנחנו אומרים מתווה דרך, אנחנו מסתכלים יותר מהעניין.

אורלי לוי אבקסיס: היום אנחנו בעידן מסחרי, הטלוויזיה עצמה הפכה להיות מסחרי וכל דבר מעבירים לנו דרך הילדים והילדים יכולים להיות מכשיר מעולה להוציא מההורים כסף אבל הילדים בעצם לא יכולים לגמרי להבין מתי נעשה בהם שימוש, מתי מדובר בפרסומת מסחרית, מתי מדובר במשהו שהוא לא ראוי.

אורלי לוי אבקסיס: יש ילדים שבאמת מזלם שפר עליהם והם נמצאים בתוך מסגרת ביתית שמאוד מכוונת, מאוד שומרת ומאוד מסבירה, אבל בואו נודה שהיום ברוב המשפחות ההורים עובדים ומעט זמן נותר להם להיות עם הילדים והילדים מוצאים את עצמם – ולא סתם אנחנו מובילים בעולם בצריכת ילדים את התקשורת במשך מספר שעות ביום - צורכים את התקשורת הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שזאת אחת המטרות של הוועדה הזאת, לראות איך אנחנו מגינים על הילדים מפני חשיפה לא ראויה ומפני השפעות לא ראויות.

אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה לומר לכם שקיבלנו – ואני רוצה לומר תודה רבה לדוד רגב, הבנתי שזה ממך – דוגמאות של פניות ציבור.

אורלי לוי אבקסיס: דוד, תאמר את שמך ואת תפקידך לפרוטוקול.

<דוד רגב: דוד רגב, נציב פניות הציבור ברשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו.

אורלי לוי אבקסיס: הוא העביר אלינו איזושהי טעימה על פניות שהגיעו ומתי נמצאו ראויות או לא ראויות ומתי הוסרו.

אורלי לוי אבקסיס: יש נכונות לטפל בדברים הללו.

אורלי לוי אבקסיס: דוד, אתה תציג את זה אחר כך?

<דוד רגב: כרצונך.

אורלי לוי אבקסיס: יש כאן כמה נקודות שאני כאימא הזדעזעתי.

אורלי לוי אבקסיס: לדוגמה, אחת הפרסומות שלמזלנו הייתה תקופה קצרה לגבי הכריות, ילד שהוצג כמו יו הפנר.

<דוד רגב: תינוק בחיתול שהוא יו הפנר.

אורלי לוי אבקסיס: ושפנפנות מקיפות אותו והוא עם חלוק אמבטיה.

אורלי לוי אבקסיס: אתם יודעים מה, סוג של יאללה, תעברו לפני ותפתו אותי.

<דוד רגב: הוא כאילו מדבר אבל הוא לא מדבר.

אורלי לוי אבקסיס: הנושא הזה נמצא מוצדק וגם הוסר.

<קריאה: יש את הילד שאומר: אתם לא תחליטו עלי.

אורלי לוי אבקסיס: זה השני בתור.

<קריאה: נראה את הילד הזה מול ההורים שלו בעוד כמה שנים.

אורלי לוי אבקסיס: הבן שלי שהוא עוד לא בן שבע אמר לי השבוע: את לא תחליטי עלי.

אורלי לוי אבקסיס: אמרתי לו, עד גיל 18 רוב הדברים אני אחליט עליך.

אורלי לוי אבקסיס: הוא ממש חיקה את המבט הזה של אותו ילד בתשדיר.

<דוד רגב: במקרים האלה אני לפחות כנציב פניות הציבור רואה חשיבות מאוד גדולה לטיפול מהיר ולכן גם יצרנו סוג של מסלול ירוק.

<דוד רגב: הטיפול בתלונות של הפרסומות האלה ממש ארך ימים ספורים.

<דוד רגב: מה שהיה צריך להיות מוסר, הוסר.

<דוד רגב: אנחנו גם עשינו מסלול מקוצר כדי להסיר את התוכן הפוגעני הזה.

<קריאה: הפרסומת הזאת של אתם לא תחליטו עלי מופיעה בשעות 8-7.

<דוד רגב: הפתרון לגבי שוש היה שהיא לא תהיה לאורך כל שעות היום אלא בשעות בהן גם ההורים צופים.

<דוד רגב: זה נדחה לשעה 8 ומ-8 בערב.

<דוד רגב: חזקה על ההורים שכשהם עם הילדים שלהם וצופים בפרסומת הזאת, יש להם אחריות הורית והם יודעים אם להתערב או להחליט אם הילדים יראו או לא יראו או להסביר להם את הדברים.

<דוד רגב: להבדיל מכך, אם הם היו רואים אותה בשעה 2-3, כמו שיושבת ראש הוועדה, עת הילדים נמצאים לבד ואין מי שישגיח עליהם, אז באמת זה יכול לכת לכיוונים אחרים.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר לכם שאני קיבלתי אתמול פנייה, אבל אני לא רואה אותה כאן.

אורלי לוי אבקסיס: יש כאן הרבה פניות גם לגבי תכניות ולא רק לגבי פרסומות.

אורלי לוי אבקסיס: בואו נעשה סדר.

אורלי לוי אבקסיס: גם אני צריכה לעשות סדר.

אורלי לוי אבקסיס: יש לנו מסמך של מחלקת המחקר של הכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נבקש ממריה ושרון שהן עורכות המסמך לתת לנו סקירה קטנה כדי שנבין באיזה מטריה אנחנו עובדים.

אורלי לוי אבקסיס: מיד לאחר מכן נפתח את הדיון ונעלה את החששות.

אורלי לוי אבקסיס: נבדוק מה הם הכלים שעומדים לרשותנו כדי למנוע את אותן סכנות שאנחנו צופים, ואם צריך אנחנו גם נמליץ על בניית מסלול חדש או תשתית חדשה שיצטרכו להכפיף את הדברים לתוכה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא רוצים לעשות את זה באמצעות חוק שיכול לקחת הרבה זמן ואני חושבת שלפעמים חוק הוא דורסני מדי אבל לפעמים צריך להתאים את ההתקדמות בה אנחנו נמצאים מבחינה טכנולוגית ותקשורתית לתוך העולם של הילדים כי הילדים היום הם הצרכנים.

אורלי לוי אבקסיס: הם לא מחכים שההורים ינגישו להם את זה אלא הם יודעים לעשות זאת טוב מההורים אבל הם עדיין לא יודעים לסנן את זה.

אורלי לוי אבקסיס: אם אנחנו לא נסמוך על הכלים הקיימים היום, אנחנו נבקש לפתח כלים חדשים.

<מריה רבינוביץ: תודה רבה.

<מריה רבינוביץ: צהרים טובים.

<מריה רבינוביץ: התבקשנו לעשות סקירה קצרה על השתתפות ילדים בתכניות מציאות ובפרסומות בתקשורת מסחרית.

<מריה רבינוביץ: אני אתן סקירה של רגולציה שקיימת היום בתחום.

<מריה רבינוביץ: מכוח חוק עבודת נוער הותקנו תקנות עבודת נוער ב-1999 והן בעצם מסדירות את העניין של השתתפות ילדים מגיל שנה עד גיל 15 בהופעה ובפרסום.

<מריה רבינוביץ: על פי התקנות האלה צריך היתר לילדים להשתתף במופע ציבורי או בפרסום והאחראי על מתן ההיתר זה משרד הכלכלה שאחראי גם על האכיפה של יישום התקנות.

<מריה רבינוביץ: התקנות מפרטות את תנאי העסקתם של הקטינים והן לא מתייחסות באופן מפורש לתכניות מציאות.

<מריה רבינוביץ: זאת אומרת, אין שם התייחסות לסוג תכנית הטלוויזיה בה הילד משתתף וזאת אחת הבעיות.

<מריה רבינוביץ: ילדים שאינם שחקנים ואינם מגלמים תפקיד – אין שם עניין של העסקת הילד – כמו השתתפות בשעשועון או תכנית מציאות, לא נדרש במקרים כאלה היתר להשתתפותם בתכנית.

<מריה רבינוביץ: לסוגיה הזאת התבקש משרד הכלכלה להשיב בשנת 2012 בדיון שהתקיים כאן בנושא הזה.

<מריה רבינוביץ: לפי הבדיקה שלנו, הנושא עדיין בבדיקה והתקנות עדיין לא הותקנו בעניין הזה.

אורלי לוי אבקסיס: מתי בדקת מה קורה עם התקנות?

<מריה רבינוביץ: עכשיו.

אורלי לוי אבקסיס: התשובה שקיבלת הייתה ממשרד הכלכלה וקיבלת אותה בשבוע האחרון.

אורלי לוי אבקסיס: אם יש לכם ביום האחרון תשובות אחרות, אנחנו נשמח לקבל.

<מריה רבינוביץ: בעיה נוספת בתקנות היא שהן מתייחסות לקטינים עד גיל 15 בלבד כאשר אנחנו יודעים שעל פי חוק קטין הוא עד גיל 18.

<מריה רבינוביץ: רגולציה נוספת שקיימת בתחום היא רגולציה של הרגולטורים בתחום התקשורת ואחד מהם היא הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו שמסדירה את אופן השתתפות הילדים בפרסומות בכללים של הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו בנושא האתיקה בפרסומות ובטלוויזיה, כללים שהותקנו ב-1994 ובהם יש התייחסות מפורשת להשתתפות ילדים קטינים עד גיל 18 בפרסומת.

אורלי לוי אבקסיס: מה אומרים הכללים?

<מריה רבינוביץ: הכלל אומר שלא ישדר בעל זכיין תשדיר פרסומות בו מופיעים קטינים בהופעה שאיננה ראויה לקטין או תשדיר כאמור שיש בו משום פגיעה בכבודם של קטינים או ניצולם לרעה בכל דרך שהיא, בין השאר ילדים לא ימליצו בתשדיר פרסומות על מוצר או על שירות שככלל אינו מעניינם של ילדים בני גילם.

<מריה רבינוביץ: הכללים האלה מתוקף החוק של הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו.

אורלי לוי אבקסיס: זה משהו מאוד כולל.

אורלי לוי אבקסיס: הוא בגדר המלצה כי אין כאן באמת תוכן.

<מריה רבינוביץ: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: זה נתון לפרשנות.

<מריה רבינוביץ: נכון.

<מריה רבינוביץ: בנושא של השתתפות ילדים בתכניות מציאות, השנה פרסמה הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו אמנה בנושא השתתפות ילדים בתכניות מציאות.

<מריה רבינוביץ: האמנה הזאת בעצם קובעת את ההגבלות על השתתפות ילדים בתכניות טלוויזיה לרבות תכניות מציאות ואת ההגנה שיש לתת לילדים בזמן שהם משתתפים ולאחר השידור.

<מריה רבינוביץ: האמנה חלה על תכניות טלוויזיה בהן משתתפים ילדים השתתפות אקטיבית.

<מריה רבינוביץ: כאן ברשותך אני רוצה לחזור לתקנות.

<מריה רבינוביץ: גם בתקנות וגם באמנה, השתתפות אקטיבית של הילד בתכנית, אבל יש תכניות בהן משתתפים הורים ולילד תפקיד משני כביכול ובמקרה כזה לא מקבלים היתר להשתתפות אותו ילד בתכנית אבל הילד עדיין משתתף.

<מריה רבינוביץ: האמנה מצורפת נכון להיום כנספח לחוזה התקשורת בין חברת הפקה להורה של הילד שמשתתף בתכנית.

<מריה רבינוביץ: לצורך זה הילד הוא עדיין מי שלא הגיע לגיל 18 ויש כאן איזושהי אי התאמה בין התקנות שמדברות על גיל 15 וכאן האמנה מדברת על גיל 18.

אורלי לוי אבקסיס: מישהו בודק שזה באמת מיושם?

<הילה וייצמן וייס: אני אשמח להתייחס אחר כך גם לגבי הכללים - שנאמרו בצורה חלקית – שחלים לגבי פרסומות וגם לגבי יישום האמנה.

<הילה וייצמן וייס: אתייחס לכל מה שצריך.

<מריה רבינוביץ: יש כאן איזושהי נקודה באמנה.

<מריה רבינוביץ: האמנה דורשת מצוות ההפקה להיעזר בליווי של פסיכולוגים במהלך ההפקה, בעת שידור התכנית ועד שלושה חודשים אחרי השידור.

<מריה רבינוביץ: יש הסבורים שאם אנחנו מבקשים ליווי פסיכולוגי של הילד במסגרת איזושהי השתתפות, זה ילד שאין לו בעיות אבל עדיין אנחנו רוצים למנוע מצב בעייתי, כך שאולי מלכתחילה עדיף שלא יהיה שם.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו צריכים לקחת בחשבון שיש כאן איזה סוג של ניגוד עניינים, כי אם אותו בעל מקצוע נשכר על ידי חברת ההפקה, מן הסתם הוא לא יגיד שהוא ממליץ לא להעסיק ילדים, מה שבאופן טבעי אולי היה מתבקש אם הוא היה נשכר על ידי ההורים באופן פרטני או באופן פרטי כשהיו אומרים לו שהם חושבים ללכת לתכנית ריאליטי ושואלים להמלצתו.

אורלי לוי אבקסיס: יכול להיות שתשובתו תהיה שונה.

אורלי לוי אבקסיס: נכון אדוני הפסיכיאטר?

<יעקב פולאקביץ: בהחלט.

<קריאה: לא.

<קריאה: זה לא מדויק.

<קריאה: לנו כפסיכולוגים יש איזו מחויבות למקצועיות.

אורלי לוי אבקסיס: יש כאן כמה אנשי מקצוע.

<יעקב פולאקביץ: זה נכון, אבל יחד עם זאת ברגע שהוא נשכר על ידי גוף מסוים והוא בא לבחון אם הילד יתאים או לא, בעצם באים בפניו פאנל של ילדים ומתוכם הוא מוציא את אלה שנראים לו הכי פחות רגישים או ניזוקים פוטנציאלית אבל אף אחד לא מבטיח שהם לא יהיו ניזוקים בסופו של דבר אחרי שהם יהיו חשופים, יפסידו בתהליך וכולי.

<יעקב פולאקביץ: הדוגמאות הקלאסיות המאוד קשות זה סופר נני והילדים שנגררים על הרצפה שם על ידי הוריהם ובתוך איזושהי תדמית של נפלת למישהו, לתוך המקום הכי פרטי שלהם, לתוך הבית שלהם, שם נפרץ הכול, שם אין שום גבולות והכל חשוף.

<יעקב פולאקביץ: ההתנהגות הכי קשה שלהם, כל מה שיש, הכול חשוף.

אורלי לוי אבקסיס: לגבי זה אין רגולציה?

<יעקב פולאקביץ: כלום.

<יעקב פולאקביץ: איזה רגולציה יש?

<יעקב פולאקביץ: אם אנחנו רואים את זה במסך, מה הרגולציה?

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת לומר שזאת תחושתי האישית.

אורלי לוי אבקסיס: כשאני ראיתי פרק אחד של סופר נני והיה שם מקרה באמת כל כך קשה של ילד, שאני חושבת שזה בכלל לא היה צריך להגיע לשידור, בגלל מה שהילד הזה נדרש אחר כך לעבור מבחינה חברתית וילדים יכולים להיות מאוד אכזריים.

אורלי לוי אבקסיס: אני בטוחה שהנזק גדל הרבה יותר מהתועלת של כמה טיפולים שניתנו במסגרת התכנית.

<יעקב פולאקביץ: אינסטנט טיפול.

אורלי לוי אבקסיס: אותו ילד, לבי יצא אליו.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא מתביישת לומר שגם הזלתי דמעה, ועד היום אני מוטרדת ולא יודעת מה קרה לו בעקבות אותה תכנית.

<דוד רגב: אני אגיד לך אחר כך אבל לא לפני כולם כי זאת צנעת הפרט.

<דוד רגב: אני בדקתי את זה.

אורלי לוי אבקסיס: אם אתה לא רוצה לומר, אני מתארת לעצמי שזה לא כזה טוב.

<דוד רגב: מן הסתם.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מעלים כאן

אורלי לוי אבקסיס: נקודות שאני חושבת שצריכות לזעזע כל אחד מאתנו כי לפעמים ההורים בטעות, לפעמים באיזושהי תמימות, עושים משהו.

אורלי לוי אבקסיס: לפעמים אתה יודע גם להאכיל את מי שאתה רוצה בכמה לוקשים שהנה באנו לפתור לך בעיה אבל הם לא מודעים להשלכות.

אורלי לוי אבקסיס: אף אחד לא טורח להסביר להם מה יהיה אתם יום אחרי או מה יהיה עם הילדים האלה יום אחרי.

אורלי לוי אבקסיס: יש את המפלצת רייטינג וצריך לספק אותה והיא באה הרבה לפני טובת הילד.

אורלי לוי אבקסיס: זאת תחושתי ואני מקווה מאוד למצוא תשובות אחרות.

<קריאה: לצערי הילדים הפכו להיות קורבנות של הרייטינג.

<מריה רבינוביץ: אני אחזור לעניין האמנה.

<מריה רבינוביץ: על פי האמנה מבקש מפיק אישור מההורה של הילד להשתתפות הילד בתכנית, אישור רפואי ואישור ממערכת החינוך.

<מריה רבינוביץ: זה דומה גם לתקנות.

אורלי לוי אבקסיס: אם מערכת החינוך לא נותנת אישור ההורה יכול כאפוטרופוס על הילד לחתום?

<טובה בן ארי: אפילו הצו של הרחבת חוק חינוך עד גיל 18 לא מונע מההורים לעשות את זה.

אורלי לוי אבקסיס: זאת אומרת שיש כאן אות מתה כי למערכת החינוך אין באמת say.

<טובה בן ארי: ה-say הוא לאשר לו להיעדר.

אורלי לוי אבקסיס: אם אתם אוסרים, ההורים יכולים לקחת?

<טובה בן ארי: כן.

<טובה בן ארי: הם יכולים לקחת.

<טובה בן ארי: יש תהליך של בדיקה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא באנו עכשיו במטרה להדיר את רגליהם של ילדים מהשתתפויות כאלו ואחרות.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו באים ליצור פלטפורמה שתהיה נכונה לילד.

<הילה וייצמן וייס: אין בעיה.

<הילה וייצמן וייס: את שואלת שאלות שנוגעות לאמנה.

<הילה וייצמן וייס: האמנה התקבלה והאכיפה נעשית על ידי הרשות השנייה ולא על ידי משרד החינוך.

<הילה וייצמן וייס: זה לא רלוונטי.

אורלי לוי אבקסיס: זה רלוונטי מאוד.

<קריאה: צריכה להיות חתימה של מנהלת בית ספר.

<הילה וייצמן וייס: שאלתם האם אפשר ללא אישור מנהל המוסד החינוכי לקבל ילד לתכנית.

<הילה וייצמן וייס: אני עונה לך שלא כי אחד התנאים שהאמנה קובעת הוא שיהיה אישור של מנהל המוסד החינוכי.

<הילה וייצמן וייס: כלומר, אי אפשר לוותר על האישור הזה.

<הילה וייצמן וייס: ללא האישור הזה מבחינתנו הרגולטור יפעיל את האכיפה שלו.

אורלי לוי אבקסיס: נמצאת כאן נציגת משרד החינוך.

אורלי לוי אבקסיס: מה תפקידך במשרד החינוך?

<טובה בן ארי: מפקחת ארצית על זכויות תלמידים.

<הילה וייצמן וייס: היא לא זאת שאוכפת את האמנה.

<הילה וייצמן וייס: אנחנו מדברים על האמנה.

אורלי לוי אבקסיס: זה גם לא תפקידה לאכוף.

<טובה בן ארי: בלי חתימת מנהלת בית ספר או מי מטעמה או הפיקוח, ילד לכאורה לא ישתתף בתכנית כזו או אחרת אבל ידוע לי שמנהלים לא חתמו והילדים מופיעים בתכנית כאלה ואחרות.

אורלי לוי אבקסיס: זאת המציאות בשטח.

אורלי לוי אבקסיס: או שאתם לא אוכפים או שמישהו עושה עוקף ואת זה אנחנו צריכים לפתור.

<מריה רבינוביץ: נקודה נוספת.

<מריה רבינוביץ: בהודעה לעיתונות של הרשות השנייה על פרסום האמנה צוין כי בשנת 2012 השתתפו כארבעים ילדים בתכניות טלוויזיה ובשנת 2013 צפוי מספר דומה.

<מריה רבינוביץ: אני לא יודעת מה המספר של הילדים שלמעשה השתתפו בתכניות.

<אריאנה מלמד: זה מאוד לא סביר.

<אריאנה מלמד: כמי שצורכת יותר טלוויזיה מכולכם, זה לא סביר.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו באמת נשאל איך אנחנו בודקים ומה נחשב השתתפות של ילד כדי שהוא ייכנס לסטטיסטיקה.

<אריאנה מלמד: בכל שידור של כוכב נולד יש לפחות עשרים אחים קטנים, בנים של, בנים ובנות של.

<אריאנה מלמד: זה לא יתכן.

<מריה רבינוביץ: ניסינו בזמן הקצר שהיה לנו לבדוק את אופן יישום האמנה ובאמת איך אוכפים את יישומה.

<מריה רבינוביץ: פנינו לזכיינים ולרשות השנייה.

<מריה רבינוביץ: קיבלנו תשובות מישראל 10 ומרשת והתשובה היא פחות או יותר אותה תשובה שאומרת שהאמנה בעניין השתתפות ילדים בתכניות ריאליטי, הנספח הוא חלק בלתי נפרד מהסכם בין הזכיין לבין חברת ההפקה ודינה של הפרת אמנה כדין הפרת הסכם.

<קריאה: שזה אומר?

<אריאנה מלמד: שאפשר לוותר על זה.

<מריה רבינוביץ: שאפשר להפעיל סנקציות.

אורלי לוי אבקסיס: מה הסנקציות?

<אריאנה מלמד: אפשר גם להחליק את זה.

<מריה רבינוביץ: יש סנקציות.

<מריה רבינוביץ: זה עניין של חוזה ואני לא קראתי אותו כי לא קיבלתי דוגמת חוזה.

<אריאנה מלמד: אין לזה שום תוקף מחייב כלפי חוץ.

<מריה רבינוביץ: באמנה אין סנקציה.

<הילה וייצמן וייס: זה חלק מהכללים שחלים על הזכיינים.

אורלי לוי אבקסיס: אתם כרגולטור לא רוצים שהכנסת תכתיב לכם מה כן ומה לא.

אורלי לוי אבקסיס: המצב הקיים היום, ואני אתן לכם בהמשך את זכות הדיבור, הוא לא מספק ואתם תשמעו כאן את גורמי המקצוע ממשרד החינוך עד למצב הפסיכולוגי, הפסיכיאטרי וכולי.

אורלי לוי אבקסיס: בשורה התחתונה או שאתם תספקו לנו בסופו של יום איזשהו בסיס חדש, נוסף, שיהיה עם שיניים, שיהיה בר אכיפה, שיספק איזושהי ראיה שרואה את טובת הילד לפני טובת הפרסומת וטובת המוצר.

<טובה בן ארי: או טובת הציבור.

<טובה בן ארי: זה סוג של סיפוק של צרכים של ציבור שצופה בזה.

אורלי לוי אבקסיס: בשורה התחתונה, אם זה לא יקרה – אז הכנסת תכתיב לכם איך זה יקרה ואנחנו לא רוצים להגיע לשם.

<הילה וייצמן וייס: אני אשמח להתייחס.

אורלי לוי אבקסיס: בוודאי שתשמחי להתייחס.

אורלי לוי אבקסיס: מריה, סיימנו?

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

<אריאנה מלמד: אני מדברת כאן כמבקרת טלוויזיה וכאימא שחסמה את ערוץ הילדים, תחסום ותמשיך לחסום את ערוץ הילדים בפני בתי.

אורלי לוי אבקסיס: ערוץ הילדים שאמור להיות באמת עם תוכן.

<אריאנה מלמד: זה כובעי וזה הטייטל הכפול שלי כאן.

<אריאנה מלמד: אני באמת רוצה לתת מסגרת קצת יותר רחבה מאשר ילדים בפרסומות הילדים ובתכניות ריאליטי.

<אריאנה מלמד: אנחנו רוצים להגן על ילדים באשר הם ילדים.

<אריאנה מלמד: היחס בין ילדים לטלוויזיה מתחלק לשלושה חלקים.

<אריאנה מלמד: רובם של הילדים הם צופים ועוד מעט אנחנו נשמע מפיה של בתי וחברתה הטובה שעשו מחקר כמותי קטן וראו במה צופים ילדים.

אורלי לוי אבקסיס: איפה הם עשו את המחקר?

<אריאנה מלמד: בבית.

<אריאנה מלמד: פתחנו סוף סוף את ערוץ הילדים.

אורלי לוי אבקסיס: רק על ערוץ הילדים?

<אריאנה מלמד: כן.

<אריאנה מלמד: אמרתי להם שישבו ויראו איך מתייחסים לבנים ואיך מתייחסים לבנות, מי לובש מה, מי עושה מה ואת המסקנות שלהן תכף תוכלו לשמוע.

<אריאנה מלמד: יש לנו ילדים כצופים ואלה טעונים הגנה יותר מכולם מפני שהם לא צופים בטלוויזיה כמונו.

<אריאנה מלמד: מבחינתם מה שקורה על המסך מגדיר לא רק את הנורמטיבי אלא גם את הנחשק וזה חשוב מאוד.

<אריאנה מלמד: מבחינתם לוקח שנים עד שאתה מסביר לילד את ההבדל בין מציאות לדמיון ובין הארי פוטר לבין החיים.

<אריאנה מלמד: בחיים לא עפים וסרט פורנוגרפי, זה בדיוק כמו בהארי פוטר, זה לא אמיתי.

<אריאנה מלמד: מסבירים לילד למה אתה רואה כל כך הרבה חריצים של ציצים על המסך עד גיל עשר ולמה אתה רואה כל כך הרבה אלימות ומה זה עושה.

<אריאנה מלמד: לא בכל בית יכולים להסביר את זה.

<אריאנה מלמד: אני רוצה שתיקחו מכאן משהו תיאורטי אחד.

<אריאנה מלמד: יש תיאוריה שלא כולם מסכימים על קלטיביישן תיאורי, ואולי מישהו כאן מכיר אותה, תיאוריה שאומרת שאם אתה צופה במאה אלף מקרים של אלימות בטלוויזיה עד גיל 18, משהו בך נהיה נייר זכוכית.

<אריאנה מלמד: אין לתיאוריה הזאת אישוש במקרים פרטניים שמישהו רצח בגלל האלימות אבל אני רוצה לתת לכם שלוש דוגמאות לקלטיביישן תיאורי בארץ.

<אריאנה מלמד: אתם מכירים את המבטא הזה שיש לילדות קטנות שמדברות לפעמים עם סימן שאלה בסוף המשפט כשלא צריך?

<אריאנה מלמד: זה הגיע מצפון קליפורניה וזה הגיע דרך דיבוב.

<אריאנה מלמד: זה בכלל לא היה לפני 1992.

<אריאנה מלמד: ב-1992 התחיל ערוץ הילדים עם סדרות מדובבות.

<אריאנה מלמד: משום מה המדבבים אימצו את המבטא המגעיל הזה ולפעמים אני מוצאת את עצמי שואגת על עמליה ואומרת לה: בצפון קליפורניה תדברי כך אבל לא בבית.

<אריאנה מלמד: אתם מכירים את המשפט המדהים שלא היה כאן לפני 1992: התנשאי לי?

<אריאנה מלמד: מישהו פעם שמה את המשפט הזה בעברית?

אורלי לוי אבקסיס: הלוואי שהייתי שומעת את המשפט הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אצלי היה: בואי נלך לבחור אולם.

<אריאנה מלמד: אצלי זה היה: אישה, הולכים להתחתן.

<אריאנה מלמד: התנשאי לי מגיע מאין ספור סדרות.

<אריאנה מלמד: התנשאי לי, כריעת הברך, הטבעת, כל הסיפור הזה הוא לא היה קיים בצורה הזאת לפני 1992.

<אריאנה מלמד: צברים ישראלים היו אומרים: רוצה להתחתן כבר?

<אריאנה מלמד: וזה היה במקרה הטוב.

<אריאנה מלמד: דבר שלישי וחשוב לא פחות.

<אריאנה מלמד: נשפי הסיום של כיתה י"ב.

<אריאנה מלמד: בברלי הילס.

<אריאנה מלמד: הקלטיביישן תיאורי עובד בכל המישורים.

<קריאה: עכשיו זה כבר בת-מצווש.

<אריאנה מלמד: זה עובד בכל המישורים.

<אריאנה מלמד: למשל, מה לדעתכם יש יותר, מורים או שוטרים?

<קריאה: מורים.

<אריאנה מלמד: מישהו אמר שוטרים?

<אריאנה מלמד: מי שאמר שוטרים רואה יותר מדי טלוויזיה מפני שיש משהו בצפייה המרוכזת, כמו של ילדינו, שמעוות את המציאות.

<אריאנה מלמד: ילדים כצופים, ילדים כמשתתפים, ילדים כמושאי סיקור.

<אריאנה מלמד: רבותיי, זה נורא נורא חשוב האופן שבו מדברים על ילדים ועל בני נוער.

<אריאנה מלמד: בפרשת אייל גולן היה כתב חצוף של ערוץ 2 שהרשה לעצמו בפריים טיים של החדשות לקעקע אמינות של עדות שלא נבחנה בבית משפט רק מפני שהנערה שמסרה את העדות ההינה בחוצפתה ללכת גם לערוץ 10.

<אריאנה מלמד: הוא התנקם בה דרך זה.

אורלי לוי אבקסיס: את אומרת את זה מתוך מקום של?

<אריאנה מלמד: לא מתוך מקום.

<אריאנה מלמד: אני ראיתי את זה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל איך את יודעת שהוא מתנקם בגלל שהיא הלכה לערוץ המתחרה?

<אריאנה מלמד: מפני שהוא אמר: היא לא אמינה והיא גם הלכה לערוצים אחרים.

<אריאנה מלמד: הוא אמר את זה בפריים טיים.

<אריאנה מלמד: למות, אורלי, למות.

<אריאנה מלמד: האופן שבו אנחנו מדברים על ילדים כקורבנות או על ילדים באופן כללי, האופן שבו הורים מדברים על ילדים באימא מחליפה למשל ולא רק בסופר נני.

<אריאנה מלמד: הדבר השלישי הוא ילדים כקהל בתכניות.

<אריאנה מלמד: לא מזמן ב-X פקטור נחשפנו לעובדה מצערת שרוב הקהל הוא בנות 12 ונחשפנו גם לעכוזו של אחד המתמודדים בפני כל הקהל של הבנות.

<אריאנה מלמד: זה לא שהוא חשף את עכוזו כי התחשק לו אלא כי ההפקה אמרה לו.

<אריאנה מלמד: ההפקה רואה מי הקהל שלה.

<אריאנה מלמד: זה היה צריך לא להיות שם, זה היה צריך לרדת בעריכה, אבל לא, פריים טיים, 9 בערב.

<אריאנה מלמד: מה לומדות מזה ילדות?

<אריאנה מלמד: זה בסדר גמור להראות את התחת שלך בטלוויזיה.

<קריאה: הגשנו על זה תלונה.

<אריאנה מלמד: זאת תכנית לילדים.

<אריאנה מלמד: גם שחר חסון.

<קריאה: בערוץ 10?

<אריאנה מלמד: לא משנה איזה ערוץ.

<אריאנה מלמד: זה הכול אותו זבל.

<אריאנה מלמד: מה שילדים לומדים מזה זה לא רק שזה בסדר לחשוף את התחת שלך אלא כדי להגיע ל-X פקטור אני צריכה לחשוף או את החריץ של הציצים, או אם אין לי ציצים, את התחת.

<אריאנה מלמד: סליחה שאמרתי ציצים בקול רם.

<אריאנה מלמד: אני נורא מבקשת מכם להקשיב לעבודה מאוד מאוד יפה שעשו עמליה מלמד ועדי יובל חברתה.

<אריאנה מלמד: נתחיל בעמליה.

אורלי לוי אבקסיס: עמליה, מה בדקתן?

<עמליה מלמד: צפינו שש שעות בערוץ הילדים ותאמיני לי, זה ממש לא כיף.

אורלי לוי אבקסיס: ביום חופש או ביום רגיל?

<אריאנה מלמד: אני מבקשת לתת לה לקרוא, אם אפשר.

<אריאנה מלמד: זה לא יהיה מאוד ארוך.

<עמליה מלמד: אני מבקשת לדבר על המראה.

<עמליה מלמד: טלוויזיה אנחנו קודם כל קולטים דרך העיניים.

<עמליה מלמד: רוב המידע שעובר מן העיניים למוח הוא מידע חזותי.

<עמליה מלמד: בדקתי איך נראים הבנים והבנות בחמש תכניות בהן צפיתי עם חברתי עדי יובל בערוץ הילדים.

<עמליה מלמד: התכניות הן העולם המופלא של ג'מבו שמיועד בעיקר לבנים, סדרה מצוירת.

<עמליה מלמד: החולמים, סדרת דרמה.

<עמליה מלמד: הפרעת קשב שהיא תכנית צחוקים באולפן.

<עמליה מלמד: הפיג'מות שהיא סדרה קומית ו-ניפגש בסיבוב, עוד תכנית צחוקים עם ילדים שמזמינים אותם לאולפן.

<עמליה מלמד: מה שהכי בולט לעין הוא שיש בתכניות האלה הרבה יותר בנים מאשר בנות והכי בולט הוא שיש הבדל עצום בין הלבוש של הבנים לבין הלבוש של הבנות.

<עמליה מלמד: ב-החולמים למשל הבנים לובשים בגדים רגילים של בנים, ג'ינס וחולצה ואילו הבנות לובשות שמלות קצרות, עקבים גבוהים או חולצה עם מחשופים מאוד בולטים.

<עמליה מלמד: כשילדה לובשת מכנסיים, היא גם מתנהגת כמו בן זה כמובן שטויות כי בעולם האמיתי הרבה נשים לובשות מכנסיים וזה לא משנה את ההתנהגות שלהן.

<עמליה מלמד: בתכניות שיש קהל באולפן, גם בפרומואים, מופיעות בנות בחולצות בטן, חולצות חושפניות, גופיות שמבליטות להן את החזה והבנים מתלבשים רגיל.

<עמליה מלמד: אף בן לא מופיע במכנסיים קצרים ואף בן לא חושף את גופו.

<עמליה מלמד: גם כאשר הבנות בקהל, כמו ב-הפרעת קשב, המצלמה – והייתה חבורה של בנות שכולן עם גופיות חשופות, עומדות ושרות שיר של אייל גולן.

<עמליה מלמד: כך גם בפרומו ל-מקום האמיתי.

<עמליה מלמד: אני לא מבינה למה מנחות בתכנית לילדים צריכות להופיע בצורה שמבליטה רק את המיניות שלהן ומה הילדים לומדים מהמנחות בגופיות שרואים להן את השסע בחזה.

<עמליה מלמד: אם מישהו מכם הבין למה זה קורה או למה זה צריך להיות כך?

<עמליה מלמד: שיסביר לי את זה בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

<אריאנה מלמד: עדי, החלק השני של המחקר.

<עדי יובל: אני מבקשת לסכם את ההתנהגות של הגיבורים בסדרות בהן צפינו ונתחיל בשפה, או בעצם בטון הדיבור.

<עדי יובל: בחמש תכניות שבדקנו, באחת לא היו בנות.

<עדי יובל: בארבעת התכניות האחרות כל הבנות מדברות בקול צפצפני גבוה עם סימני שאלה בסוף המשפט, בצורה שהיא מאוד לא טבעית.

<עדי יובל: אני כבר מכירה בנות שמדברות כך כי הן צופות יותר מדי בטלוויזיה.

<עדי יובל: אין אפילו בת אחת שמדברת בעברית עם אוצר מלים גדול או מעניין.

<עדי יובל: גם כשטל מוסרי, שהוא המנחה של ניפגש בסיבוב, מחקה בנות, הוא עושה את זה באותו קול צפצפני גבוה כאילו כל הבנות בעולם מדברות רק כך.

<עדי יובל: הבנים לעומת זאת צועקים ונובחים.

<עדי יובל: קשה למצוא מישהו שמדבר בקול נורמלי.

<עדי יובל: מצאתי יותר מדי מקרים של אלימות בשש השעות בהן צפיתי.

<עדי יובל: דחיפות, מכות, אגרופים, כאפות ועידוד לאלימות, כמו בפרק של החולמים כאשר הבנים קשורים לבית וכלל לא נענש.

<עדי יובל: הבנים גם מהמרים על כסף בשש-בש, מרמים, גונבים, מתייחסים לבנות בזלזול או חושבים שהן מסכנות ופחדניות.

<עדי יובל: לא מצאתי בתכנית אפילו בת אחת בתפקיד של מנהיגה או גיבורה ראשית שמובילה חבורה של בנים ובנות גם יחד.

<עדי יובל: ברוב התכניות שבדקנו אין בכלל מורים והורים.

<עדי יובל: אם יש הורים או מורים, מתייחסים אליהם בזלזול ובחוסר כבוד.

<עדי יובל: ב-הפרעת קשב צוחקים על הורים ומורים והמסר הוא שהטרדה ואלימות מילולית כלפי המורה וההורה זה ממש בסדר.

<עדי יובל: מה שמפריע לי במיוחד הוא שאף אחד לא מנסה להתווכח עם ההתנהגות האלימה של הבנים.

<עדי יובל: מציגים אותה כאילו זו התנהגות טבעית ונורמלית של ילדים.

<עדי יובל: הבנות מתנהגות בצורה הפוכה.

<עדי יובל: הן בכייניות, מסכנות, תחמניות או סתם נגררות אחרי הבנים.

<עדי יובל: הן מתייחסים לבנים כאילו הם הכול יכולים ואף פעם לא מגיבות נגד הזלזול וחוסר הנימוס של הבנים.

<עדי יובל: כמובן שהן לא אלימות בכלל.

<עדי יובל: הן מוצגות כחלשות כל כך שכל התפקיד שלהן הוא ללבוש בגדים חושפניים ולשתוק.

<עדי יובל: אם אפשר לומר.

<עדי יובל: לנו אין כבלים בבית אלא רק ערוץ חינוכית ואני חיה מעולה ונראה לי שאני חיה יותר טוב מאחרים.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: בנות כמה אתן?

<עמליה מלמד: 12 וחצי.

<אריאנה מלמד: בית ספר גולדה מאיר, נהריה.

אורלי לוי אבקסיס: אני באמת מודה לכן.

אורלי לוי אבקסיס: עשיתם עבודה נהדרת.

אורלי לוי אבקסיס: ביטאתן מאוד יפה את התחושות שלכן.

<הילי חורב קסוטו: ברשותך, אני מנהלת את ערוץ הילדים ואני מאוד רוצה להגיב ואני אגיד בחן כי אני חלילה לא רוצה לפגוע בבנות אבל תנו לי את זכות הדיבור.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא אתן לוועדה הזו להסתיים לפני כולם יגיבו.

<דוד רגב: אני רוצה לומר שאני מחזק מאוד מאוד את דבריהן של שתי הנערות המקסימות.

<דוד רגב: נציבות פניות הציבור ברשות השנייה היא גוף עצמאי שעובד ברשות השנייה ומעבר למענה לתלונות, פיתחתי שורה של כלים ואחד הכלים הוא – זאת אולי מילה גדולה – לחנך את הדור הצעיר לצפות בצורה ביקורתית בתכנים.

<דוד רגב: אנחנו יצרנו שיתוף פעולה עם משרד החינוך, עם האחראית על לימודי תקשורת במשרד החינוך, דורית באלין, ואני מרצה בבתי ספר וממש מלמד את הילדים איך להסתכל על פרסומת בצורה ביקורתית.

<דוד רגב: אנחנו גם מפתחים לילדים ולנוער משהו שביקשתי לפתח, אפליקציה.

<דוד רגב: היום רוב הילדים עם סמארטפונים ואני כן רוצה שהם יתלוננו.

<דוד רגב: לכן אחד הכלים להגיע אליהם, זה התפתח מכך שישבתי עם הבת שלי וראינו את האח הגדול ואמרתי לה להתלונן, אבל היא אמרה שהיא ליד המחשב וזה ייקח זמן.

<דוד רגב: אמרתי לה שאני לה את טופס התלונה אליה ואז התוצאה היא שאנחנו מפתחים כלי כזה.

<דוד רגב: יש לנו נעלם אחד גדול וכאן הן שפכו אור על הנושא הזה.

<דוד רגב: אנחנו לא יודעים מה הילדים רואים.

<דוד רגב: אני יכול לתת לכם דוגמה דווקא מהטלוויזיה החינוכית.

<דוד רגב: חופשת פסח.

<דוד רגב: אתם מכירים את התכנית גלילאו?

<דוד רגב: תכנית מדע לנוער שאף אחד לא חושד שהיא תכנית בעייתית.

<דוד רגב: אחד הדיונים שהיו, וקיבלנו תלונה בנושא הזה, של ילד בן שמונה שראה את תכנית מדע לנוער ובאחד הקטעים דובר שם על הקשר בין גברים קרחים לאון המיני שלהם.

<דוד רגב: קטע שלם בתכנית גלילאו.

<דוד רגב: לא רק זה, כדי להסביר לילד את הקשר בין הדברים, גם הראו אקטים מיניים בין גברים לנשים.

אורלי לוי אבקסיס: רק רגע.

אורלי לוי אבקסיס: לפני שמשהו עולה לשידור, מישהו טורח להסתכל עליו?

<דוד רגב: אני אומר לך מה הייתה התשובה.

<קריאה: אל תשכח שיש כאן ילדות.

<דוד רגב: ודאי.

<דוד רגב: אני לא ארחיב בזה.

<דוד רגב: התשובה של הזכיין, של הטלוויזיה החינוכית במקרה הזה, הייתה: קנינו את סט התכניות מגרמניה ופשוט הבאנו למתרגמת שתרגמה את זה ולא בדקנו.

אורלי לוי אבקסיס: יש לי שאלה שאני שוב חוזרת עליה.

אורלי לוי אבקסיס: לפני שמעלים תכנית שיש בה באמת איזושהי השפעה או פנייה לילדים, מישהו צופה בה?

<הילה וייצמן וייס: בעיקרון האחריות הזאת היא של הזכיינים.

<הילה וייצמן וייס: אנחנו בודקים את התכנים האלה אחרי שידור.

<הילה וייצמן וייס: אנחנו לא מקבלים תכניות מראש ובוחנים אותן.

<הילה וייצמן וייס: זאת האחריות של הזכיינים.

אורלי לוי אבקסיס: כשאתם בודקים את זה, מה אתם עושים כשזה עולה?

<הילה וייצמן וייס: אחרי שזה עולה, אנחנו בודקים אם יש כאן הפרה של המחויבות.

אורלי לוי אבקסיס: מה אתם עושים?

אורלי לוי אבקסיס: תני לי דוגמה קונקרטית, לא מה אתם יכולים לעשות אלא מתי פעלתם, נכנסתם והטלתם סנקציות.

<הילה וייצמן וייס: למשל, במה שהזכרתם, בתכנית של סופר נני.

אורלי לוי אבקסיס: אחרי שהיא כבר שודרה.

<הילה וייצמן וייס: כן.

<הילה וייצמן וייס: אנחנו לא צופים בתכניות מראש.

אורלי לוי אבקסיס: איזה סנקציה?

<הילה וייצמן וייס: אני צריכה להיזכר.

<הילה וייצמן וייס: פתחנו בהליך הפרה, מצאנו שיש כאן הפרה.

<הילה וייצמן וייס: אני אציין שהתכנית הזאת צולמה לפני שהאמנה נכנסה לתוקף.

אורלי לוי אבקסיס: ושודרה אחרי שהאמנה נכנסה לתוקף.

<הילה וייצמן וייס: אני לא בטוחה.

<קריאה: זה כתוב באמנה לזכויות הילד.

אורלי לוי אבקסיס: גם האמנה נכנסה בעקבות הישיבה כאן בוועדה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו כן מצליחים לעשות משהו, ואם אנחנו לא מצליחים באמת לשנות מציאות, אנחנו בבעיה.

<הילה וייצמן וייס: אני סבורה שכן השתנתה המציאות.

אורלי לוי אבקסיס: מה הייתה הסנקציה החריפה ביותר?

<הילה וייצמן וייס: בארגז הכלים של הרשות יש עיצומים כספיים שניתן להטיל על הזכיינים.

אורלי לוי אבקסיס: מה העיצומים הכספיים הגדולים ביותר שהטלתם?

<הילה וייצמן וייס: אני יכולה לומר לך מבחינת הסמכות.

אורלי לוי אבקסיס: לא.

אורלי לוי אבקסיס: מה סכום העיצום הגבוה ביותר שהטלתם?

<הילה וייצמן וייס: 71 אלף שקלים על הפרה שהיא לא הפרה חוזרת.

<הילה וייצמן וייס: אם זאת הפרה חוזרת, זה יותר.

אורלי לוי אבקסיס: כמה עולה דקת פרסומת?

<קריאה: תלוי מתי.

אורלי לוי אבקסיס: כשיש רייטינג גבוה.

<נילי בן גיגי וולף: מבקר המדינה מצא שהרשות השנייה מטילה סנקציות רק באחוז אחד מתוך ההפרות.

<הילה וייצמן וייס: את מדברת על דוח מבקר שהוא נכון למתי?

<נילי בן גיגי וולף: זה לא השתנה הרבה מאז.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא מדברים בשם המבקר.

אורלי לוי אבקסיס: ממתי דוח המבקר?

<הילה וייצמן וייס: משנת 2010?

<נילי בן גיגי וולף: 2011.

אורלי לוי אבקסיס: לא מזמן.

<הילה וייצמן וייס: בכל זאת אנחנו ב-2014.

אורלי לוי אבקסיס: כמה סנקציות הוטלו מאז?

<הילה וייצמן וייס: אני יכולה להגיד לך – ואלה דברים שדווקא נמצאים בתקשורת – שאלה מאות אלפי שקלים בגין תכנים שיווקיים, מכירת אייטמים.

<הילה וייצמן וייס: מאות אלפי שקלים.

<שרון סופר: בעניין האמנה, איזה סנקציות הפעלתם?

<שרון סופר: איך אכפתם את האמנה שאמתם אתם אוכפים?

<הילה וייצמן וייס: לוח השידורים של הזכיינים מאושר על ידי הרשות השנייה ואז אנחנו יודעים שעומדת לעלות תכנית.

אורלי לוי אבקסיס: על סופר נני היו פרומואים.

אורלי לוי אבקסיס: מהפרומואים יכולתם להבין את כל התמונה.

<הילה וייצמן וייס: אנחנו פעלנו.

אורלי לוי אבקסיס: לא.

אורלי לוי אבקסיס: לא הורדתם את זה משידור.

<הילה וייצמן וייס: הורדנו.

אורלי לוי אבקסיס: אני ראיתי את התכנית.

<הילה וייצמן וייס: את התכנית עצמה?

<הילה וייצמן וייס: לא, לא הורדנו.

אורלי לוי אבקסיס: ראיתם את הפרומואים והבנתם שיש כאן משהו פוגעני.

<הילה וייצמן וייס: הורדנו את הפרומואים.

<הילה וייצמן וייס: לגבי התכנית עצמה, הטלנו סנקציות.

<הילה וייצמן וייס: צריך להבין שיש כאן זכויות חוקתיות על הכף וחייבים להבין את זה.

<הילה וייצמן וייס: גם פסיקת בית המשפט העליון בעניין הזה ישנה.

<הילה וייצמן וייס: הדברים לא פשוטים.

<הילה וייצמן וייס: להתערב בחופש הביטוי ובחופש היצירה, נדרש סף מאוד מאוד גבוה של פגיעה.

<הילה וייצמן וייס: אלה דברים שאנחנו יכולים לדעת רק אחרי צפייה בתכנית.

<הילה וייצמן וייס: אני לא יכולה לדעת מצפייה בפרומו.

<הילה וייצמן וייס: הפרומו הוא קטע, לפעמים הוא מחוץ לקונטקסט.

אורלי לוי אבקסיס: יכולים להעביר אליך את הפרומו בטרם השידור ולהחליט האם ראוי או לא ראוי.

אורלי לוי אבקסיס: אולי כדאי לעשות זאת להבא.

<הילה וייצמן וייס: אנחנו נוכל לבדוק את האפשרות הזאת.

<הילה וייצמן וייס: אנחנו לא נוהגים לעשות את זה.

<הילה וייצמן וייס: אל תשכחו שזאת איזושהי עבודה של חברת הפקה מול זכיין.

<הילה וייצמן וייס: אנחנו לא מתערבים שם.

<הילה וייצמן וייס: אחרי צפייה, אנחנו צפינו ואכן מצאנו שמשהו היה בעייתי.

אורלי לוי אבקסיס: מסכן, הילד הזה כבר איבד את זה.

<קריאה: כל הילדים איבדו שם הרבה דברים.

<הילה וייצמן וייס: אני מסכימה.

אורלי לוי אבקסיס: זאת הייתה דוגמה כל כך זועקת.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא יודעת איך אנשי מקצוע אישרו.

אורלי לוי אבקסיס: אם אותה אמנה קיימת, איפה היה הפסיכולוג?

<אריאנה מלמד: איפה גברת דליות שעובדת במכון אדלר?

<אריאנה מלמד: איפה היא?

<אריאנה מלמד: היא אשת מקצוע.

<קריאה: היא נשארה שם.

<סיון כרמון: אני מנהלת הרגולציה ב"קשת".

<סיון כרמון: ב-סופר נני אנחנו עוברים תהליך שהסברנו עליו לרשות.

<סיון כרמון: התכנית מלווה לא רק על ידי מיכל דליות אלא על ידי צוות של פסיכולוגים ושל יועצים.

אורלי לוי אבקסיס: הם לא ראו את כל מה שכל אחד רואה בלי כלים?

<קריאה: מותר להשפיל ילדים בפרהסיה?

<קריאה: זה שימוש בילדים לצורכי רייטינג בחסות ההורים.

<סיון כרמון: לבקשת הרשות שלחנו גם מכתב של מיכל דליות, גם לגבי התהליך שנעשה עם הילד לאחר התכנית.

אורלי לוי אבקסיס: מישהו ישלם לו פיצויים על הנזק הנפשי שהוא עבר?

<סיון כרמון: ההורים והילד הביעו המון סיפוק גם מהתכנית וגם לאחר השידור שלה.

<דוד רגב: אני לא הייתי מתגאה במכתב של ההורים.

<דוד רגב: תאמיני לי, אני לא הייתי מתגאה.

<אריאנה מלמד: רוב הקליינטים שלה הם מאוכלוסיות מוחלשות.

אורלי לוי אבקסיס: כי קל מאוד לעשות עליהן מניפולציות.

<אריאנה מלמד: אז הם הביעו שביעות רצון.

אורלי לוי אבקסיס: היא צריכה לספק את הרעב של האוכלוסייה החזקה לצחוק על מישהו שאין לו, וזה אני אמרתי עכשיו לא בפוליטיקלי קורקט.

אורלי לוי אבקסיס: דוד, מה היה שם שאנחנו היינו מזדעזעים ממנו?

<דוד רגב: קודם כל, התכנית הוקרנה כמה חודשים טובים אחרי שהיא צולמה.

<דוד רגב: יש פער גדול בין מתי שזה התרחש וצולם לבין החיים שאחרי.

<דוד רגב: התכנית מציגה למעשה בחתך של פחות משעה או שעה בעיה ופתרון, מה שבחיים זה כמובן לא יכול להיות ואין סיכוי שזה יהיה.

<דוד רגב: קחו מצב, ואני לא אכנס יותר מדי לפרטים, של ילד שצולם בסיטואציה מסוימת, במצב מסוים, התכנית הוקרנה כמה חודשים אחרי שהמצב בבית שונה והסביבה גם לא מכירה את המצב והוא מגיע בבוקר לבית הספר.

<דוד רגב: תחשבו לבד מה קורה.

<יעקב פולאקביץ: בדיוק כך.

<יעקב פולאקביץ: נכון מאוד.

אורלי לוי אבקסיס: מי אחראי על שלומו של הילד?

<דוד רגב: לא כולנו?

אורלי לוי אבקסיס: בסיפור הזה יש יותר מדי כוחות מסחריים וזה הגיוני.

אורלי לוי אבקסיס: כל אחד יש לו את האינטרס הכלכלי וזה הגיוני.

אורלי לוי אבקסיס: זה תפקידם, הם רוצים למקסם רווחים.

אורלי לוי אבקסיס: זאת חברה כלכלית, זאת טלוויזיה מסחרית וזה התפקיד שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: מהצד ההפוך, מי צריך לשמור על נפשו של הילד אל מול הדורסנות הזו?

אורלי לוי אבקסיס: כי זה האופי של מסחר, זה האופי של כלכלה חופשית, זה האופי של תחרות.

אורלי לוי אבקסיס: אל תצפו מהם להיות צדיקים.

<אריאנה מלמד: מי אישר לילדים להופיע שם אם לא ההורים?

<סיון כרמון: דבר ראשון, ההורים.

אורלי לוי אבקסיס: אם היה משרד כמו באיטליה, משרד לילדים ונוער, אין סיכוי בחיים שהדברים האלה היו קורים.

אורלי לוי אבקסיס: כשאין אצלנו משרד כזה על מי זה נופל?

אורלי לוי אבקסיס: על משרד החינוך?

אורלי לוי אבקסיס: על משרד הרווחה?

אורלי לוי אבקסיס: על משרד הבריאות.

<טובה בן ארי: עוד מעט על הנציבות.

אורלי לוי אבקסיס: אולי נטיל היום על משרד החינוך לקחת תפקיד הרבה יותר משמעותי ממה שהוא נותן היום, חותם או לא חותם על היעדרות של ילד לצורך הופעה בטלוויזיה, לבדוק את כל האספקטים האלה?

אורלי לוי אבקסיס: אולי יצטרכו לשים איזשהו נציג עם איזשהו רקע יותר בתחום הפדגוגי והפסיכולוגי כדי לעשות את האיזונים.

אורלי לוי אבקסיס: אם אנחנו נצפה מהצד הזה – ואני בכוונה אומרת מהצד הזה אבל אתם מבינים למי אני מתכוונת – לעשות משהו שהוא לא טבעי לעצם קיומו, התוצאות ימשיכו להיות כפי שהן.

<חוה פרידמן: אני פסיכולוגית ראשית של משרד החינוך.

<חוה פרידמן: לפני ההתייחסות להיבטים הפסיכולוגיים שחשוב להתייחס אליהם, אני חושבת שמה שסימנת עכשיו זה שאין שומר סף.

אורלי לוי אבקסיס: אין.

<חוה פרידמן: אין לתופעה הזאת שומר סף.

<חוה פרידמן: הניסיון להטיל על משרד החינוך את העניין הזה, בעיני זאת התעלמות מהמציאות החברתית.

<חוה פרידמן: אני קודם כל רוצה להבחין בין אמנה שנוגעת – וכמובן יש ערך חיובי לאמנה – לעצם ההשתתפות.

<חוה פרידמן: האמנה גם אומרת שמרגע שילד התחיל להשתתף, אין כוח שבעולם שיפסיק את ההשתתפות הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: באמת?

<חוה פרידמן: כן.

<חוה פרידמן: אין דרך חזרה.

<חוה פרידמן: הוא לא יכול להתחרט.

<קריאה: בוודאי שהוא יכול.

<קריאה: תסתכלי על האמנה.

אורלי לוי אבקסיס: אם צולם פרק והילד חוזר בו, מה קורה?

<קריאה: אפשר.

אורלי לוי אבקסיס: אומרת לי מחלקת המחקר של הכנסת שאי אפשר.

אורלי לוי אבקסיס: תקריא לנו מריה מתוך האמנה איך אני אפשר לחזור אחורנית.

<מריה רבינוביץ: "מתן אפשרות לסגת מהתקשורת ללא סנקציות גם לילד וגם להורה הילד בכל שלב לפני סיום צילומי התכנית.

<מריה רבינוביץ: על פי האמנה יש ליידע את ההורים או את האפוטרופוס של הילד כי לאחר צילום התכנית אין באפשרות לחזור בהם מההסכמה להשתתף בתכנית ובלבד שההתקשרות עם הילד וכולי".

אורלי לוי אבקסיס: אם להורים האלו בתכנית סופר נני, בתכנית הספציפית הזאת, נפל האסימון, אין להם מה לעשות.

<קריאה: הם יצטרכו לשלם קנסות.

<טובה בן ארי: לא רק זה.

<טובה בן ארי: גם לא יכול ליפול להם האסימון כי הם לא מודעים מראש למניפולציות של העריכה.

אורלי לוי אבקסיס: הם לא רואים את העריכה.

<טובה בן ארי: בוודאי.

<טובה בן ארי: הם לא מאשרים גרסה סופית.

<חוה פרידמן: אמירה אחת היא שיש כאן קונסטלציה בה יש ילדים, הורים וכוחות מאוד מאוד גדולים של תקשורת עם פיתוי חברתי עצום.

<חוה פרידמן: היום להופיע על המרקע, להיות מפורסם, זה פיתוי מאוד מאוד גדול לילד ולהוריו שמממשים את חלומותיהם דרך הילד שלהם.

<חוה פרידמן: יש לנו כאן אוסף כוחות מאוד מאוד מורכבים.

אורלי לוי אבקסיס: ולכן, מי הוא שומר הסף?

אורלי לוי אבקסיס: אולי משרד התקשורת?

אורלי לוי אבקסיס: אולי לא משרד החינוך.

<חוה פרידמן: צריך להבין את הסף לפני שנמנה לו שומר.

<חוה פרידמן: כשאנחנו מדברים על הסף, אנחנו מדברים בפן הפרטני על מי שמשתתפים בתכניות ריאליטי - וכרגע אני אתייחס לזה – ואנחנו מדברים, כפי שזה הוזכר כאן, על הילדים הצופים.

<חוה פרידמן: מהי המציאות ומהי התמונה החברתית?

<חוה פרידמן: מהי מערכת הערכים שהילדים קולטים שהיא מערכת הערכים?

<חוה פרידמן: מהו הראוי, המצוי והנכון כשאתה ילד?

<חוה פרידמן: זאת אומרת, יסלחו לי מי שזה לא נראה להם אבל אני עומדת על דעתי, אנחנו בעצם יוצרים מערכות לא של טשטוש בין מציאות לריאליטי אלא הריאליטי הוא המציאות.

<חוה פרידמן: אז אנחנו יוצרים השחתה של מערכת המושגים של ילדים ללא שום הבחנה גילית.

<חוה פרידמן: אין הבחנה גילית.

<חוה פרידמן: ההורים לצערי הם גורם פיתוי בפני עצמו.

<חוה פרידמן: ההורים מתפתים בפני עצמם.

<חוה פרידמן: אני מאוד רוצה להיזהר כאן או להתריע מפני ההתייחסות לעניין של הפסיכולוגים המגינים.

<חוה פרידמן: לא אני לא נכנסת לעניין של כן מקבלים שכר ומה התפקיד שלך, איזה תפקיד אתה ממלא, אני לא נכנסת לזה.

<חוה פרידמן: אני נכנסת לסוגיית ההשטחה של היבטים פסיכולוגיים.

<חוה פרידמן: אין אפשרות – ואני אומרת את זה כפסיכולוגית ילדים – למיין כמו ב-MRI את הילדים למי שיינזק ולמי שלא יינזק.

<חוה פרידמן: אין חיה כזאת.

<חוה פרידמן: אין כלים לעשות את זה.

<חוה פרידמן: אנחנו צריכים לזכור שילדים שנכנסים בתוך תכנית ריאליטי אינם מודעים למה ירוץ עליהם אחר כך בפייסבוק, איך הם ירגישו בתנאים של תחרות, איך הם ירגישו כלפי הדחה והדרה, איך הם ירגישו כשהם יודחו, מה העולם האמוציונאלי שלהם יחווה ואיך הם יגיבו לזה, ויותר מזה, היום חלק נכבד מהתגובות של ילדים הוא לא מאופיין על ידי ה-MRI לכאורה של המערכת הרגשית שלא קיים שיעשו להם לפני כן אלא מה שמעצב את החוויה הרגשית אחרי הפרסום, אחרי החשיפה בטלוויזיה, אלה התגובות של החברים שלהם בפייסבוק, ב-ווטס אפ ובכל כלי אחר שהם נמצאים בקשר בו.

<חוה פרידמן: זאת אומרת, אם הם יעברו אחר כך תהליך של הדרה חברתית בגלל מה שקרה ב-אימא מחליפה או בכל תכנית אחרת – אני לא רוצה להיכנס לתכניות עצמן – לילדים אין שליטה על זה, לפסיכולוגים המלווים אין שליטה על זה, אין יכולת מיון קודמת של הילדים.

<חוה פרידמן: זאת לא חכמה להגיד שילד קודם אובחן עם דיכאון אפיזודי ולכן לא נתנו לו להשתתף.

<חוה פרידמן: אלה לא הילדים שיגיעו.

<חוה פרידמן: אי אפשר למיין את הילדים מראש.

<חוה פרידמן: אין לי מושג מה זה אומר שלושה חודשים ליווי פסיכולוגי אחר כך.

אורלי לוי אבקסיס: מבחינת היותך אשת מקצוע, ולא סתם אשת מקצוע אלא בעצם את הפסיכולוגית הראשית של משרד החינוך, שלושה חודשים מספיקים?

<חוה פרידמן: אין לזה שום משמעות.

<חוה פרידמן: זה עקר ממשמעות.

<חוה פרידמן: קודם כל, אני לא יודעת מה המשמעות של שלושה חודשים בהקשר של המשפחה הספציפית והילד הספציפי.

אורלי לוי אבקסיס: מי קבע את השלושה חודשים?

אורלי לוי אבקסיס: בהתאם למה זה נקבע?

<חוה פרידמן: אין לזה משמעות.

אורלי לוי אבקסיס: בהתאם להמלצה של מי זה נקבע?

<חוה פרידמן: לתת לכם מדד כמותי?

<הילה וייצמן וייס: הדבר נדון כאן בוועדה.

אורלי לוי אבקסיס: לא.

אורלי לוי אבקסיס: שלושה חודשים, מי המליץ על ז?

אורלי לוי אבקסיס: גורמים מקצועיים?

<הילה וייצמן וייס: מי נתן את השלושה חודשים?

אורלי לוי אבקסיס: כן.

אורלי לוי אבקסיס: זה פשוט נראה יפה בשלוש, בצורה של השלוש.

<הילה וייצמן וייס: חלק מהעניין הוא ליווי על ידי הפסיכולוג שלושה חודשים.

<הילה וייצמן וייס: זה חלק מהאמנה.

<טובה בן ארי: ליווי, זה אומר פגישות?

אורלי לוי אבקסיס: תקראי מה המועצה לשלום הילד כותבת.

אורלי לוי אבקסיס: המועצה לשלום הילד תוקפת אותי מימין.

אורלי לוי אבקסיס: כלומר, היא אומרת שצריך לאסור באופן גורף.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שהם מגזימים.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שצריך לאזן את זה אבל הם ממליצים להפסיק באופן גורף כל השתתפות של ילדים.

<חוה פרידמן: שזאת גם עמדת משרד החינוך.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא חושבת כך.

<חוה פרידמן: היום אין שום אמצעי הגבלה.

אורלי לוי אבקסיס: השאלה איך אנחנו יוצרים מנגנון שומר.

<קריאה: כרגע יש מנגנון פרוץ.

אורלי לוי אבקסיס: כרגע אין מנגנון.

<קריאה: זה סוג של פדופיליה מודרנית שמספקת את הצופים בבית.

<איריס ברנט: אני רוצה לומר משהו על שומר הסף.

<איריס ברנט: אני מהסתדרות הפסיכולוגים.

<איריס ברנט: אני רוצה לומר משהו על הנושא הזה של מי יהיה שומר הסף.

<איריס ברנט: אני חושבת שיש לנו כאן תפוח אדמה לוהט והוא עובר כאן מאחד לשני, מההורים לאלה שכאן, לאלה שכאן, לאלה ששם.

<איריס ברנט: אני חושבת שבמשולש הזה שבין מדינה, הורים וילד, אם המדינה לא אומרת אמירה ברורה ולוקחת את האחריות שלה – ונכון, זה קשה, זה מסובך, זה בניגוד לאינטרסים אבל אנחנו כאן לומר מה נכון לעשות – אם היא לא עושה את זה, למה אנחנו מצפים?

<איריס ברנט: אז ההורים מקבלים את המסר שהם לא יודעים, הם מקבלים את המסר שזה בסדר ונותנים לזה גושפנקה.

<איריס ברנט: אם אנחנו במשולש הזה של מדינה לא נגיד משהו ברור, שלא נתפלא למה זה ממשיך לרוץ.

<איריס ברנט: אני חושבת שיש לנו שומר סף טבעי ושומר הסף הטבעי הזה, אנחנו חתמנו עליו ב-1999, על אמנת זכויות הילד ואני אקרא שלוש ציטטות שהן מאוד רלוונטיות עבורנו.

<איריס ברנט: האחת, בכל הפעולות הנוגעות לילדים תהא טובת הילד השיקול הראשון.

<איריס ברנט: על זה חתמנו כמדינת ישראל.

<איריס ברנט: המדינות החברות יבטיחו לילד הגנה וטיפול ככל שיידרש לטובתו.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא מוגבל בשלושה חודשים.

<איריס ברנט: ממש לא.

<איריס ברנט: לילד המסוגל לחוות דעה משלו, יש זכות להביע דעה זו.

<איריס ברנט: זה באמנה של זכויות הילד.

<איריס ברנט: האם הזכות הזאת ניתנת?

<איריס ברנט: האם היא מתממשת?

<איריס ברנט: האם אנחנו עומדים בזה כמדינה להגן על זה?

<איריס ברנט: בנוסף לכך האמנה מחייבת את המדינות החתומות לאפשר לילד להשתתף בכל הליך בו מתקבלת החלטה הנוגעת אליו ומבקשת שנקודתה השקפה של הילד תילקח בחשבון בנושאים אלה בהתאם לגיל הילד ולקשריו המתפתחים.

אורלי לוי אבקסיס: עם הדגש על "בהתאם".

אורלי לוי אבקסיס: אם אנחנו נהפוך את זה לילדים, כולם רוצים להיות כוכבי ריאליטי.

<איריס ברנט: לא נכון.

אורלי לוי אבקסיס: כן.

אורלי לוי אבקסיס: תקשיבי לי טוב.

אורלי לוי אבקסיס: גם כשאני מסתכלת בפייסבוק וברשתות החברתיות וכדומה, אם זה לא על המסך הגדול, הם יעשו את זה באיזשהו אופן כחיקוי למשהו.

אורלי לוי אבקסיס: בגלל שזה כל כך השתרש, בגלל שאנחנו יצרנו את המציאות בצורה כזאת שאם אתה לא שם אתה לא קיים, נוצר איזשהו עיוות תפיסתי ולכן, בגלל העיוות התפיסתי הזה, שיקול הדעת של הילד יכול להיות כאן מאוד בעייתי כי הוא לא ידע את טובתו.

<איריס ברנט: מגיל תשע בית המשפט בנושא גירושין מרשה לילד להגיד את דעתו.

<איריס ברנט: אני יכולה להגיד מהקליניקה שכשאני יושבת עם ילד והורים וחושבים על הנושא הזה של להשתתף או לא להשתתף, אחרי כמה רגעים שההורים שומעים שיקולים לכאן ולכאן והילד שומע את המשמעויות וההשלכות לכאן ולכאן, לא כל הילדים רוצים.

<איריס ברנט: ממש לא.

אורלי לוי אבקסיס: אחרי שמישהו בעצם מנגיש להם את כל הבעייתיות הנלווית.

<איריס ברנט: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: אבל כמה זה קורה הלכה למעשה בבתים הפרטיים של האנשים?

<איריס ברנט: זאת אכן ההמלצה שלי.

<איריס ברנט: אני חושבת שכמו שבכל מקום – למשל קופסאות סיגריות – יש אזהרה, אני חושבת שבנושא כזה לשמו התכנסנו כי הוא כל כך יכול לגרום נזק, הורים חייבים לקבל דף מידע על ידי הזכיינים, על ידי כל אלה שמגייסים אותם, ובדף המידע הזה יהיו כתובים כל הדברים האלה.

<קריאה: יש הורים שאצלם זה לא יקרה אף פעם.

אורלי לוי אבקסיס: זכות הדיבור לחברת הכנסת תמר זנדברג.

תמר זנדברג: תודה גברתי יושבת הראש על קיום הדיון.

תמר זנדברג: אני מודה שבחלק מההקשר הזה אני גם פניתי אליך בהקשר של הפרסומות וכאשר פניתי לא ידעתי שזה כל כך רחב.

תמר זנדברג: אני שמחה לשמוע בזמן הקצר שאני כאן ואני מתנצלת כי אני בין השעיית ראש רשות לבין דיון אחר.

אורלי לוי אבקסיס: השעיית ראש עיר?

תמר זנדברג: יש חוק שהוגש על ידי שר הפנים לוועדת הפנים בה אני חברה והוא עוסק בהשעיית ראש רשות וגם זה דיון חשוב.

תמר זנדברג: בכל זאת חשוב לי לומר את הדבר הבא.

תמר זנדברג: מהנייר של מרכז המחקר של הכנסת שקראתי ומהדיון שאני שומעת כאן יש לי הרגשה שזה מקרה בו יש פיל במרכז החדר וכולנו מסתובבים סביבו ואחד מסתכל על קצה החדק, על הטיפול הפסיכולוגי ועל האמנה שהיא קובעת ונותנים הסבר כזה או הסבר אחר.

תמר זנדברג: חברות וחברים, ילדים בעולם המדיה שאנחנו רואים אותו גם בפרסומות וגם בתכניות ריאליטי, ברורות לנו המשמעויות.

תמר זנדברג: כולם רוצים להיות בטלוויזיה, ההורים הם לא שומרי סף כי הם חלק מהדבר הזה ואני אומרת את זה בצורה חסרת כל שיפוץ.

תמר זנדברג: זאת עובדה.

תמר זנדברג: כולנו חיים במציאות הזאת.

תמר זנדברג: הטלוויזיה פתוחה ברוב שעות היום.

תמר זנדברג: אני סוציולוגית בהכשרתי והפער בין המציאות להיפר מציאות הוא כבר מזמן – מה שבשנות ה-70 הסוציולוגים הצרפתים כתבו כעל מציאות עתידית – הוא כאן וזה חלק מהחיים של כולנו.

תמר זנדברג: זאת נקודת המוצא לדיון הזה.

תמר זנדברג: אני סוציאל דמוקרטית בהשקפתי ואני מאמינה בתפקיד של המחוקק ובתפקיד של המדינה, גם לפעמים לא הייתי אומרת להפקיע אבל בוא נאמר לתרום לשיקול הדעת של הפרט שלפעמים הוא מושפע משיקולים שהופכים את חופש הבחירה שלו למוגבל מאוד, גם כשהוא מבוגר ועל אחת כמה וכמה כשהוא ילד.

תמר זנדברג: כאן מגיע מקום הרגולטור בכל הדרגות.

תמר זנדברג: החוק היום הוא לא רלוונטי.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

תמר זנדברג: זה שעד גיל שנה בלבד נאסרת השתתפות של ילדים, זה לא רלוונטי.

תמר זנדברג: בואו נקרא את הנתונים שכתובים כאן לפיהם 13 אחוזים מההיתרים הם ילדים בין גיל שנה לארבע ועוד שישים אחוזים בין גיל שש ל-11.

תמר זנדברג: כלומר, מדובר על ילדים צעירים ולכן ההקשר שבו זה נאמר, בהקשר של עבודה כביכול ושמירה על זכויות של עבודה, הוא לא רלוונטי.

תמר זנדברג: לא מדובר כאן על עבודה.

תמר זנדברג: אם היינו מדברים על בני נוער, היה רלוונטי כמה הם משתכרים, האם זכויותיהם נשמרות וכולי.

אורלי לוי אבקסיס: אבל כשאנחנו מדברים על משרד הכלכלה, הוא מסתכל על תנאי העבודה.

תמר זנדברג: בדיוק.

<קריאה: אני רוצה לתקן.

אורלי לוי אבקסיס: יש שינוי?

תמר זנדברג: אני רוצה לומר על מה אנחנו מדברים מבחינת התוכן ולא על איפה הרגולציה.

תמר זנדברג: התוכן הוא עצם ההופעה של ילדים וההשתתפות שלהם ולא השאלה איך הם הועסקו ומה היה כתוב בחוזה.

תמר זנדברג: לזה אנחנו צריכים לתת את הדעת כי זה משפיע.

תמר זנדברג: אני מסכימה לחלוטין עם הנאמר לגבי ההשפעה על הילדים ועל המשפחות, על ההורים שמשתתפים אבל יש גם השפעה רחבה על הילדים שצופים ועל ההורים שצופים בבית.

תמר זנדברג: לי יש ילדה בת שבע וחצי, אני אומרת לכם שכשהיא רואה מקום שמופיע ילד – ובגיל שלה, כאן אני רואה מהנתונים, רוב הילדים הם בטווח הגילאים שלה, והיא ילדה צעירה והיא גדלה בבית פוליטי והיא מכירה ומודעת לדברים רבים – זה מושך לה את העין.

תמר זנדברג: היא רואה ילד בגיל שלה בפרסומות והוא מדבר בשפה שלה והוא קורץ לה והיא אומרת לי שהיא לא רוצה ללכת לישון כי זה מעניין.

תמר זנדברג: זאת מציאות חברתית רחבה.

תמר זנדברג: זאת לא רק שאלת ההשלכות והנזקים לילדים המשתתפים.

תמר זנדברג: לכן אני חייבת לומר שיחד עם זאת אני מבינה - תפיסת העולם שלי אמנם סוציאל דמוקרטית אבל גם ליברלית – שאנחנו לא יכולים לרדוף אחרי סוסים שיצאו מהאורווה.

תמר זנדברג: אי אפשר להגביל באופן גורף לחלוטין ולאסור ולו בגלל שזה לא ייאכף ולו בגלל שזה יבוא לנו ממקומות אחרים ברשתות החברתיות שהיום הן כמעט כמו, אם לא יותר גדול, מהוות נזק מאשר ההופעה בטלוויזיה עצמה.

תמר זנדברג: לכן אני קודם כל קוראת להעלאת גיל משמעותית של האיסור הגורף.

תמר זנדברג: גיל שנה זה לא רלוונטי.

תמר זנדברג: אלה תינוקות, זה מיועד למציאות אחרת וזה לא רלוונטי למציאות של הילדים.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שגיל שנה בסופו של דבר זה יותר למוצרים שנוגעים לתינוקות.

תמר זנדברג: נכון.

תמר זנדברג: אני אומרת שזה לא רלוונטי למציאות עליה אנחנו מדברים.

אורלי לוי אבקסיס: יש לך רעיון מי יפרסם טיטולים?

<טובה בן ארי: למה אי אפשר לעשות את זה מצויר?

<טובה בן ארי: למה אי אפשר לעשות את זה ממוחשב?

אורלי לוי אבקסיס: אני אצא עכשיו, במקרה הספציפי הזה, פרקליטו של השטן.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא באה לכאן עכשיו להדיר ולקבוע או לשנות את כללי המשחק מקצה אחד לקצה שני.

אורלי לוי אבקסיס: לא תהיה הדרה אבל אם הרגולטורים, אם הערוצים, אם כל מי שבאמת אמור להיות חלק מהסיפור הזה לא יבנה ויביא לנו משהו שיהיה מכיל, מגן ומסנן, אנחנו נצטרך כנראה לעשות צעד דרסטי.

אורלי לוי אבקסיס: אני גם רוצה לפנות למשרד התקשורת ולא רק למשרד הכלכלה כי משרד התקשורת נעלם לי כאן.

אורלי לוי אבקסיס: אתה ממשרד התקשורת?

<צחי פנחס: אנחנו המועצה לשידורי כבלים.

אורלי לוי אבקסיס: הם היו כאן אבל הם הלכו.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נפנה גם לשר התקשורת.

תמר זנדברג: אני מתנצלת שאני חייבת לצאת אבל אני מצטרפת לדברים שלך.

תמר זנדברג: אני גם חושבת שאם התחום הזה לא יסדיר את עצמו באופן הרבה יותר טוב ובאופן שלא נותן לחתול לשמור על השמנת, ולא שומר על האינטרסים של המפרסמים אלא קודם כל על האינטרס הציבורי, אחר כך על האינטרס של הנפגעים ואחר כך על האינטרס המסחרי שגם הוא ראוי להגנה אבל להגנה פחותה, אנחנו כמחוקקים ניתן את הדעת.

תמר זנדברג: אני אתך.

תמר זנדברג: אני מציעה שבסיכום של ישיבת הוועדה שאני מצטרפת אליו יהיה שאם אנחנו לא נראה כללים אמיתיים ואפקטיביים שיביאו לשינוי על המסך, אז כן, אנחנו כמחוקק ניתן את הדעת על איסורים יותר חמורים שבכלל ישנו את התמונה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו ננסה בדרך הטובה.

אורלי לוי אבקסיס: כשאני לפעמים פונה לילדים שלי שעושים משהו, אני שואלת אותם אם יש להם רעיון איך נפתור את זה.

<טובה בן ארי: משתפת אותם.

<טובה בן ארי: בדיוק לפי האמנה.

אורלי לוי אבקסיס: אם הם לא יהיו מספיק יצירתיים כדי לספק את הסנקציה הנכונה, הם ייאלצו לקבל הנחתה מלמעלה.

אורלי לוי אבקסיס: זה בדיוק מה שהולך להיות כאן ותבינו את זה טוב מאוד.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו קוצבים את זה בזמן.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו קצת באיחור של זמן ואנחנו צריכים להתגבש לכדי סיום.

אורלי לוי אבקסיס: משרד הכלכלה, אחר כך אתה.

אורלי לוי אבקסיס: ערוץ הילדים בוודאי יתייחס, אבל חבר'ה, שתי דקות כל אחד במקרה הכי מוגזם.

<נטע ברנר נאור: הלשכה המשפטית, משרד הכלכלה.

<נטע ברנר נאור: כמו שציינה חברת הכנסת תמר זנדברג, חוק עבודת הנוער, כשמו כן הוא, חוק עבודת הנוער ולכאורה כשאתה מדבר על תכניות ריאליטי או תכניות כמו סופר נני, אין כאן העסקה.

<נטע ברנר נאור: אבל יש תכלית לחוק ותכלית החוק היא הגנה על הנערים ועל הילדים המועסקים או מופיעים.

<נטע ברנר נאור: בסעיף 1ג לחוק נאמר: "לעניין חוק זה יראו העסקת ילד בהופעה ציבורית אמנותית או לצורכי פרסום, או בצילומים לצורכי פרסום כהעבדה אף אם לו נתקיימו בהעסקה יחסי עובד-מעביד ואף אם ההעסקה הייתה חד פעמית וזאת בין אם ההעסקה הייתה בתמורה ובין שלא בתמורה ולעניין זה העסקת ילד לרבות שיתופו".

<נטע ברנר נאור: יש תקנות לגבי עבודת נוער ועבודת ילד ובתקנות כתוב מתי יינתן היתר, אם יש אלימות וכולי.

<קריאה: זה בכל מקרה עד גיל 15.

<נטע ברנר נאור: כן.

<נטע ברנר נאור: עד גיל 15.

<נטע ברנר נאור: יש הרבה תנאים למתן היתר.

<נטע ברנר נאור: אנחנו שוקלים עכשיו במקום לעשות שינוי חקיקה, לתת הנחיה שמגובה בפרשנות משפטנית רחבה ותכליתית לחוק הזה.

<נטע ברנר נאור: שאומר שנכון, אנחנו עוסקים בחוק עבודת הנוער, נכון שהעסקה בדרך כלל היא בתמורה ומתקיימים יחסי עובד-מעביד.

<נטע ברנר נאור: זה כתוב לנו כבר בחוק והתיקון הוא מ-1998, העסקת ילד לרבות שיתופו.

<נטע ברנר נאור: לרבות שיתופו, אני חושבת שאנחנו יכולים להכניס את זה לכל התכניות.

<נטע ברנר נאור: נכון שאם יש תכנית דקומנטרית, לא נוכל, אבל התכניות האלה שכולנו מדברים עליהן, אני חושבת שבהחלט אפשר לכלול פרשנות רחבה ולהכניס אותה לשם.

<נטע ברנר נאור: אז זה בגדר התקנות של הופעה ציבורית יחד עם כל התנאים ולזה אנחנו פועלים עתה.

<איתן הרשקו: אני דובר איגוד יועצי התקשורת ויחסי הציבור בישראל.

<איתן הרשקו: אני רוצה לקחת את זה לכיוון אחר קצת.

<איתן הרשקו: אני חושב שעולם התקשורת שלנו, של המאה ה-21, שונה אלף מונים.

<איתן הרשקו: אנחנו כיועצי תקשורת ידענו בעבר שילד לא מצלמים בפניו אלא אם כן יש אישור לכך.

<איתן הרשקו: היום הכול הלך ונעלם.

<איתן הרשקו: בסמארטפונים יש יותר מאשר בני אדם בישראל והכל נמצא שם וההורים עושים תחרות מי מעלה את התמונות של הילד כל שנייה, גוגל הוא האח הגדול, הפייסבוק הוא האח הגדול ואין לאף אחד מודעות מה קורה.

<איתן הרשקו: אנחנו מלינים כאן בדיון על מה קורה בתכניות ריאליטי ומה קורה בפרסומות כשהכול חמור וחמור כשלעצמו במה שקורה לגבי ילדים.

<איתן הרשקו: אני חושב שאנחנו צריכים להפוך את הפירמידה.

<איתן הרשקו: המחוקק יכול לתת את הכלים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אתם עובדים על פי רישיון.

<איתן הרשקו: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: והרישיון הזה ניתן ואתם צריכים לעמוד באיזה שהם סטנדרטים מסוימים.

אורלי לוי אבקסיס: כל עוד אתם לא עומדים בתנאי הרישיון, הוא גם נלקח מכם.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו רוצים להאמין שמי שמבקש את הרישיון גם לוקח בחשבון את האספקטים הללו.

אורלי לוי אבקסיס: אם אתה בא ואומר לי שעצם זה שיש לכל אחד עכשיו סמאטרפון והוא יכול לצלם את הילד שלו, שחררו אותנו כי אלה כבר משוחררים.

<איתן הרשקו: אני לא אמרתי את זה.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא יהיה מקובל כאן.

<איתן הרשקו: אני לא אמרתי את זה ואני לא מייצג את המפרסמים אלא אני מייצג דווקא את יועצי התקשורת ודווקא מנקודת הבנה של איך נראית תקשורת שהייתה נורמטיבית עד היום.

<איתן הרשקו: היום הכול פרוץ.

<איתן הרשקו: הרגולטור עושה מעט מדי.

אורלי לוי אבקסיס: נכון

<איתן הרשקו: הרגולטור עושה מאוחר מדי.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

<איתן הרשקו: אם אלה תכניות ריאליטי ואם אלה פרסומות.

אורלי לוי אבקסיס: כאן אנחנו מסכימים.

אורלי לוי אבקסיס: יש לך רעיון יצירתי?

<איתן הרשקו: כן.

<איתן הרשקו: ראשי הערים מפרסמים שיבואו להצביע למישהו מסוים בתכנית כוכב נולד או הכוכב הבא או X פקטור.

<איתן הרשקו: אנשים רוכבים על הגל.

<איתן הרשקו: כל מיני פרסומי חוצות.

<איתן הרשקו: כמו שנעשה בקולנוע לפני שנים רבות בנושא של הסמאטרפונים, שמקרינים לך שקופית שאומרת להשתיק לפני הסרט, אפשר שלפני שעולה כל תכנית ריאליטי יעלו תקנות אזהרה שהציבור יהיה מודע.

<איתן הרשקו: אותו דבר קיים לגבי הסיגריות.

<איתן הרשקו: להקציב תקציבית לנושא של הסברה ומודעות.

אורלי לוי אבקסיס: אולי משרד התקשורת יצטרך להיכנס כאן

אורלי לוי אבקסיס: כסוג של רגולטור ולתת קנסות למי שבסופו של דבר לא יעמוד באיזה שהם סטנדרטים מסוימים ואולי ייקחו מכם את התפקיד ואולי הכספים האלה יהיו צבועים.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא יודעת, אני מעלה כאן כל מיני רעיונות יצירתיים.

אורלי לוי אבקסיס: ברור שאתם לא רוצים את זה אבל אני רוצה שאתם תביאו פתרון מספיק טוב שנוכל לחיות אתו בשלום.

<איתן הרשקו: יש תקציבים שמיועדים לתשדירים לקהילה ואפשר ליצור תשדיר שמסביר לצופים, להורים, מה הסכנות בתכניות ריאליטי.

אורלי לוי אבקסיס: אתה שוכח דבר אחד.

אורלי לוי אבקסיס: כשאנחנו מפרסמים על הסיגריות, אסור לאדם מתחת לגיל 18 לצרוך אותן, אבל כאן בטלוויזיה אנחנו לא יכולים למנוע מאנשים לצרוך את הטלוויזיה.

<דוד רגב: קודם כל, אני רוצה להתחבר לנושא של שומר הסף.

<דוד רגב: כל היושבים בחדר הם שומרי הסף ואני מצהיר על עצמי שאני שומר סף בממלכה שלי ואני אמשיך ואעשה את זה.

<דוד רגב: אם זה באמצעות זה שלמשל אני הולך לפתוח בניסוי חדש בבתי ספר יסודיים ואני הולך לקחת שכבה שלמה של כיתות ו' ולהסביר להם מהי צפייה ביקורתית בתכנים, ללוות אותם שנה שלמה ולעודד אותם להתלונן.

<טובה בן ארי: לימדו את זה במערכת.

<דוד רגב: לחנך אותם להתלונן.

<דוד רגב: אני יוצר מסלול ירוק לתלונות שמטופלות במהירות גדולה ובצורה נחרצת.

<דוד רגב: דוגמה.

<דוד רגב: למה אני צריך לשמוע שהבן שלי בן השבע בבוקר, כשאני מכין אותו לבית הספר – הייתה סדרה בשם אלנבי, סדרת אלנבי והיה פרומו לתכנית הזאת ומראים רחמנא ליצלן את אחת הבנות על עמוד – ששואל אותי מה היא עושה על עמוד.

<דוד רגב: לך תסביר לילד בן שבע שזאת חשפנית.

<דוד רגב: באותו יום הפכתי את זה לתלונה ודרשנו שהקדימון הזה יוסר והוא הוסר והוא שודר בשעות מאוחרות ולא בשעות הבוקר.

אורלי לוי אבקסיס: אני שמחה שאתה במקצוע הזה ובתפקיד הזה.

<חוה פרידמן: כמה תלונות התקבלו?

<חוה פרידמן: שני מיליון תלמידים במערכת החינוך.

<דוד רגב: הילדים, כמו שאמרתי, הם נעלם אחד גדול, הם לא יוזמים תלונה.

<דוד רגב: תאמיני לי שכאשר ילד מתלונן, והיו לי כמה כאלה, אני לא עונה לו אלא אני נוסע אליו לבית הספר ובהסכמת ההורים אני מרצה.

<חוה פרידמן: זה מבורך, אבל כמה תלונות היו?

<דוד רגב: לגבי פגיעה בילדים או דברים שקשורים לפגיעה בילדים, למעלה מ-400 תלונות.

<דוד רגב: ספציפית לגבי פרסומות ותכניות של השתתפות ילדים, השנה זה הגיע ל-170 תלונות.

אורלי לוי אבקסיס: 178.

<דוד רגב: 178 תלונות.

<דוד רגב: אני יכול להגיד לך שלפחות בממלכה שלי, את רוב התלונות מצאנו מוצדקות והן טופלו בנחרצות.

<דוד רגב: רק הפרסומת של שוש, שמונים תלונות.

<חוה פרידמן: אנחנו מקום ראשון במדינות ה-OECD בצפיית ילדים של ארבע שעות ביום לימודים.

<חוה פרידמן: ארבע שעות ביום לימודים ילדים יושבים מול הטלוויזיה.

<חוה פרידמן: את הזכרת את זה שהוריהם בדרך כלל בשעות האלה במקומות עבודתם.

<דוד רגב: שילוב של נחרצות בטיפול, שילוב של חינוך ולחנך את הילדים.

<דוד רגב: חבר'ה, לחנך את הילדים.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא נסיים היום ואני כבר באיחור גדול מאוד.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לשמוע את עמדת משרד המשפטים בנושא.

<פרץ סגל: תודה גברתי.

<פרץ סגל: לפני שלוש שנים ישבנו בחדר הזה ודיברנו האם הדרך הנכונה היא הדרך של האמנה או הדרך של רגולציה.

<פרץ סגל: ההעדפה שלנו הייתה לדרך של אמנה כדי שזה ייעשה בהידברות ושיתוף פעולה.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

<פרץ סגל: בין היתר הרשות השנייה שלחה לנו את הטיוטה כדי שאנחנו נעיר הערות.

<פרץ סגל: אני רוצה להקריא שתי הערות שאנחנו שלחנו כי עד היום לא קיבלנו מעולם התייחסות.

<פרץ סגל: בדצמבר 2010 שלחנו את זה.

<פרץ סגל: למשל, כאשר מדובר במידע מלא או מפורט לגבי השתתפות בתכנית, כתבנו: "לרבות תכניה, מסגרת שידורה, לרבות שידורים חוזרים, אופן השתתפותו והמשתתפים האחרים והשלכותיה עליו מחוץ לתכנית ולכשיתבגר".

<פרץ סגל: זאת אומרת, שני הדברים שעלו כאן, זאת תוספת שאנחנו הוספנו.

<פרץ סגל: לעניין ההסכמה אמרנו שחזרה מהסכמה, "זכותו של ילד לחזור בו מהסכמתו ולסגת ההתקשרות ללא סנקציה אם הוא סבור כי שידור התכנית עלול לפגוע בו באופן ממשי או שהיא חורגת ממה שהוא הבין".

<פרץ סגל: השארנו בסימן שאלה את השאלה אם לפני הצילום או אחרי הצילום כי על זה רצינו לדבר.

<פרץ סגל: עד היום מעולם לא קיבלנו התייחסות והדברים עברו כמו שהם.

<פרץ סגל: כנראה שאין מוטיבציה אמיתית ואין מנוס אלא לחזור לדרך החקיקה ולא לדרך של לסמוך על האמנה.

אורלי לוי אבקסיס: אני מבינה שמשרד המשפטים ממליץ על חקיקה.

<פרץ סגל: אני חושב שלאור זה אנחנו המשרד הממונה על הדבר הזה ואימצנו לתוך האמנה את כל ההוראות שנמצאות עבודות נוער כי חשבנו שעל ידי שילוב הדברים יחד, הדברים יכולים להיעשות בדרך של הידברות.

<פרץ סגל: לצערי הרב הדרך הזאת לא הצליחה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: ערוץ 6 שדיברו עליו רוצה להגיב?

<הילי חורב קסוטו: בוודאי.

<הילי חורב קסוטו: ערוץ הילדים הוא לא ערוץ 6 כבר הרבה שנים.

אורלי לוי אבקסיס: זה 83?

<הילי חורב קסוטו: תלוי באיזה פלטפורמה.

<הילי חורב קסוטו: אני מנהלת גם את ערוץ הילדים וגם את ערוץ לוגי.

<הילי חורב קסוטו: אני אתייחס לערוץ הילדים כי הוא קיבל כאן את מירב ההערות.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לספר על תלונה אחת שקיבלתי אתמול תוך כדי, בלי לדעת שיש היום את ישיבת הוועדה.

אורלי לוי אבקסיס: הדובר של ועדת הרווחה שהוא עובד סוציאלי במקצועו אמר לי: תקשיבי, אני בחנוכה ישבתי עם הילד שלי מול ערוץ הילדים ומה שאני ראיתי שם, זאת התעללות בילדים.

אורלי לוי אבקסיס: שאלתי אותו מה היה והוא אמר שמעלים אותם עם איזה חוט ומסובבים אותם כאילו טלטול תינוקות זה כלום לעומת מה שעושים להם.

אורלי לוי אבקסיס: הוא אמר שאחרי שהם אדומים ועומדים להקיא, מורידים אותם ואז אומרים להם מהר מהר שאלות טריוויה.

אורלי לוי אבקסיס: אחר כך משפריצים עליהם שוקולד וריבה על הפרצוף והם אמורים להיות סופר ילדים, גם ליהנות ולחייך כי הם נורא ספורטיביים אבל גם לא לטעות כי אם הם יטעו, איזה פדיחה תהיה כי הם לא יודעים את התשובות.

<הילי חורב קסוטו: אני יכולה לענות?

אורלי לוי אבקסיס: כן.

<הילי חורב קסוטו: ערוץ הילדים הוא ערוץ בידורי.

<הילי חורב קסוטו: הוא פונה לכלל ילדי ישראל.

<הילי חורב קסוטו: המטרה שלנו היא להעניק להם מצד אחד בידור כדי שהם יהיו אתנו כי אתם רוצים שהם יהיו בערוצי הילדים ולא רק בזכייניות.

אורלי לוי אבקסיס: בערוצים שלא יקראו להם רק ערוץ הילדים אלא שיהיה להם גם תוכן לילדים.

<הילי חורב קסוטו: אמרתי בערוצי הילדים.

<הילי חורב קסוטו: אני חושבת שבערוץ הילדים יש הרבה תוכן ראוי מאוד לילדים.

אורלי לוי אבקסיס: יש גם.

<הילי חורב קסוטו: זה הערוץ היחידי בארץ שיש בו מהדורת חדשות לילדים מדי יום במשך רבע שעה בגובה העיניים.

<הילי חורב קסוטו: זה הערוץ היחידי שיש בו פרויקטים מקסימים.

אורלי לוי אבקסיס: למה?

אורלי לוי אבקסיס: גם בערוץ הראשון יש.

<הילי חורב קסוטו: תסתכלו על המהדורה הזאת שנעשית על ידי חדשות ערוץ 2 והיא מהדורה מאוד ראויה והיא משודרת רק בסוף שבוע.

<הילי חורב קסוטו: זה סיכום של המהדורה היומית בערוץ הילדים.

<הילי חורב קסוטו: הערוץ לוקח על עצמו אחריות חברתית מאוד גדולה.

<הילי חורב קסוטו: זה הערוץ היחידי שהיה בו קמפיין להעצמה נשית לילדות, יש בו סרטים.

<הילי חורב קסוטו: כמעט ולא עלה כאן דיון על האינטרנט וערוץ הילדים הוא הערוץ היחידי שעשה סרט שזכה בפרס אונסקו על התנהגות של ילדים.

אורלי לוי אבקסיס: לא באנו לסגור לכם את הערוץ.

<הילי חורב קסוטו: קשה לי עם הביקורת החמורה שהושמעה כאן שהייתה מאוד מגמתית וביקורתית.

<הילי חורב קסוטו: לראיה, גמבול, היא זכתה שנתיים ברציפות בפרס האמ"י בקטגוריית סדרת האנימציה למצוינות לילדים.

<הילי חורב קסוטו: אגב, רוב מי שעוסקות בערוץ ועובדות הן נשים, אימהות שאכפת להן מאוד מהילדים, שמקפידות מאוד לשים נשים במרכז ולעשות העצמה נשית.

<הילי חורב קסוטו: יש בסדרות הדרמה שלנו דמויות נשיות מאוד חזקות ומאוד מובילות.

<הילי חורב קסוטו: אני חושבת שעושים כאן עליהום שהוא לא במקום ולטעמי הוא גם לא מרכז הדיון.

<הילי חורב קסוטו: אני יכולה לדבר על זה שעות.

אורלי לוי אבקסיס: בואי נשים את זה בפרופורציה.

אורלי לוי אבקסיס: אני מבינה שכל אחד רואה רק איפה שכואב לו.

אורלי לוי אבקסיס: דיברנו לא רק על ערוץ הילדים.

אורלי לוי אבקסיס: דיברנו על תכניות ריאליטי.

אורלי לוי אבקסיס: מה שבסדר אצלכם, בסדר ואותו אנחנו לא באים לתקן.

אורלי לוי אבקסיס: תפקידנו לבקר היכן שלא בסדר והיכן שלא בסדר, תצטרכו להתגמש.

<הילי חורב קסוטו: התייחסתי למה שנאמר.

<הילי חורב קסוטו: באשר לזה, אין לנו שום בעיה היות וערוץ הילדים מצלם ילדים במשך שנים רבות.

<הילי חורב קסוטו: הוא עושה את זה תמיד באישור משרד הכלכלה.

<הילי חורב קסוטו: אנחנו מקפידים על הכול.

<הילי חורב קסוטו: אנחנו מקפידים על אישור של מנהל בית הספר.

אורלי לוי אבקסיס: גם משרד הכלכלה, כמו שאנחנו יודעים ועכשיו גם נחשפנו לזה, הוא לא מספיק מכוון.

<הילי חורב קסוטו: אנחנו מאוד מקפידים.

<הילי חורב קסוטו: יתרה מזאת, אנחנו שומרים מאוד על הילדים.

<הילי חורב קסוטו: גם התכנית עליה את מדברת היא תכנית שהיא שעשועון לחנוכה שהוא באמת מדמה, זה כמו להגיד שלד שעולה בלונה פארק, אתה משפיל אותו.

אורלי לוי אבקסיס: הוא לא אמור לייצג את הכיתה שלו ולהביא לה את הפרסים.

<הילי חורב קסוטו: הוא לא מייצג את הכיתה שלו.

אורלי לוי אבקסיס: זה שנשפריץ שוקולד לתוך העין תוך כדי שהוא מסתובב?

<קריאה: ממש פגיעה בכבודו.

<הילי חורב קסוטו: אני הרבה שנים בתעשיית הטלוויזיה.

<הילי חורב קסוטו: לפני כן הייתי במשך שש שנים העורכת הראשית של ערוץ הופ ואני מבינה בתכני ילדים.

<הילי חורב קסוטו: אני צופה כל שנה, כבר עשר שנים אני נוסעת כל חצי שנה לשוק הבין לאומי וצופה בסדרות ילדים.

<הילי חורב קסוטו: אתם צריכים להבין שבדיון כאן יש איזושהי נקודה שלא התייחסתם אליה והיא שבסוף הערוצים עומדים בתחרות.

<הילי חורב קסוטו: החינוכית יכולה לעשות מה שהיא רוצה.

<הילי חורב קסוטו: אתה צריך מצד אחד להשאיר את הילדים אצלך כדי שהם יצפו בך והם לא יצפו רק בערוצים למבוגרים שמספקים להם תכנים שלא קשורים אליהם כמו אלנבי למשל שאתה לא רוצה שהילדים יצפו בזה.

<הילי חורב קסוטו: אתה צריך להעניק להם משהו שמצד אחד נותן להם חוויה מהנה ומצד שני מעשיר אותם.

<קריאה: אבל לא להשפיל אותם.

אורלי לוי אבקסיס: הכי מפריע לי זה שיש ערוצים מאוד טובים לילדים שהם אפילו לא נמצאים באופציה של הערוצים הפתוחים וכדי להגיע אליהם צריך באופן מאוד מאוד נקודתי להזמין ולשלם עבורם עוד תשלום.

אורלי לוי אבקסיס: תכניות שיש שם באמת תכנים ראויים שאני יודעת שאני רוכשת אותם באופן נפרד ואז אני מזמינה אותן בשעות הרלוונטיות אבל אוכלוסיות שלמות לא יכולות לעשות זאת ולכן אנחנו בעצם מפקירים את האוכלוסייה החלשה, לא רק שיעשו עליה מניפולציה אלא באמת לחשוף אותה לאותו תוכן שיווקי לא ראוי כי להורים גם אם יש רצון למנוע חלק מהדברים, אין להם יכולת כלכלית לעשות זאת.

<הילי חורב קסוטו: אני אברך אם ערוץ לוגי ייכנס.

<הילי חורב קסוטו: כאמור, אני מנהלת גם אותו והוא באמת ערוץ מדהים.

אורלי לוי אבקסיס: אני מודה שהוא אחד הערוצים הטובים.

אורלי לוי אבקסיס: יש כאן שאלה של מחלקת המחקר של הכנסת.

<שרון סופר: דיברנו על החשיבות של צפייה ביקורתית, ללמד ילדים איך לצפות ביקורתית, זה קורה בערוץ הילדים?

<הילי חורב קסוטו: יש תכנית שנקראת "למה ככה" שהנחה אתה רוגל הלפר והיא הייתה תכנית שעודדה חשיבה ביקורתית.

<הילי חורב קסוטו: כמה פרקים התייחסו בדיוק לנקודה הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: היא הייתה?

אורלי לוי אבקסיס: למה בלשון עבר?

<הילי חורב קסוטו: אלה עונות.

<הילי חורב קסוטו: היא צולמה והיא משודרת.

<הילי חורב קסוטו: היא התייחסה בדיוק לצפייה ביקורתית.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: מי את?

<נועם פייגנבאום: מועצת הנוער הארצית.

אורלי לוי אבקסיס: זאת הוועדה שלכם.

<נועם פייגנבאום: אני תלמידת כיתה י"ב בבית ספר אליאנס בחיפה.

<נועם פייגנבאום: שמעתי התייחסות מאוד חשובה לילדים הצעירים ואני חושבת שיש כאן איזה פספוס של בני הנוער.

<נועם פייגנבאום: אני אתן דוגמה ממש מהירה.

<נועם פייגנבאום: X פקטור, כולנו ראינו, תכנית שאני אישית מאוד אוהבת ולא אפסיק לאהוב כנראה, אבל מי מאתנו שראה את פרק הפתיחה, הייתה בחורה בלונדינית, עדי סי, לומדת אתי בשכבה, לומדת אתי במגמת תיאטרון.

<נועם פייגנבאום: היא הגיעה, הייתה מאוד בטוחה בעצמה שהיא יודעת לשיר, שהיא מדהימה, שהיא מהממת – אגב, אני עדיין חושבת שהיא מקסימה – ויצאה לא רק מהעריכה אלא יצאה לא מאוד אינטליגנטית ולא בצורה מאוד יפה שלה.

<נועם פייגנבאום: גם כשעורכים דברים, אפשר לערוך נכון.

אורלי לוי אבקסיס: איך זה השפיע עליה?

<נועם פייגנבאום: זאת הנקודה אליה אני מגיעה.

<נועם פייגנבאום: אחרי שזה נגמר,X פקטור תמיד מעלה את המועמד עם כל מיני גרפיטי מאוד משעשעים, ובמקרה שלה העלו תמונות שלה כנורא נורא סתומה והעלה תמונות שלה עם עוד כל מיני דברים כאלה מאוד מזלזלים.

אורלי לוי אבקסיס: בת כמה היא?

<נועם פייגנבאום: 17.

<קריאה: כי זה רק עד גיל 16 ואחר כך הכול בסדר.

<נועם פייגנבאום: מה שקרה אחר כך, מעבר לפגיעה האישית, אנשים – לא רק ילדים אלא גם אנשים מבוגרים, אתם אומרים שילדים זה עם נורא?

<נועם פייגנבאום: אתם לא רוצים לדעת מה הורים, דודים, סבים לילדים כתבו, ואלה אנשים מבוגרים עם מספיק אינטליגנציה והם ידעו לכתוב: תמותי, תידרסי, אין לך מקום בעולם, אין לך מה לחפש בעולם.

<נועם פייגנבאום: לא רק היא לא שרה יפה, לא רק שרמסו לילדה את החלום ביום אחד ואמרו לה: חמודה, מה שאת עושה מגיל אפס שווה לתחת, סליחה על המילה, את לא שווה ואת לא מעניינת, אלא שגם אין לך מקום בעולם שלנו כי תסתכלי על עצמך.

<נועם פייגנבאום: אולי זאת לא רק אשמתה של ההפקה, ואני לא מאשימה, אני לא אהיה תמימה כי ההפקה עושה את מה שהיא עושה וזה מאוד יפה – שוב, אני ממשיכה לצפות בתכנית ולא מפסיקה לרגע – אבל יש משהו בתגובה גם של בני הנוער האחרים ולנו כמועצה ארצית חשוב לשים לב.

<נועם פייגנבאום: גם אנשים מבוגרים, קחו אחריות, יש לכם ילדים בבית.

<נועם פייגנבאום: אני חושבת שהדיון כאן מאוד חשוב.

אורלי לוי אבקסיס: איך התמודדו אצלכם בבית הספר עם זה?

<נועם פייגנבאום: היועצת של בית הספר טיפלה אבל זאת ילדה שהיא מאוד מאוד אהובה.

<נועם פייגנבאום: היא קיבלה מהחבר שלה, מהחברות שלה, מהמשפחה שלה ומבית הספר המון המון תמיכה, אבל מה קורה לילד שאין לו את התמיכה הזאת?

<נועם פייגנבאום: מה קורה לילד שמגיע לבית הספר והחברים שלו לא מחבקים אותו ואומרים לו שהוא מקסים?

<נועם פייגנבאום: הוא הולך לבית הספר וצוחקים עליו.

<נועם פייגנבאום: אני אומרת שבני הנוער הם עם יותר אכזרי שחשוף להרבה יותר דברים.

אורלי לוי אבקסיס: אני מאוד מודה לך על שהתעקשת לדבר.

<נועם פייגנבאום: זה מאוד חשוב להתייחס לעניין כי גם החוק לא בדיוק מתייחס.

<נועם פייגנבאום: מישהו כאן התייחס לאייל גולן והבנות שהן מתחת לגיל 16 ולכן הן מסכנות, אבל מה קורה לבנות שהן מעל לגיל 16?

<נועם פייגנבאום: אם היא בת 17, הכול בסדר וזה בהסכמה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מזמינים אותך לכאן באופן קבוע.

אורלי לוי אבקסיס: רק אל תפספסי לימודים.

אורלי לוי אבקסיס: משרד החינוך לא ייתן אישור, גם לא לריאליטי הזה.

<לילי הלפרין: תכניות לנוער בסיכון.

<לילי הלפרין: הנושא הזה שאנחנו רק תוקפים את הריאליטי, אני רוצה לומר משהו שהיה בעקבות הדחתם של שני גזענים מתכניות האח הגדול.

<לילי הלפרין: ההשפעה של ההדרה של שני השחקנים האלה מאוד עבדה עם בני הנוער.

<לילי הלפרין: אם עד עכשיו הקבוצות שעבדתי אתן היו בני נוער בסיכון בעד אלימות, אלה שנבחרים לקבוצה, הצדיקו את הגזענות וכדומה, היו בעד שני השחקנים האלה , וכמה שאנחנו כאנשי חינוך ניסינו לעבוד על אמפתיה וכדומה, זה עזר, אבל ברגע שהם הודחו מהתכנית, פשוט חל שינוי.

<לילי הלפרין: ההדחה הזאת שעלתה לערוץ 2 הרבה כי הרבה אנשים ביטלו את המנוי כי הם היו בעד מיילי והשני, שני הגזענים, ההדחה של שניהם ממש השפיעה לטובה.

<לילי הלפרין: צריך לאמץ את זה.

<לילי הלפרין: כמו שיש להם מודל חיקוי שלילי, העבודה הזאת בהדחה ולקחת את ההפסד הכספי הזה פעלה נהדר עם בני הנוער האלה.

אורלי לוי אבקסיס: זה גם העלה להם את הרייטינג.

<הילה וייצמן וייס: אני רוצה לציין - דווקא בסוף הדיון אולי זה מתאים לומר – שהרשות מברכת על הדיון הזה.

<הילה וייצמן וייס: היא רואה את טובת הילד וזה נושא שנמצא בראש סדר העדיפויות והוא דבר שנעשה כבשגרה בשנים האחרונות ומיושם גם לגבי תכניות וגם לגבי פרסומות.

<הילה וייצמן וייס: זה בא לידי ביטוי גם בהפרות שהרשות פותחת וגם לפעמים זה נעשה לפני.

<הילה וייצמן וייס: לא תמיד אנחנו מגיעים להפרות אלא הרבה פעמים אנחנו עושים את ההידברות עם הזכיינים.

<הילה וייצמן וייס: הטלוויזיה, וזה כן בא לידי ביטוי, משקפת תופעות חברתיות וצריך גם את זה להבין.

אורלי לוי אבקסיס: גם תופעות חברתיות צריך לתקן.

<הילה וייצמן וייס: אני מסכימה.

<הילה וייצמן וייס: נכון.

<הילה וייצמן וייס: לגבי האמנה, האמנה הזאת היא אמנה פורצת דרך.

<הילה וייצמן וייס: צריך להבין שבמדינות אחרות אין כאלה דברים.

<הילה וייצמן וייס: מאז האמנה יושמה בתחילת ינואר 2013 היו מעט מאוד תכניות ריאליטי והדברים ייבחנו.

<טובה בן ארי: משפט אוטופי.

<טובה בן ארי: אמנת זכויות הילד שמדינת ישראל אשררה מחייבת גם את אמצעי התקשורת ללמוד את האמנה כדי לשמור על הילדים.

<טובה בן ארי: אני מבקשת לעשות זאת.

אורלי לוי אבקסיס: אני מסכימה אתך לחלוטין.

אורלי לוי אבקסיס: אני מסכמת את הדיון.

אורלי לוי אבקסיס: הוועדה התרשמה כי האמנה בנושא השתתפות ילדים בתכניות טלוויזיה אינה מגינה מספיק על הילדים מפני תכנים.

אורלי לוי אבקסיס: כך דעתה לגבי חוק עבודת ילדים ונוער במשרד הכלכלה.

אורלי לוי אבקסיס: הוועדה קוראת למשרד החינוך ליצור איזושהי תכנית שבה יועברו המסרים לגבי צפייה ביקורתית בתוך המערכת החינוכית.

<טובה בן ארי: יש תכניות.

<טובה בן ארי: יש תכנית נהדרת כזאת.

אורלי לוי אבקסיס: תפיצו אותה בצורה יותר רחבה כדי שתקיף את כל בתי הספר היסודיים והעל-יסודיים.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מברכים על העבודה שלכם.

אורלי לוי אבקסיס: הוועדה מברכת ורוצה לראות אתכם מפתחים עוד כלים.

אורלי לוי אבקסיס: הוועדה – וזה הנושא הכי ענייני כי אנחנו כאן פועלים בשני ערוצים מקבילים וכאן יהיה מרוץ סמכויות - קוראת לטלוויזיה המסחרית – וזה אומר לרשות השנייה, לשידורי הכבלים וכדומה – ליצור איזשהו בסיס חדש ולהציג אותו לפנינו, דבר שייתן מענה גם לנקודות שהעלה משרד המשפטים.

אורלי לוי אבקסיס: במקביל הוועדה פונה למשרד המשפטים להכין לה טיוטת חוק שתבוא לסגור את כל הנושא הזה מאחר שכמו שהתבשרנו משרד המשפטים תומך בהצעת חוק.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עדיין לא בטוחים שזה מה שאנחנו רוצים.

אורלי לוי אבקסיס: כן היינו רוצים להכניס לכאן את משרד התקשורת ונראה איך אנחנו מגיעים אליהם כי לצערי הרב הנציגים שלהם ברחו לפני סוף הדיון.

<פרץ סגל: אני לא יודע אם זה בסמכות שלנו.

<פרץ סגל: צריך לבדוק עם משרד התקשורת.

אורלי לוי אבקסיס: לכן אני אומרת יחד עם משרד התקשורת.

אורלי לוי אבקסיס: זה יהווה חלופה במקרה שלא נקבל תגובה, וכמו שאמרתם, מ-2010 ועד עתה לא קיבלתם תגובה ועברו שלוש שנים.

אורלי לוי אבקסיס: כמה זמן לדעתכם צריך כדי לערוך תיקונים?

<הילה וייצמן וייס: תיקונים לאמנה?

אורלי לוי אבקסיס: כן.

אורלי לוי אבקסיס: הצעות.

<הילה וייצמן וייס: אני צריכה לבדוק את זה.

<הילה וייצמן וייס: אני אחזור אליכם.

אורלי לוי אבקסיס: יש לכם ארבעה חודשים.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: הישיבה נעולה.