ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 123, 2013-12-11 09:30

חיים כץ: בוקר טוב.

חיים כץ: יום רביעי בשבוע, ח' בטבת התשע"ד, ה-11 בדצמבר 2013, יום גשום, ואני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

חיים כץ: על סדר היום הצעת חוק לתיקון פקודת המלט (הגבלת משקלו של שק מלט), התשע"ג-2013, הצעתו של חבר הכנסת חיים כץ.

חיים כץ: אני חייב להתוודות ולדבר לפרוטוקול.

חיים כץ: הוועדה הזאת בקדנציה הקודמת העבירה 127 חוקים, בחלקם הגדול חוקים דרמטיים כמו היכולת לאלמנות צה"ל להינשא, חוק לאכיפת דיני עבודה, תרומת ביציות.

חיים כץ: חוקים דרמטיים.

חיים כץ: חברי הכנסת מחוקקים מהחיים והצעות חוק נולדות מהחיים.

חיים כץ: אני לתומי, בעת רכישת דירה של בני, הסתובבתי בבניין וניגש אלי מנהל עבודה בשם חאלד אגבריה ואמר לי שנכון שאנחנו ערבים, אבל למה אנחנו צריכים – אחרי עשרות שנים – לגמור עם פריצות דיסק?

חיים כץ: למה אנחנו צריכים לסחוב חמישים קילו?

חיים כץ: המוצר האחרון בבניין שמשקלו חמישים קילו כאשר כל השאר הם 25 קילו.

חיים כץ: הסתכלתי עליו ואמרתי לו שהוא צודק וכי אניח הצעת חוק.

חיים כץ: כזאת היטנפות עלי, כאלה השמצות בתקשורת, רדיפה, כאילו קבעתי את גורל מדינת ישראל.

יעקב מרגי: יש להם חברת אריזות.

יעקב מרגי: למה הם מוטרדים?

חיים כץ: בושה וחרפה.

חיים כץ: אני 14 שנים בכנסת, מעולם לא עבדתי עם שום חברת לובינג, לא שומע חברות לובינג, אבל בפוליטיקה החדשה למדנו לטנף את מי שמגיש הצעת חוק שלא נראה לנו.

חיים כץ: בושה.

חיים כץ: שמעתי ברדיו שאני עובד ב-נשר.

חיים כץ: הנה, אני אומר לכם שתהיה תביעה בתביעות קטנות, תרומה למעון לנשים מוכות.

חיים כץ: אני עובד ב-נשר?

חיים כץ: כולו הייתי בסיור ב-נשר ושאלתי כמה יעלה להם לעשות ואמרו לי כלום.

חיים כץ: אמרו, אתה מונע את היבוא למדינת ישראל, רצו לערוץ 2, הדבר הכי חשוב בעולם.

חיים כץ: התברר שלא מייבאים משקים בכלל לארץ.

חיים כץ: דרך אגב, גילוי נאות, אני בא מהתעשייה האווירית, מפעל מייצא תשעים אחוזים מתוצרתו.

חיים כץ: הוא מייצא בארבעים מיליון שקלים ליום.

חיים כץ: אם מישהו היה רוצה שאני אקנה ממנו מלט באריזות של קילו, הוא היה סוגר לי אריזות של קילו.

חיים כץ: היצואן היה סוגר אריזות של קילו.

חיים כץ: כדי למכור הוא היה עושה הכול.

חיים כץ: ההיטנפות בחקיקה הזאת, ואני מבין שהחקיקה הזאת מעניינת את כל חברי הכנסת, אז אתם רואים כאן סערה, כי זאת חקיקה ברומו של עולם כי אולי לאיזה ערבי לא תהיה פריצת דיסק.

חיים כץ: אולי.

יעקב מרגי: מאיפה באה ההתנגדות?

חיים כץ: לא רוצה להגיד מאיפה.

חיים כץ: הבושה, התירוצים והסיפורים.

חיים כץ: בושה.

חיים כץ: 127 חוקים העברנו כאן בוועדה בקדנציה הקודמת.

חיים כץ: 127 חוקים.

חיים כץ: כמעט רבע מעבודת הכנסת.

חיים כץ: המרדף האישי.

חיים כץ: אני נקי כפיים.

חיים כץ: אין כאן אחד בחדר הזה שיכול להתחרות אתי בניקיון כפיים, ואני אומר את זה בלי שאני מכיר אתכם.

חיים כץ: המרדף האישי, ההשתלחות – בושה.

חיים כץ: אם אומרים שאין תמורה לעבודה ציבורית, בחוק הזה הבנתי שאולי אין תמורה לעבודה ציבורית.

חיים כץ: כך אני מרגיש.

חיים כץ: באתי לעזור לכמה פועלים מסכנים וראה זה פלא, אחרי כן אני מקבל מכתב מה-5 באוגוסט 2013: "לכבוד חבר הכנסת חיים כץ, הנדון: משקלם של שקי המלט במדינת ישראל.

חיים כץ: הח"מ מתכבד לפנות אליך בעניין שבנדון כדלהלן.

חיים כץ: הנני בעלים ומנכ"ל של מספר חברות העוסקות בתחום אספקת חומרי הבנייה מזה 72 שנים וביניהן חברת סופרדיל לבית ולבניין בע"מ, צומת חברה לבניין בע"מ, ש.ע.ג חברה לנתיבים ובניין בע"מ ועוד.

חיים כץ: עסקיי מספקים תעסוקה למעל שבעים עובדים באופן שקבע וכן עובדים מזדמנים.

חיים כץ: בין עסקיי הקמתי את מפעל הברזל המתקדם והמשוכלל ביותר במדינת ישראל העובד על פי כל התקנים המוכרים ויש להדגיש כי חלק מהתקנים היו פרי יוזמתי.

חיים כץ: שמי הולך לפני ואני ידוע כאיש עסקים ישר והגון שספריו ועסקיו מתנהלים בצורה תקינה וישרה ותוך כדי כך משגשגים.

חיים כץ: פנייתי זו באה עקב הכתבה שהתפרסמה בדה-מרקר ביום ה-30 ביולי 2013 ונכתבה על ידי החברה אורה קורן, מירב ארלוזורוב וצבי זרחיה.

חיים כץ: כתבה זו מלאה באי דיוקים ועושה רושם כי היוזמה לפרסומה נוצר על ידי סוג עסקנים שכותבי הכתבה כל כך מיהרו לגנות.

חיים כץ: לי ולחברות אשר בניהולי אין כל קשר לחברת פוליסי – שם כתבו שאני עובד בחברת פוליסי – ו/או מיושביה אך ברצוני להדגיש כי אני הוא זה שפנה לחברת נשר לפני הרבה מאוד זמן על מנת ליזום את הצעת החוק ו/או תיקון החקיקה המאפשר ליצור שקי מלט במשקל נמוך יותר ובמשך החודשים שחלפו מאז פנייתי הראשונה חזרתי ופניתי שוב ושוב לחברת נשר בעניין.

חיים כץ: יובהר כי פנייתי בעניין נבעה בעיקר מהרצון לספק לעובדי הבנייה סביבה תעסוקתית בטיחותית וזאת בנוסף לסיבות אחרות כפי שיפורטו.

חיים כץ: הרמת שקי מלט במשקל חמישים קילו פוגעת קשות בבטיחות העובדים, היא אכזרית וגורמת לבעיות בריאותיות רבות, כן היא פוגעת בגיוס העובדים שכן מעטים יכולים ורוצים לבצע עבודה כזאת באופן יום יומי.

חיים כץ: עוד יציין מרשי – לא יודע מי זה מרשי – כי הקטנת שקי המלט תקטין באופן משמעותי את שאריות העבודה ותוזיל את עלויות הבנייה שכן הקבלנים ירכשו כמויות מדויקות יותר ויפזרו פחות פסולת בנייה וכך הקטנת שקי המלט תתרום גם לאיכות הסביבה.

חיים כץ: מרשי מבקש להמשיך ולהתייחס לטענת התובעים כאילו הקטנת שקי המלט תפגע ביבוא ותיצור מונופול תחת שליטתה של חברת נשר, הרי שטענה זו אינה עומדת במבחן המציאות.

חיים כץ: יבואנים יכולים ויספקו שקי מלט בכל משקל שיידרשו לו.

חיים כץ: לראיה, שקי המלט הלבן כבר צומצמו למשקל של 25 קילו.

חיים כץ: יודגש כי שקים אלה כולם ככולם מיובאים".

חיים כץ: אני אומר לכם שאני את הבן אדם הזה לא ראיתי, לא מכיר, לא מזהה, לא שמעתי אבל כנראה שאלה שעובדים בשטח מבינים פחות מכל הפקידים שקובעים להם את הכללים ואיך הם יעבדו.

חיים כץ: הפקידים לא מבינים.

חיים כץ: הם לא עבדו יום אחד.

חיים כץ: הם יושבים במשרד והם לא סוחבים.

חיים כץ: הם מנסים לטנף וללכלך עם עוול, עם סיבה ובלי סיבה.

חיים כץ: בושה.

חיים כץ: אני לא מכיר את אותו אדם שכתב את המכתב, אבל עוד מעט יגידו שהוא בן דודי, לא מכיר ולא מזהה, הוא מעסיק שבעים עובדים.

חיים כץ: אני מתבייש.

חיים כץ: אני אומר לכם, כחבר כנסת ששם למטרה לבוא ולעזור לאזרחים במדינת ישראל, אני מתבייש.

חיים כץ: מתבייש בפקידות, מתבייש בחוכמולוגים, מתבייש.

חיים כץ: זה לא החוק הכי דרמטי.

חיים כץ: העברנו כאן הרבה מעבר.

חיים כץ: אני מתבייש בכם.

חיים כץ: כן.

חיים כץ: אלה שיודעים במי מדובר, מבינים.

חיים כץ: תודה רבה על שנתתם לי לנאום את הנאום הזה.

חיים כץ: אחר כך כל אחד מכם יוכל לומר מה שהוא רוצה.

חיים כץ: חבר הכנסת מרגי.

יעקב מרגי: תודה ליושב ראש.

יעקב מרגי: אני מדגיש שלא באתי מתוצרת של אגזיט או סטרט אפ.

יעקב מרגי: אני חי בתוך עמי.

יעקב מרגי: הצעת החוק הזאת הייתה צריכה להגיע באיחור של שנה על כל קילו, לפני חמישים שנה ויותר.

יעקב מרגי: אני זוכר את הסבלים ואני ראיתי.

חיים כץ: כילד בן 17 סחבתי שקים על הגב.

יעקב מרגי: אני ראיתי את ההורים שלנו ואת הדודים איך הם מרימים באתרים את השקים האלה.

יעקב מרגי: שלא יהלכו עלינו אימים ואל תתרגש.

יעקב מרגי: אני מציע לך עצה ידידותית, בתקשורת אני משקיע אולי עשר דקות ביום במצטבר, בקריאת הכתוב.

יעקב מרגי: אני חושב שזאת הצעת חוק הומנית, מתבקשת.

יעקב מרגי: שייטלו קורה מבין עיניהם ואתה לא צריך להתנצל.

יעקב מרגי: תהיה גאה ואל תתבייש.

יעקב מרגי: תהיה גאה היום בכך שהכנסת מעבירה את החוק הזה כי אני חושב שזה חוק שמתבקש והיה מתבקש.

יעקב מרגי: כפי שציין כותב המכתב שאני לא מכיר אותו, למה אין לנו היום הרבה אנשים שמוכנים לעבוד בענפים האלה ומעדיפים לשבת בטלים בבית ולחיות על קצבאות – זה בגלל שהם רואים את אותם שקים ואת אותו מאמץ פיזי לו הם לא מסוגלים.

יעקב מרגי: אני מכיר גם את חרדות הפקידות, אני מכיר את החרדות של שאלה שפוחדים משינויים, לא רוצים שינויים וחוששים מהם.

יעקב מרגי: יש אריזות של מיקרונים ולא רק של עשרים קילו.

יעקב מרגי: היום בענף הבנייה, מי שמכיר את הדבקים, המסות של השימוש, משתמשים הרבה בדבקים שהם באריזות של עשרים קילו, עשר קילו ועשרים וחמישה קילו.

יעקב מרגי: אני לא מבין על מה הצעקה.

יעקב מרגי: חשבתי החוק הזה כבר עבר בשלוש קריאות מאז העברנו אותו בטרומית.

יעקב מרגי: אני רוצה להשתתף ולהודות לך.

יעקב מרגי: הלוואי והייתי מנוי וחתום על הצעת החוק הזאת.

חיים כץ: מישהו רוצה לומר משהו?

<ערן סיב: אני יושב ראש התאחדות קבלני השיפוצים.

<ערן סיב: אנחנו הגוף היציג לענף השיפוצים.

<ערן סיב: למעשה אנחנו האנשים שעובדים עם השקים האלה.

<ערן סיב: ההתאחדות קיימת כבר 12 שנים, יש לנו הסכם עבודה קיבוצי עם ההסתדרות עם צו הרחבה.

<ערן סיב: למעשה על כל מה שאתם מדברים כאן, אנחנו האנשים שמרימים את השקים האלה, אנחנו האנשים שעובדים עם השקים האלה.

<ערן סיב: לפני כשמונה או תשע שנים פנינו לחברת נשר וביקשנו שקים של 25 קילו, לא שזה כיף לנו אלא מכיוון שזה פוגע בבריאות של האנשים שלנו.

<ערן סיב: יש לי גם עסק גדול לחומרי בניין, יש לי 300 קבלני שיפוצים ביום שנכנסים לעסק שלי.

<ערן סיב: אני עזבתי את הכול ובאתי מתל אביב במיוחד לכאן.

חיים כץ: אתה דיברת אתי פעם בחיים שלך?

<ערן סיב: לא.

<ערן סיב: בחיים לא דיברתי אתך.

<ערן סיב: אני עזבתי את העסק במיוחד כדי לבוא לכאן.

<ערן סיב: נסעתי שעתיים בפקקים מתל אביב כדי לומר את עמדתי כאן ואני באמת, אין לי הכרות קודמת עם חיים כץ.

<ערן סיב: לעסק שלי נכנסים 300 אנשים ביום והרבה מאוד מקבלני השיפוצים מבקשים ממנח שאחתוך להם את השק לשני חלקים כי הם לא יכולים להרים אותם.

<ערן סיב: הפועלים שלי צריכים לחתוך את השק לשני חלקים, לשים בשתי אריזות של 25 קילו כדי שאותו קבלן שיפוצים לא יקבל פריצת דסק או כאב גב או סתם יש אחד שלא יכול להרים חמישים קילו.

<ערן סיב: אני לא בטוח שמישהו בחדר הזה מסוגל להרים שק במשקל של חמישים קילו, הן הגברים והן הנשים.

<ערן סיב: אנחנו הצענו לחברת נשר כבר פעמים רבות לעשות את המהלך של 25 קילו.

<ערן סיב: זה הגיע עד כדי כך ששקלנו לתבוע אותם עקב פגיעה בעמוד השדרה, פריצות דיסק, כאבי גב.

<ערן סיב: זה פשוט לא יאומן שאנחנו עוד מעט ב-2014 וזה המצב.

<ערן סיב: אנשים שלא מסוגלים להרים חמישים קילו כי אנחנו מדברים בבני אדם וחמישים קילו זה חתיכת משקל.

<ערן סיב: אחרי לחץ מאוד מאוד גדול והמון תכתובות והמון מכתבים, בכנס האחרון שלנו מנכ"ל נשר הוזמן, הוא היה והודיע לנו שהם הולכים לייצר שקים במשקל של 25 קילו בלי שום קשר למה שקורה כאן, דרך אגב, כי זאת פשוט פגיעה בעמוד השדרה.

<ערן סיב: אנשים באים אלי עם פריצות דיסק, אנשים באים עם חגורות גב כי הם נפגעים השכם והערב בגלל השקים במשקל חמישים קילו.

<ערן סיב: אנשים פשוט לא מסוגלים להרים את השקים האלה.

<ערן סיב: תקן לחוד, מעשים לחוד, חוק לחוד ומציאות לחוד.

<ערן סיב: ברגע שאנשים מבקשים ממני לחצות את השק לשני חלקים, צריך לשים פועל מיוחד שיעשה כן, שיארוז את זה וזה לא מתאים לתקופה שלנו, 2013 ו-2014.

<ערן סיב: ברמה העקרונית, אני מברך על הצעת החוק.

<ערן סיב: אני חושב שזה חוק מאוד מאוד חשוב.

<ערן סיב: אני חושב שזה חוק שבא לתקן איוולת שקרתה לפני הרבה שנים וזה לא מתאים לתקופתנו היום.

<ערן סיב: יש לי עסק של חומרי בניין כבר 25 שנים.

<ערן סיב: לפני עשרים שנים היו באים אלי עם סמי טריילרים והיו פורקים את השקים בידיים.

<ערן סיב: כך היה נהוג אז.

<ערן סיב: לא היה מנוף ולא היו מלגזות.

<ערן סיב: כל הפריקות נעשו בידיים.

<ערן סיב: לתקופה ההיא, בסדר, יכול להיות שזה היה טוב, אבל לתקופה של היום זה פשוט לא מתאים.

<ערן סיב: אני חושב שהצעת החוק היא מאוד מאוד רלוונטית ומאוד מאוד טובה.

<ערן סיב: חייבים ליישם אותה.

<ערן סיב: יחד עם זה, יש לי תיקון קטן.

<ערן סיב: אני מציע שה-25 קילו יהיו חובה על כל מפעל או על כל יבואן שמייבא.

<ערן סיב: הקבלנים הגדולים, עבורם ה-25 קילו מהווים פגיעה ואומר לכם למה, כי ב-25 קילו אין ספק שהמחיר טיפה יעלה ואין לנו בעיה שהמחיר יעלה.

<ערן סיב: אין בעיה שהמחיר יעלה כי הבריאות קודמת לכל, אבל באתרי בנייה לפעמים כשמזמינים עשרים טון, שלושים טון וארבעים טון ---

חיים כץ: אני עוצר אותך.

חיים כץ: אף אחד לא יעצור את האספקה של החמישים קילו.

חיים כץ: מי שירצה לקנות חמישים קילו, יקנה חמישים קילו.

<ערן סיב: מקובל.

חיים כץ: מי שירצה לקנות שק במשקל 25 קילו, יקנה שק במשקל 25 קילו.

<ערן סיב: מקובל במאה אחוזים.

חיים כץ: מי שירצה לייבא, למרות שלא מייבאים שקי מלט בשקים לישראל, מי שמייבא בתפזורת, מי שירצה לייבא חמישים קילו, ייבא חמישים קילו ואם מישהו ירצה לייבא בכמויות גדולות עשרה קילו, יגיד שהוא רוצה עשרה קילו ויראו כולם איך שולחים לו עשרה קילו.

<ערן סיב: אתמול בבוקר התקשר אלי היבואן של שקי המלט בארץ ואמר לי שהוא שמע שאני עומד להופיע ביום בוועדה.

<ערן סיב: יש רק יבואן אחד והוא מביא מלט מתורכיה.

<ערן סיב: אמרתי לו את עמדתי והוא אמר לי שזה לא כל כך מתאים, זה לא כל כך טוב, הוא מייבא את השקים בחמישים קילו.

<ערן סיב: למעשה התפתחה שיחה מאוד מאוד טובה.

<ערן סיב: בדקתי והוא מייבא את זה בתפזורת.

חיים כץ: כולם מביאים את זה בתפזורת.

חיים כץ: לא מביאים בשקים.

<ערן סיב: יש רק יבואן אחד שמייבא את זה בתפזורת.

<ערן סיב: נשר מייצר את זה בארץ.

חיים כץ: נשר מייצר 88 אחוזים בתפזורת.

חיים כץ: 88 אחוזים מיוצרים בתפזורת.

<ערן סיב: את השקים במשקל חמישים קילו, הוא אורז בארץ.

<ערן סיב: אמרתי לו שיארוז אותם ב-25 קילו במקום חמישים קילו.

<ערן סיב: בסופה של שיחה אני חושב שהוא די הסכים אתי כי זה פשוט פוגע בנו, פוגע בבריאות שלנו ואנחנו מעל הכול חושבים לדאוג לבריאות האנשים אותם אנחנו מייצגים.

<ערן סיב: אני רוצה שוב לחזור לאותה כתבה שהייתה בעיתון.

<ערן סיב: בלי להכיר אותך, התקשרתי לעיתונאי כי זה חרה לי וזה צרם לי.

<ערן סיב: אחרי שהכתבה התפרסמה גם באינטרנט, הוא הבין שהוא עשה איזה עוול והוא הוסיף את התגובה שלי לכתבה והתגובה שלי הייתה שאתה צודק, שכל מה שאתה אמרת, ידיך נקיות, אתה עושה מהלך נכון, אתה עושה מהלך שהוא הכרחי, אתה עושה מהלך שהיה צריך להירקם לפני כמה שנים טובות ואנחנו ניסינו לעשות את זה אבל לצערי לא הצלחנו.

חיים כץ: לכן הלכתי לכנסת, כדי לנסות לשפר את איכות החיים של האזרחים.

<ערן סיב: אתה כאן ותודה רבה.

חיים כץ: לשם כך אני כאן.

<ערן סיב: לשם זה הגעתי לכאן.

חיים כץ: יפה.

חיים כץ: אתה באת פעם אחת אבל אני מגיע הרבה פעמים.

חיים כץ: עוד מישהו רוצה להתייחס?

<ניר דויטש: ייעוץ וחקיקה בין לאומי, משרד המשפטים.

<ניר דויטש: אני כאן כי החלטת הממשלה היא לתמוך בהצעת החוק.

<ניר דויטש: בכפוף לציון משרד המשפטים לעניין הסכמי הסחר, עמדת הממשלה לתמוך בהצעת החוק.

<ניר דויטש: אנחנו מבקשים להעיר לעניין הסכמי הסחר שיושב לפנינו הנוסח המוצע החדש ואליו אני מתייחס.

<ניר דויטש: רצינו ללבן.

חיים כץ: זה בא אחרי הקריאה הראשונה, בין השנייה לשלישית.

חיים כץ: אז תלבן הכול עם היועצת המשפטית.

חיים כץ: אני אלך לפי ההסכמות שיש בינינו ובין הממשלה ואני לא אחרוג כהוא זה.

חיים כץ: אני לא אחרוג כהוא זה מהסיכום.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שמה שהיושב ראש אומר – ואני לא צריכה לדברר אותו – שמוסכם על כולם, כולל הממשלה, כולל המשרדים הרלוונטיים וכמובן בהובלת היושב ראש שהמטרה היא ראויה.

שולי מועלם-רפאלי: זאת אומרת, הרעיון לפצל ל-25 קילו, זה כבר מוסכם.

שולי מועלם-רפאלי: על כל הדברים האחרים, אין גם שום עניין ליושב ראש לפגוע כמובן ביחסי הסחר ובכל הדברים שמובלים בוועדה.

חיים כץ: שמעת את מי שמייבא.

חיים כץ: הוא מייבא בתפזורת ואורז בארץ.

שולי מועלם-רפאלי: נכון.

שולי מועלם-רפאלי: לכן אני חושבת שעל השאלות האלה, אם יש לך מה לומר, חשוב לשמוע עכשיו.

<ניר דויטש: כן.

<ניר דויטש: מכיוון שמדובר בקביעה של כיצד צריך להיות ארוז שק המלט, הן לעניין יצרן והן לעניין קמעונאי, מדובר בתקינה טכנית.

<ניר דויטש: כיוון שמדובר בתקינה טכנית, יש מישור פרוצדורלי במסגרתו המחויבויות הבין לאומיות של מדינת ישראל דורשות להעביר את הנוסח להערות של שותפות הסחר של מדינת ישראל.

<ניר דויטש: לעניין המהותי, חשוב לנו ללבן וללבן את זה כפי שהציע היושב ראש.

<ניר דויטש: מה שאנחנו נבקש, זה באמת לחכות להערות של שותפות הסחר הבין לאומי.

חיים כץ: אבל תעשו את זה מהר.

חיים כץ: יהיה לכם שבוע זמן.

<נעה בן שבת: הם צריכים שישים ימים.

חיים כץ: בסדר.

חיים כץ: קבל שישים ימים.

חיים כץ: בינתיים יסחבו עוד קצת.

חיים כץ: שישים ימים.

<נעה בן שבת: אתם צריכים להעביר את זה ולחכות שישים ימים לתגובה.

חיים כץ: בסדר.

<מיכל כהן: אני מרשות ההגבלים העסקיים.

<מיכל כהן: אני מקבלת את מה שאומרים כאן לגבי הצעת החוק ולגבי הצורך בקיומו של מוצר, שקים במשקל 25 קילו, ואין לנו התנגדות לסעיף (א) כפי שהוא כתוב בהצעה.

<מיכל כהן: לגבי סעיף (ב), העובדה שכל קמעונאי יהיה חייב להחזיק את השקים האלו, זה דבר שבעינינו לא נדרש והוא פוגע בתחרות.

חיים כץ: למה הוא פוגע בתחרות?

<מיכל כהן: הוא פוגע בתחרות כי לא יוכלו קמעונאים לרכוש מיבואן.

<מיכל כהן: אנחנו יודעים על מה שהיבואן אומר, דברים אחרים ממה שנאמרו כאן.

<מיכל כהן: לא ידוע לנו שהוא מסכים.

<מיכל כהן: אנחנו יודעים שהוא לא יכול היה להגיע היום.

חיים כץ: אנחנו לא עובדים אצלו.

<מיכל כהן: גם אנחנו לא עובדים אצלו.

חיים כץ: אני רוצה שתביני.

חיים כץ: אף אחד לא יסתום לך את הפה.

חיים כץ: אנחנו לא עובדים אצל היבואן.

<מיכל כהן: גם אנחנו לא.

חיים כץ: כמו שאנחנו לא עובדים אצל היצרן.

<מיכל כהן: גם אנחנו.

חיים כץ: אנחנו מחוקקים כדי להועיל לאזרחי מדינת ישראל.

חיים כץ: תכניסי את זה לך טוב טוב לראש.

<מיכל כהן: אני חושבת שזהות האינטרסים כאן היא מלאה בינינו.

<מיכל כהן: אנחנו באנו לכאן בשם התחרות, בשם היכולת גם להוריד מחירים לצרכן.

חיים כץ: אם את רוצה להוריד מחירים לצרכן, תשאלי את נשר למה לפלשתינאים שק מלט שיוצא אליהם הוא זול יותר משק מלט שנמכר בארץ.

חיים כץ: יש שני מחירים.

חיים כץ: אתם הממונה.

חיים כץ: למה את לא שואלת אותם?

חיים כץ: למה מלט שהולך לישראל יקר יותר מזה שהולך לרצועה וזה אותו שק של חמישים קילו אבל יש שני מחירים.

<מיכל כהן: אדוני, אני לא חושבת שצריך לבוא בטרוניות לממונה בעניין הזה.

<מיכל כהן: רק לעניין מה שנאמר כאן לגבי היבואן.

<מיכל כהן: הדבר הזה מעלה עלויות.

<מיכל כהן: התחרות בשוק המלט, ככל שיש אותה, היא מאוד מאוד מוגבלת.

יעקב מרגי: ואתם עכשיו פועלים לצמצם אותה עוד יותר ואני גם אסביר לך למה.

<מיכל כהן: רק רגע.

<מיכל כהן: אני מבקשת לסיים את דבריי.

<מיכל כהן: ברגע שנשר תייצר שקים של 25 קילו, כל שיפוצניק שירצה שק של 25 קילו יוכל לבקש את זה מהקמעונאי והקמעונאי יוכל להזמין מנשר.

<מיכל כהן: כל אחד יוכל לקבל שק של 25 קילו ברגע שיש את המוצר הזה.

חיים כץ: דברי לאט.

חיים כץ: אף אחד לא רודף אחריך.

שולי מועלם-רפאלי: אבל זה מה שכתוב בסעיף.

שולי מועלם-רפאלי: לא?

<מיכל כהן: לא.

<מיכל כהן: אם קמעונאי יהיה חייב.

יעקב מרגי: איפה כתוב?

יעקב מרגי: יאפשר.

שולי מועלם-רפאלי: הקמעונאי יחליט אם 25 או 50 קילו.

<מיכל כהן: קמעונאי חייב להחזיק 25 קילו.

יעקב מרגי: הוא לא חייב.

יעקב מרגי: הוא יאפשר.

חיים כץ: תודה.

חיים כץ: גברת, שמעתי אותך.

<קריאה: היא לא ענתה לשאלה.

חיים כץ: אנחנו לא בשיעור לשון.

חיים כץ: כתוב בעברית ברורה.

חיים כץ: עוד מישהו רוצה לומר משהו?

<קריאה: היא לא ענתה לשאלה שלך, למה בשטחים המלט יותר זול.

<זמר בלונדהיים: משרד המשפטים, ייעוץ וחקיקה.

<זמר בלונדהיים: לגבי סעיף (א), גם לנו אין קושי עם זה.

<זמר בלונדהיים: לגבי סעיף (ב), זה סעיף שלא עמד בפני ועדת השרים והיא לא זכתה לשמוע התייחסויות להשפעה על הקמעונאים ולכן אנחנו נציע בשלב הזה לא להצביע על הסעיף הזה.

חיים כץ: אנחנו נצביע על הכול ובין שנייה לשלישית, אם לא נסכם, נוריד אותו.

<זמר בלונדהיים: אין לנו עמדת ממשלה בעניין הזה.

יעקב מרגי: אתה מכיר את עיקרון הפרדת הרשויות.

<זמר בלונדהיים: כן.

<זמר בלונדהיים: אני רק מעדכן.

חיים כץ: מישהו מנשר יכול לענות לנו?

<איה אבידור: שני דברים.

<איה אבידור: מה שרלוונטי להצעת החוק כאן.

<איה אבידור: אני סמנכ"ל בנשר.

<איה אבידור: אנחנו אכן ערים לצורך של השוק לעבור לשקים במשקל 25 קילו.

חיים כץ: דרך אגב, את ראית אותי פעם עובד אצלכם?

<איה אבידור: לא.

חיים כץ: הואשמתי בכך שאני עובד בנשר.

חיים כץ: לא זוכר מתי קיבלתי תלוש משכורת מכם.

<איה אבידור: אין ממש בהאשמות.

<איה אבידור: לא היה קשר ולא הפעלנו אף גורם כדי לייצר את הצעת החוק הזאת.

חיים כץ: אף אחד לא הפעלתם?

<איה אבידור: אף אחד.

חיים כץ: לא בדרך ישירה ולא בדרך עקיפה?

<איה אבידור: לא בדרך ישירה ולא בדרך עקיפה.

<איה אבידור: אני תומכת בכל מילה שאמרת בפתח דבריך.

<איה אבידור: לגבי שקים במשקל 25 קילו.

<איה אבידור: נשר נערכת לייצר שקים במשקל 25 קילו והיא ערה לשוק ואכן בכנס של השיפוצניקים מנכ"ל נשר אמר שנערך לייצר שקים במשקל 25 קילו.

<איה אבידור: אני מוכרחה לומר שהמעבר לשקי 25 קילו כרוך בהשקעות, כרוך ביבוא ציוד מחוץ לארץ, בהרכבה שלו ובהיערכות של המפעל לארוז בשקי 25 קילו כאן בארץ, משהו שחשוב לתת עליו את הדעת.

חיים כץ: אני הייתי בנשר בסיור פעם אחת, פעם ראשונה ופעם אחרונה בחיים שלי.

חיים כץ: נפגשתי שם עם המנכ"ל, עם קפלינסקי.

חיים כץ: הוא מנכ"ל או יושב ראש דירקטוריון?

<איה אבידור: מנכ"ל.

חיים כץ: נפגשתי עם המנכ"ל והעליתי בפניו את השאלה הזאת.

חיים כץ: הוא אמר שלא כרוך בעלויות, אין לכם בעיה אלא אתם צריכים זמן היערכות של תשעה חודשים.

חיים כץ: אני בן אדם שמדייק במילותיו.

חיים כץ: הוא אמר שלא כרוך בעלויות וכי אתם צריכים תשעה חודשים זמן היערכות.

חיים כץ: זאת המגבלה היחידה שהוא אמר שיש לו.

<איה אבידור: אני לא יודעת מה הוא אמר.

חיים כץ: אני מקווה שהמנכ"ל יודע מה הוא מדבר.

חיים כץ: זה רשום בפרוטוקול.

חיים כץ: קחי את הפרוטוקול ותאמרי לו שמה שהוא אמר נאמר בפרוטוקול של הכנסת.

<איה אבידור: אני אבדוק את זה.

<איה אבידור: לצורך העניין, לייצר שקי 25 קילו צריך לייבא ציוד.

<איה אבידור: הציוד וההשקעה בציוד, וכבר אמרנו זאת בעבר עת הציגו בפנינו את הצעת החוק, באפשרות שלנו לייצר שקי 25 קילו כרוך בהשקעות של קרוב לעשרים מיליון שקלים ואנחנו עושים את זה.

<איה אבידור: אנחנו עושים את זה כי אנחנו ערים לצורך של השוק.

<איה אבידור: אנחנו יודעים שלא כל השוק צורך 25 קילו ואנחנו נערכים לייצר גם 25 קילו וגם 50 קילו.

<איה אבידור: מה שאנחנו מבקשים מהשולחן הזה זה לשים דגש לפחות על שיתוף פעולה בנושא של קביעת לוחות הזמנים כי אם כולנו רוצים שזה יצא לפועל, אנחנו צריכים להיות ערים ללוחות הזמנים.

<איה אבידור: אנחנו נעשה את זה מוקדם ככל שאנחנו יכולים.

<איה אבידור: אני חושבת שאנחנו צריכים שנה וחצי.

חיים כץ: לא תקבלו.

חיים כץ: מאחר ואני עובד בנשר, לא תקבלו.

<איה אבידור: אני פונה ומבקשת.

חיים כץ: בסדר גמור.

חיים כץ: לא ענית לשאלה למה לפלשתינאים השק יוצא בצבע אחר והמחיר מוזל.

יעקב מרגי: והם בונים בזה בונקרים מתחת לקרקע.

חיים כץ: תאמרי לנו למה השק יוצא בצבע אחר שלא יתבלבלו וימכרו בארץ שקים כאלה.

חיים כץ: מכניסים למלט משהו אחר?

חיים כץ: למה המחיר זול יותר?

<איה אבידור: זה לא לשולחן הזה.

חיים כץ: מה זה לא לשולחן הזה?

<איה אבידור: אני אענה לשאלה אבל אני מציינת שזה לא חלק מהנושא ואין רגולטור למדינת ישראל שלא קיבל תשובה לעניין הזה.

<איה אבידור: אני אענה גם לכם.

<איה אבידור: המלט שנשר מייצרת לרשות הפלשתינאית הוא מלט שהיא מוכרת לחברת סחר פלשתינאית במחירי יצוא כפי שמקובל בכל העולם.

<איה אבידור: נשר לא מוכרת לצרכני קצה ברשות הפלשתינית אלא היא מוכרת לחברת סחר את כל הכמות וזה הצרכן הכי גדול והוא צרכן של עודפים.

<איה אבידור: ככל שנדרש מלט במדינת ישראל, נשר מייצרת למדינת ישראל.

<איה אבידור: זאת תעשייה תהליכית.

חיים כץ: נשר מרוויחה על המלט שהיא מוכרת לפלשתינאים?

<איה אבידור: כן.

<איה אבידור: גם נשר מרוויחה וגם צרכני מדינת ישראל מרוויחים מכיוון שהרשות הפלשתינאית, זה המחיר שהיא מוכנה לשלם והיא נושאת בחלק מהעלויות הקבועות של יצור מלט בישראל.

<איה אבידור: זה מאפשר לנו למכור במחירים סבירים ללקוחות במדינת ישראל.

<איה אבידור: יצוא מאפשר לשמור על רצף של תעשייה.

חיים כץ: באיזה סכום פחות אתם מוכרים את המלט לפלשתינאים ביחס לישראלים?

חיים כץ: באחוזים.

<איה אבידור: אולי ב-15 אחוזים.

חיים כץ: לא אמרת כלום.

חיים כץ: ואתם מרוויחים.

חיים כץ: זאת אומרת, על שק מלט ישראלי אתם מרוויחים לפחות 25 אחוזים.

<איה אבידור: אנחנו לא מרוויחים ביחס להוצאות הקבועות.

חיים כץ: מה אחוזי הרווח על המחזור בנשר?

<איה אבידור: הם מפורסמים בדוחות כלל תעשיות.

חיים כץ: בסדר.

חיים כץ: תגידי לנו.

חיים כץ: אל תשלחי אותנו.

חיים כץ: אם הם מפורסמים, זה לא סודי.

חיים כץ: אם היית אומרת לי שזה סודי ואתם לא רוצים, זה בסדר, אבל אם את אומרת שהם מפורסמים, את שולחת אותי לקרוא.

<איה אבידור: תעשיית המלט בישראל מפוקחת.

<איה אבידור: הרווח של מונופולים בישראל יכול לנוע עד 12 אחוזים להון הפעיל.

<איה אבידור: נשר עומדת בכל הסטנדרטים של פיקוח על מחירים.

<איה אבידור: אין לי כרגע מספרים.

חיים כץ: 15 אחוזים אתם מרוויחים על הפלשתינאים והמלט לשם יותר זול מאשר המלט שנמכר לישראל ב-15 אחוזים ואת אומרת לי שאתם יכולים להרוויח רק 12 אחוזים.

שולי מועלם-רפאלי: והם צריכים שנה וחצי כדי להקל על הצרכן הישראלי.

<איה אבידור: לא באתי לכאן להילחם.

<איה אבידור: באתי לכאן ברצון טוב של שיתוף פעולה.

<איה אבידור: אני גם לא רוצה להפוך את הדיון הזה למלחמה בנשר.

<רונית פרל: אני מנהלת תעשיות מוצרי צריכה ובנייה בהתאחדות התעשיינים.

<רונית פרל: באתי לכאן כדי להגיד שאנחנו מקדמים בברכה את הצעת החוק.

<רונית פרל: אין לנו התנגדות.

<רונית פרל: אנחנו תומכים בבקשה ללוחות זמנים גמישים כי יש כבר היערכות בשוק של נשר.

<רונית פרל: רציתי לשאול שאלת הבהרה שלא כל כך ברורה לי מנוסח הצעת החוק.

<רונית פרל: הנוסח חל על יצרן שהוא מייצר גם מלט ארוז.

<רונית פרל: היבואנים, כמו שאמרתם, מביאים את המלט בתפזורת ואורזים אותו.

<רונית פרל: לפי הנוסח היום זה חל רק על יצרן ולא חל על יבואן.

<נעה בן שבת: נכון.

<נעה בן שבת: לפי מה שכתוב, זה חל רק על יצרן.

חיים כץ: החוק הזה עבר הרבה חבלי לידה.

חיים כץ: אחרי הקריאה הראשונה נתכנס שוב עם המשרדים הרלוונטיים ונתאם עמדות.

חיים כץ: נסיים את זה בהסכמה ויבוא לציון גואל.

חיים כץ: אם בשורה התחתונה בעוד עשרים שנים מישהו מפועלי הבניין ילך זקוף ויהיה נדמה לנו שבגללנו הוא הולך זקוף ולא נפרצו לו הדיסקים והוא לא הופך להיות לנטל בריאותי על משפחתו, עשינו את עבודתנו ולו זה גם לידי ביטוי רק לגבי עובד אחד.

<עמית פרסיקו: יועץ שר הכלכלה.

<עמית פרסיקו: אמירה אחת שעלתה כאן לדיון.

<עמית פרסיקו: עד כמה שאני יודע, לפחות אצלנו בהנחיות הסחר הבין לאומי, נדמה לי שגם זמר אמר את זה, הן רק לגבי סעיף (ב).

<עמית פרסיקו: אם יורשה לי להציע, אנחנו חושבים שהרציונל החשוב שהוא להגן על עובדים שסובלים בא לידי ביטוי בסעיף (א) בלבד.

<עמית פרסיקו: לטעמנו אם סעיף (ב) יורד מההצעה, זה חוסך את כל הסיבוב בוועדת השרים ועובר חלק.

חיים כץ: אנחנו נעביר את זה כמו שזה.

חיים כץ: אחרי קריאה ראשונה אנחנו נתכנס ואם נחליט שאנחנו מורידים את סעיף (ב), אנחנו יכולים להוריד את סעיף (ב).

חיים כץ: אם נרצה אחר כך להוסיף את סעיף (ב), אם נוריד אותו עכשיו, נצטרך לעבור חקיקה מחודשת ולעבור שוב את כל התהליך.

חיים כץ: להוריד יש לנו את האופציה גם אחרי הקריאה הראשונה.

חיים כץ: זה נרשם בפרוטוקול ואני אומר שוב שהחוק יתואם.

<עמית פרסיקו: אין בעיה אדוני היושב ראש, אני מסכים.

<עמית פרסיקו: אני רק אומר שמבחינתנו הפרוצדורה להוציא את זה לשימוע בין לאומי מתחילה עכשיו ויש שישים ימים.

חיים כץ: תתעכבו שבוע.

חיים כץ: החוק יעבור כאן כהכנה לקריאה ראשונה וביום שני נעשה מאמץ שהוא יעלה במליאה לקריאה הראשונה.

חיים כץ: אז אתם, עורכי הדין, תתכנסו ותראו מה אתם עושים.

חיים כץ: אם אנחנו נחליט שאנחנו מורידים, אז הורדנו.

חיים כץ: ואם לא, זה יתחיל להיספר מאז.

חיים כץ: תקבלו את הימים שלכם.

יעקב מרגי: לגבי נציגת הממונה על ההגבלים.

יעקב מרגי: דווקא לסעיף (ב), ואני רוצה להיות כן לגבי הסעיף הזה.

יעקב מרגי: את צריכה להיות בעלת האינטרס העליון.

יעקב מרגי: אני היום כצרכן פרטי, אני קבלן שיפוצים של עצמי וכנ"ל גם קבלני שיפוצים קטנים, ואנחנו מגינים על עסקים קטנים שצריכים כרגע לצורך משימה מסוימת עשרה קילו, עשרים קילו, אבל אני נאלץ לקנות שק של חמישים קילו והוא זרוק בחצר ונרטב בגשם.

חיים כץ: או שאתה קונה לפי משקל בשקית.

יעקב מרגי: נגמרו המכולות השכונתיות של חומרי בנייה.

יעקב מרגי: כמעט ואין.

יעקב מרגי: חנויות טמבור ואוסקר, הקשישים בינינו זוכרים את החברה הזאת, נגמרו והן לא בשכונות.

יעקב מרגי: אני אומר לכם שדווקא אתם, כדי לא ליצור מצב שתהיה מגבלה ולרכוש רק שק של חמישים קילו, אני חושב שצריך לאפשר את זה וזה לא סיפור.

יעקב מרגי: גם נציגת נשר, אני פטריוט ישראלי ואוהב את המפעלים הגדולים שמעסיקים, ויצא לי לסייר בנשר עת נבחרתי לכנסת, בטרם ידעתי שאהיה חבר הוועדה הזאת ולא ידעתי שחיים כץ יגיש את הצעת החוק הזאת.

יעקב מרגי: יש לי חבר שהיה מפעיל את המסעדה שלכם והמנכ"ל עשה לי סיור והתפאר לא בייצור המלט אלא התפאר בפני במפעל האריזה דווקא.

<איה אבידור: במפעל השקים.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: מפעל השקים.

יעקב מרגי: אני מבין שצריך להיערך ולהתאים את המכונות, אבל שנה וחצי?

יעקב מרגי: אין לי עניין להתריס והצעת החוק תתואם, אבל שנה וחצי, אני חושב שהגזמתם.

חיים כץ: אנחנו לא עובדים אצלם.

חיים כץ: אנחנו מאוד מאוד לא עובדים אצלם, למרות שנאמר שאנחנו כנראה עובדים אצלכם.

יעקב מרגי: לכן אני אומר שהבקשה לשנה וחצי, הגזמתם.

שולי מועלם-רפאלי: גברתי צריכה לדעת שבוועדה הזאת יש כמה דברים שהם הבסיס לדיונים כאל.

שולי מועלם-רפאלי: האחד, האמירה החוזרת של יושב ראש הוועדה שזאת לא בושה לרצות להרוויח, השנייה, שיש לנו חשיבות גדולה לשמור על מקומות עבודה של אנשים ואתם הרי מספקים מאות מקומות עבודה.

שולי מועלם-רפאלי: לאף אחד סביב השולחן הזה אין כל אינטרס חלילה להרע לנשר, אבל תשמעי את מה שאומר גם יושב ראש הוועדה, גם חבר הכנסת מרגי וגם אני.

שולי מועלם-רפאלי: ראוי היה לדבר על משהו קצת יותר פרופורציונלי, אלא אם כן אנחנו מנותקים לגמרי מהמציאות ונראה לי שלא.

<איה אבידור: אנחנו מוכנים להיות שקופים לחלוטין לגבי ציוד שהזמנו מחוץ לארץ.

<איה אבידור: אנחנו מוכנים לדבר עם כל נציג שלכם, כדי שאתם תשתכנעו בלוחות הזמנים.

<איה אבידור: בואו נעשה את זה בשיתוף פעולה.

שולי מועלם-רפאלי: זה ברור.

חיים כץ: שמענו.

חיים כץ: נרשם בפרוטוקול.

<ערן סיב: הייתי רוצה לומר גם מילה טובה בעניין של נשר כי אנחנו עובדים עם החומר.

<ערן סיב: יש גם יבוא ואנחנו אוהבים את החומר של נשר, אנחנו רגילים לזמן ייבוש המלט, האריזות טובות, החומר איכותי, החומר עם מכון תקנים אירופאי.

חיים כץ: תרשמו לי בונוס.

<ערן סיב: בקטע של נשר אנחנו מאוד מאוד אוהבים לעבוד עם המלט שלהם וזה ייאמר לזכותם.

חיים כץ: ההגבלים העסקיים.

<מיכל כהן: אני רוצה לחזור לעמדתנו.

<מיכל כהן: כמובן שאנחנו בעד כל תוספת של מוצר חדש, כל שיפור שיש, כל מוצר שנוסף ונבחר שיהיה יותר גדול לצרכן, אנחנו בעד הדבר הזה.

<מיכל כהן: לכן העובדה שנשר תייצר גם שקים במשקל 25 קילו, אנחנו בוודאי בעד.

<מיכל כהן: הבעיה שאנחנו רואים היא עם סעיף (ב), אולי בפרשנות שלנו, כי אם כל קמעונאי חייב לאפשר – כי אם הוא לא חייב, מה משמעות הסעיף?

<מיכל כהן: – מטילים על הקמעונאי איזושהי חובה שהיא לא תוצר של הביקוש שיש בשוק.

<מיכל כהן: כלומר, כמובן שאם יהיה ביקוש וכל קבלן שיפוצים שנכנס לחנות ומבקש שק של 25 קילו ויש לנשר את המוצר הזה, הרי הקמעונאי ישמח לתת לו את השק הזה, אבל אם מחייבים כל קמעונאי להחזיק במלאי שלו גם 25 קילו, את הדבר הזה אנחנו רואים כפוגע בתחרות, כמטיל הטלות על התחרות החופשית ועל כוחות השוק.

יעקב מרגי: ואם הצרכן רוצה ולא מתאפשר לו? זה לא פוגע בתחרות?

יעקב מרגי: אהבתי את הסללום שעשית עם החייב לאפשר.

יעקב מרגי: אני עכשיו הצרכן שצריך מלט ואני לא מהמטרידים האלה שמגיש עתירות אלא אני צריך עכשיו מלט לבנות או לשפץ.

יעקב מרגי: אני לא אמצא את זה ברשתות הקמעונאיות.

<מיכל כהן: הניסיון שלנו, הידע, הכלכלה, כאשר יש ביקוש, התוצר של ביקוש הוא שיהיה היצע שימכור את זה.

יעקב מרגי: כך חשבנו עם חברות הסלולר עד שלא בדקנו מה קורה שם.

שולי מועלם-רפאלי: מה את מציעה?

שולי מועלם-רפאלי: בואי נשמע מה את מציעה.

<מיכל כהן: אני מציעה שיצרן ייצר 25 קילו וברגע שיש את המוצר הזה, מי שיבקש, יהיה לו.

יעקב מרגי: לא רק אלא גם.

<מיכל כהן: בוודאי.

<מיכל כהן: גם.

<מיכל כהן: ברגע שיש את המוצר הזה בשוק, צרכנים יוכלו לקנות אותו.

יעקב מרגי: אין להם הרבה אלטרנטיבות.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: אנחנו בסד של זמנים ואחרי הדיון הזה יבוא דיון אחר.

חיים כץ: אני מבקש מגברתי להקריא את הצעת החוק.

<נעה בן שבת: הצעת חוק לתיקון פקודת המלט (משקלו של שק מלט), התשע"ד-2013 תיקון סעיף 4א בפקודת המלט, 1944 (להלן – הפקודה), אחרי סעיף 4 יבוא: "4א.

<נעה בן שבת: משקל שקי מלט יצרן מלט המייצר גם מלט ארוז, יארוז מלט שייצר בין השאר בשקים שמשקלם אינו עולה על 25 קילוגרם.

<נעה בן שבת: קמעונאי של מלט יאפשר לצרכן לרכוש בין הנשאר מלט בשקים שמשקלם אינו עולה על 25 קילוגרם.

<נעה בן שבת: לאור ההערות שנאמרו כאן אנחנו צריכים להוסיף סעיף תחילה.

חיים כץ: תשעה חודשים מיום פרסומו של החוק.

<ניר דויטש: צריך סעיף תחילה גם ליצרן וגם לקמעונאים, מהיום שהם מייצרים.

חיים כץ: אחרי החוק יהיו תשעה חודשים.

יעקב מרגי: כולם ייערכו בתשעה חודשים.

חיים כץ: לפרוטוקול.

חיים כץ: לקחתי את המספר הזה לא סתם אלא ממנכ"ל נשר.

חיים כץ: ממנו מגיע המספר.

חיים כץ: הסברת איך נולד החוק הזה וממנכ"ל נשר לקחתי את תשעת החודשים.

חיים כץ: לא שבאתי מאיזשהו מקום עם הבנה גדולה בנושא או ידיעה כזאת גדולה, אבל אמר מנכ"ל נשר שזה מה שהוא צריך, ביקש את זה ואמר שהוא לא רוצה יותר.

חיים כץ: אם הוא מנכ"ל נשר אני מקווה שהוא מבין מה האו אומר, כי אחרת הוא לא היה מנכ"ל.

<נעה בן שבת: אתה רוצה לומר לגבי היצרן.

שולי מועלם-רפאלי: הקמעונאים יצטרכו יותר זמן.

חיים כץ: עד שיספקו, יהיה להם אפילו עוד חודשיים.

חיים כץ: אנחנו לא שם.

חיים כץ: אנחנו לא הולכים להרע אלא להיטיב.

<נעה בן שבת: תשעה חודשים ועוד חודשיים.

חיים כץ: הממונה על ההגבלים, אם מישהו ידע שיש לקוח שלא נכנס אליו בגלל שאין לו שק אחד לפחות של 25 קילו והוא מאבד לקוחות, הוא יביא חמישה שקים.

חיים כץ: זה שנכנס לקנות מלט, לא קונה רק מלט אלא הוא קונה גם צבע, חול, ברגים ועוד.

חיים כץ: אם יהיה לו שק אחד, הוא לא צריך יותר משק אחד.

חיים כץ: זה לא כצעקתה.

חיים כץ: זה לא כמו שאתם אומרים.

חיים כץ: אם יהיה שק אחד, אנחנו לא מגבילים.

חיים כץ: אני לא אומר לך 700 טון, ברגע שיש שק אחד, לא קרה כלום ואף אחד שמנהל עסקים ונלחם על הפרנסה שלו לא יאבד לקוח כי אין לו שק אחד של 25 קילו.

<נעה בן שבת: התחילה של סעיף קטן (א) תשעה חושדים מיום פרסומו והתחילה של סעיף קטן (ב) עוד חודשיים?

חיים כץ: עוד חודשיים.

שולי מועלם-רפאלי: בואו נעלה לשלושה חודשים ואז זה יהיה שנה מפרסום החוק.

חיים כץ: בסדר גמור.

<נעה בן שבת: לגבי סעיף קטן (ב), שנה מיום פרסומו.

<נעה בן שבת: אדוני, אני רוצה לדעת אם לקמעונאי יש גם אפשרות לפרק את השק.

חיים כץ: גם היום הוא יכול לפרק.

חיים כץ: הוא יכול למכור שקיות של קילו אבל זה לא כלכלי.

<נעה בן שבת: אבל הנוסח מאפשר לו את זה.

חיים כץ: אני יודע שבזמני, אם רציתי שני קילו, הוא היה לוקח שק של חמישים קילו, שוקל, לוקח שני קילו במחיר שק.

חיים כץ: אנחנו עוברים להצבעה.

חיים כץ: מי בעד הצעת החוק?

חיים כץ: בעד – 3

חיים כץ: נמנעים – אין הצעת חוק לתיקון פקודת המלט (משקלו של שק מלט), התשע"ד-2013 אושרה.

חיים כץ: הצעת החוק אושרה פה אחד כהכנה לקריאה הראשונה.

חיים כץ: הצעת החוק תעלה לקריאה הראשונה, בלי נדר, בשבוע הבא והיא תבוא במהרה לאחר תיאומים לקריאה השנייה והשלישית.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: הישיבה נעולה.