ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 131, 2013-11-24 10:00

מירי רגב: הם שילמו ליחידת דיור מראש?

<יגאל בוסקילה: כן, מראש.

<יגאל בוסקילה: מ-2005-2007 התחיל השיווק של כל המתחמים האלה פה, כפי שאתם רואים, בחלק מהם כבר בנוי, אבל גם במתחם 4, שהוא עדיין לא מפותח, המתחם שעברנו לידו, גם שם יש כבר תשלומים עבור - - -

מירי רגב: גם שם כבר יש שיווק של קרקעות וקנייה שלהם.

דוד צור: רק בדואים?

<יגאל בוסקילה: רק בדואים.

<יהודה בכר: חבריי המכובדים, אתם רואים פה ממש מעבר לגבעה, בכל הגבעה רואים בתים - - -

מירי רגב: כמה עולה כאן מגרש?

<יגאל בוסקילה: חצי מדו משפחתי מגיע למשהו בסביבות 130,000-140,000 שקל.

מירי רגב: המון כסף.

מירי רגב: .. רק בדואים יכולים לקנות פה?

<קריאה: כולל פיתוח?

<יגאל בוסקילה: כולל פיתוח, ככה כמו שאתה רואה, עם פילר.

<יגאל בוסקילה: הם משווקים בדרך כלל למשפחה אחת.

<יגאל בוסקילה: אנחנו מודעים למה קורה - - -

<קריאה: אתה יכול לתת דוגמה של מבנה כזה, מגרש כזה, איך הוא - - -?

מירי רגב: ואת המגרשים פה יכולים לקנות רק בדואים?

<יגאל בוסקילה: רק בדואים.

<יגאל בוסקילה: ההחלטה היא ייעודית למגזר.

<קריאה: אבל ראינו מה קרה בבג"צ בצפון.

<יגאל בוסקילה: ומה קרה בבג"צ פה, בג"צ אביטן?

<יגאל בוסקילה: בית המשפט דחה את אביטן - - -

<קריאה: בגלל שהיא קרקע ייעודית?

<יגאל בוסקילה: לא, זה סקטוריאלי.

מירי רגב: הם רוצים לעגן את זה.

<קריאה: אתה אומר שיש מגרשים לשמונה קומות, למשפחה אחת, כמה דירות בקומה?

<יגאל בוסקילה: איך שאתה תציג את זה בתכנית.

<יגאל בוסקילה: אם המגרש הוא בגודל 1.200 דונם, אז אתה יכול לעשות שתי יחידות דיור, כשכל אחת היא של שלוש או ארבע קומות, ובכל קומה לסדר שיהיו שם ארבע יחידות דיור.

<יגאל בוסקילה: אז אין לך בעיה בכלל.

<יגאל בוסקילה: אתה יושב עם מתכנן ומתכנן את זה.

<קריאה: ואיך זה הולך עם החניות במגרש כזה?

<יגאל בוסקילה: אתה יוצר פתרונות, החניה בתוך המגרש.

<קריאה: על הקרקע?

<קריאה: אין מצב של מרתפים או כאלה דבר?

<יגאל בוסקילה: לא, אתה יכול לייצר גם קומת מרתף למגורים, אבל - - -

<קריאה: יש צרכים כאלה?

<יגאל בוסקילה: בוודאי, קונים, רוכשים.

<יגאל בוסקילה: כל הרצועה שלאורך הנחל, אתם רואים את המגרשים הגדולים האלה?

<יגאל בוסקילה: שכרגע הם משמשים כאתרים למגורים זמניים?

<יגאל בוסקילה: כל אלה הם חומים.

<יגאל בוסקילה: גם בתוך המתחמים יש מתן מענה לבתי ספר יסודיים.

<יגאל בוסקילה: כאן, לאורך הנחל, יש פה שיתוף של כמה גורמים - - -

<קריאה: טיפת חלב וכל ה - - -?

<יגאל בוסקילה: טיפות חלב יש דווקא בתוך המתחמים.

<יגאל בוסקילה: המבנים הגדולים, הציבורים הגדולים, קרי בתי ספר תיכוניים, קרי מוסדות גדולים בהיקפים גדולים, שאמורים לתת פתרון לכל המתחם הזה, הם נמצאים לאורך הנחל.

<יגאל בוסקילה: הקטנים יותר, בתי ספר יסודיים - - -

מירי רגב: מה הדד ליין לסיום פה של העבודות?

מירי רגב: אמר קודם נחמן שאמר שלא רואים פה עבודה, הכול פה תקוע.

<יגאל בוסקילה: לא, פה זה כבר למסירה.

<יגאל בוסקילה: איפה שאנחנו עומדים כבר מוסרים לאנשים, אם שמתם לב, יש פילרים בקצוות.

<יגאל בוסקילה: פה סיימנו.

<יגאל בוסקילה: במתחם 4 אמורים לסיים בטווח של השנה הקרובה.

<יגאל בוסקילה: השאיפה, בסוף 2014, לסיים ולמסור גם למתחם 4.

מירי רגב: אבל אם אתם לא כותבים דד ליין, מתחילה בנייה, אז הם לא יפנו לכם פה את המקומות האלה, שהם נמצאים כרגע בפזורה כדי בעצם להתחיל לבנות את מבני הציבור.

<יגאל בוסקילה: לכל מי שנמצא פה יש חוזה פיתוח, כמו חוזה פיתוח רגיל שכל אחד מקבל פה מהמינהל, יש לו 36 חודשים על מנת להתחיל ולסיים את הבנייה בתוך המגרש.

<יגאל בוסקילה: אלא מאי?

<יגאל בוסקילה: שאצל האוכלוסייה הבדואית, מי שעבר לכאן הוא חתם על הסכם שהוא קצר מועד יותר.

<יגאל בוסקילה: הוא שנה ואפשר להאריך אותו בעוד כמה חודשים כדי שהוא ישלים את הבנייה שלו גם אם היא בנייה ארעית בתוך המגרש - - -

מירי רגב: ואז שהוא ישחרר את המגורים האלה לבנייה מבני ציבור.

<יהודה בכר: נכון.

<יהודה בכר: זו שאלה מאוד טובה.

<יהודה בכר: המדינה פה משקיעה, זה פרויקט הנדל"ן הגדול ביותר במדינה, המדינה משקיעה פה כ-700 מיליון שקל, פיתוח ותשתיות.

<קריאה: לכמה יחידות?

<יגאל בוסקילה: יש פה 5,300 בערך.

<קריאה: 700 מיליון ל-5,000?

<קריאה: זאת אומרת היא מפלה את הישראלים.

<יהודה בכר: כמו שראיתם פה, יש פה את שני הגשרים האלה, למעשה בין גשר אחד לגשר השני פה, אתם רואים אותם פה, זה למעשה מחבר בין העיר הוותיקה, כדי לשמור על האופי של החיים, אורחות החיים שלהם, לעיר החדשה.

<יהודה בכר: תראו בהמשך את החיבור עם אזור התעשייה.

נחמן שי: אתה מדבר על 2006-2007, למה זה לוקח קרוב לשבע-שמונה שנים, העבודות?

<יהודה בכר: הרוב מסרנו.

<יגאל בוסקילה: כבר מסרנו את מתחם 2, מתחם 3, לבנייה כבר.

נחמן שי: לבנייה כבר?

<יגאל בוסקילה: הם כבר בונים.

<יגאל בוסקילה: כל מה שאתה רואה בנוי פה, מתחם 2, מתחם 3 ומתחם 5 כבר נמסרו.

<יגאל בוסקילה: במתחם 4 אנחנו עסוקים בפינוי של האחרונים.

<יגאל בוסקילה: יש פה עבודות.

<יגאל בוסקילה: אתם לא רואים אותן, אבל יש כאן עבודות פיתוח מתקדמות, בשאיפה בסוף שנת 2014 לסיים פה את הפיתוח.

<יגאל בוסקילה: עוד משהו, החלקים האלה שאתם רואים פה, כל החלק הזה שנראה לא מפותח ואין בו כלום, אלה קרקעות תמורה שניתנו לפשרות בקרקע משנים עברו.

<יגאל בוסקילה: גם פה המדינה כמדינה לקחה על עצמה את הפרויקט הזה והיא מסייעת בידיהם של אותם אנשים שקיבלו מתנה, מה שנקרא, ויש להם קרקע שהיא קרקע פרטית, להשביח את הקרקע שלהם ולעשות עליה תכנון מפורט.

<יגאל בוסקילה: אנחנו נותנים סיוע באמצעות הרשות המקומית, כי אסור לנו לתכנן באופן ישיר קרקע פרטית ובאמצעות חברות אחרות אנחנו נותנים סיוע כדי לעשות פה תכנון מפורט ולתת גם להם את האפשרות, מי שקיבל את הקרקע כקרקע פרטית, למנף אותה ולייצר ממנה - - -

מירי רגב: על הקרקע הפרטית?

מירי רגב: אתה שומע מה הוא אומר כאן, נחמן?

מירי רגב: פה יש לך קרקע פרטית שהמדינה עוזרת להם לשבח אותה, מה שאסור לנו לעשות באופן עקרוני, אז עושה את זה המועצה, כדי בעצם לזרז אותם לעשות גם בקרקע פרטית.

<קריאה: באמצעות החטיבה להתיישבות.

מירי רגב: זה לא מדהים?

<יהודה בכר: אנחנו ממשיכים הלאה.

<יהודה בכר: אני רק רוצה שתראו כרגע, ממבט שלנו, נראה את זה בהמשך, אנחנו נמצאים במקום הזה פה, צומת להבים, אנחנו רואים אותו פה מאחורינו, תראו את החיבור של אזור התעשייה עם המתחם הזה.

<יהודה בכר: תראו את זה גם בהמשך.

<יהודה בכר: הקרבה יוצרת הרבה הרבה יכולת ואופטימיות להצלחה של כל העניין הזה, כמו שאמרתי, עם שילוב של התעסוקה.

<יהודה בכר: תודה.

<יהודה בכר: אנחנו עולים לאוטובוס ונוסעים לכיוון ההרחבה.

<יגאל בוסקילה: כמו שציינתי, מתחמים נוספים שאנחנו מסייעים בתכנון המפורט שלהם זה בעצם למנף את ההפשרות בקרקע משנים עברו.

<יגאל בוסקילה: אגב, חלק מפשרות הקרקע שנעשו קיבלו תמורות לא רק בחלקים של המגורים, אלא גם בחלקים של עידן הנגב, כשתמורות בעידן הנגב, כולנו יודעים אחרי טבלאות איזון מה ערכה של הקרקע שם.

<יגאל בוסקילה: זאת קרקע שהיא קרקע לתעשייה.

<יגאל בוסקילה: בדרך כלל כשעושים טבלאות איזון אז מתחשבים גם בחלקים שהם קשורים לפיתוח ולתכנון המפורט שיש, כולל חלק ניכר מפטור מהיטלים, מאגרות שיש על שטח שהוא תעשייה וכולם יכולים לשער מה הערך של קרקע שנמצאת בתוך אזור תעשייה שהיא קרקע פרטית.

<יגאל בוסקילה: זאת המטרה, למנף את התמורות בקרקע, זאת אומרת שלא רק יקבלו קרקע חקלאית ויעשו ממנה גידול חיטה, שזה לא כל כך מניב באזור שלנו, כפי שאתם מבינים.

<יגאל בוסקילה: קו הגשם עולה כל כמה שנים צפונה יותר, ובשטחים האלה אנחנו מסייעים למנף את התמורות בקרקע, לא רק כאן, גם באתרים אחרים.

<יגאל בוסקילה: בדרך כלל מינוף התמורות הוא כזה שגם מאפשר להם לעשות בשטחים חקלאיים תכנון של קרקע לחקלאות, זאת אומרת שטחים שאפשר לבנות בהם חממות ולגדל גידולים בצורה מסודרת.

<יגאל בוסקילה: מעבר לזה גם יש פה כניסה של כל מיני גופים שמרימים פה כל מיני פרויקטים של סולריים וכיוצא באלה ואפשר להשביח ולייצר מקרקע התמורה משהו.

<יגאל בוסקילה: אנחנו נכנסים לעידן הנגב.

<יגאל בוסקילה: בכל מקרה אנחנו נכנסים ויוצאים.

<יגאל בוסקילה: כולם בעיקרון כאלה שלפחות שתי קומות ניתן להרים.

<יגאל בוסקילה: התמהיל הוא תמהיל כזה שיוצר ארבע יחידות לדונם מינימום.

<יגאל בוסקילה: יש רק ארבע בינתיים, יכול להיות שנראה אולי, אבל אני אראה לכם גם טורי שהוא ממש על הכביש, טורי של חמש יחידות דיור, כשכל יחידת דיור היא 250 מטר רבוע, שזה סביר לחלוטין.

<יגאל בוסקילה: אנחנו עומדים כאן בסטנדרטים כמעט זהים למה שיש במגזר היהודי פה במרחב הנגב.

<יגאל בוסקילה: קודם ניתן מענה לריבוי הטבעי.

<יגאל בוסקילה: לצד הריבוי הטבעי, אם היו להם משפחות שנמצאות פה בפזורה, לאותו פלג, לאותה משפחה, לאותה חמולה, אז קלטנו גם חלק מהפזורה שנמצאת באותו מתחם.

<יגאל בוסקילה: הסדר הוא כזה שאנחנו שומרים על שבטיות חמולתיות.

<יגאל בוסקילה: זאת אומרת לא נכניס את משה בוכוולץ לגור לידם.

<יגאל בוסקילה: הפטור ממכרז במגזר הבדואי הוא כזה שמחייב אותנו לעמוד בסטנדרטים האלה.

<יגאל בוסקילה: זאת אומרת אנחנו נעתרים לבקשה - - - בין המשפחות עצמן, כשיש מתיחות לא מכניסים משפחה אחרת.

<יגאל בוסקילה: לכן גם תבנית הבנייה היא כזו ששומרת על מבננים.

<יגאל בוסקילה: מבננים, זה אומר 10-15 יחידות דיור במבנן, שנותן שירות לאותו מתחם.

<יגאל בוסקילה: התכנון הוא כזה שנותן מענה לזה.

<יגאל בוסקילה: אם צריך יותר, אז לוקחים שני מבננים, שלושה מבננים, ביחד.

<יגאל בוסקילה: אבל יש רגישות, בוודאי שיש רגישות.

נחמן שי: מה מבטיח לך - - -?

<יגאל בוסקילה: כי אנחנו עושים את הפיתוח של המתחמים הציבוריים.

<יגאל בוסקילה: אנחנו, זה אומר רשות הבדואים ביחד עם קק"ל וביחד עם גופים נוספים, עושים את הפיתוח של כל השטחים הציבוריים, שהם שטחים ציבוריים פתוחים, RC, שבילי רכיבה לאופניים, כל מיני מיזמים שהם לשטחים ציבוריים פתוחים, עושים אותם כבר.

<יגאל בוסקילה: התחלנו כבר בשנה הזו, בשנת 2013.

<יגאל בוסקילה: בשנת 2014 מעמיקים ועושים לאורך הנחל בכל השטחים הפתוחים את כל הפיתוח הזה.

<יגאל בוסקילה: אלה בתים שבהרחבה, אלה בתים חדשים.

<יגאל בוסקילה: שימו לב, פה עכשיו, הבית החום הזה כאן מצד שמאל שלנו, זה חמש יחידות.

<יגאל בוסקילה: אתם רואים בהפרדה אפילו בצבעים, עם הפס באמצע?

<יגאל בוסקילה: זה חמש יחידות דיור.

<יגאל בוסקילה: בדרך כלל זה אבא אחד עם עוד שני ילדים בוגרים שלו והצעירים יותר.

<יגאל בוסקילה: כל אחד לקח לעצמו יחידה, בנה לעצמו את היחידה, אבל הם בונים אותה בצורה אחידה.

<יגאל בוסקילה: אז יש כזה, יש גם בנייה רוויה, שבינתיים יש ארבע קומות בתוך המתחם, אבל ארבע קומות שמייצרות 12 יחידות דיור והוא כבר בנוי.

<יגאל בוסקילה: הנה, שימו לב שם מאחור, אתם רואים את הבניין הזה?

<יגאל בוסקילה: הבניין הזה הוא בן שלוש קומות, אבל יש בפנים גם של ארבע קומות, בנוי וכבר מאוכלס.

<יגאל בוסקילה: גם כאן, כל הבנייה הזו, ממש עד לאן שאנחנו נצא לכביש הראשי, כביש 1, אם תשימו לב, גם בכביש הראשי, בכביש 1, הפיתוח הוא פיתוח מתקדם הרבה יותר מתוך העיר רהט הוותיקה, למרות שגם שם אנחנו עושים את כל השינויים הנדרשים ועושים השלמות פיתוח.

<יגאל בוסקילה: העיר הוותיקה לא מוזנחת, היא גם מקבלת את המענה.

<יגאל בוסקילה: ערך קרקע.

<יגאל בוסקילה: שתבינו, חברים, אתם אומרים כמה עולה מגרש, או כמה עולה יחידת דיור לצורך העניין.

<יגאל בוסקילה: אמרתי, בסביבות 130,000, 135,000 שקלים.

<יגאל בוסקילה: ערך הקרקע כאן לסקטור הבדואי, מחיר המגרש, בעצם הרכיב העיקרי שלו זה פיתוח, ערך הקרקע הוא 10 שקלים למטר.

<יגאל בוסקילה: ממש זול.

<יגאל בוסקילה: אתם רואים את הפיתוח שיש לאורך כביש 1?

<יגאל בוסקילה: התקנה של תאורה.

<יגאל בוסקילה: שימו לב, ישר וקצת שמאלה, המפעל הגדול שאתם רואים מצד שמאל שלכם, פנימה, רחוק קצת, זה המבנה הגדול שנבנה כבר, של סודה סטרים.

<יגאל בוסקילה: כל מה שהיה במישור אדומים מועתק לכאן, במקום לסינגפור.

<יגאל בוסקילה: קק"ל אמור להיות כאן, תיכף נגיע אליו, בפינה הדרום מערבית של המתחם הזה.

<יהודה בכר: נחמן, שאלת שאלה מאוד טובה.

<יהודה בכר: בחברה הבדואית יש חשיבות רבה לנושא של הפרנסה.

<יהודה בכר: ברגע שבתוך התא המשפחתי יש לאישה מקור פרנסה כל החיים משתנים.

<יהודה בכר: אנחנו רואים את זה בשגב שלום.

<יהודה בכר: בשגב שלום יש את המפעל 'עוף עוז', המפעל כרגע מעסיק 1,200 עובדים בדואים.

<יהודה בכר: תראו את זה בהמשך.

<יהודה בכר: מה שיפה בעניין הזה, שהמפעל הזה, של יזם יהודי בשם עוזי מחלב, שמייסד כל יום 70 טון שחיטה כל בוקר ומשווק לכל הארץ, אבל הדבר היפה ביותר שבבוקר מגיעה אישה לעבודה ויש תעסוקה.

<יהודה בכר: היא מביאה את הילדים שלה לפעוטון או למשפחתון, משאירה אותם בכניסה למפעל, המפעל דואג למה שנקרא רווחת הסביבה ואיכות החיים.

<יהודה בכר: זה שינה מאוד את היישוב.

<יהודה בכר: תשאלו את ראש מועצת שגב שלום, הוא מספר מה היה לפני המפעל ואחרי המפעל.

<יהודה בכר: המפעל נותן לו קודם כל ארנונה, יש לו תקציב לעשות שיפור לאיכות החיים וכל אורח החיים שם השתנה.

<יהודה בכר: האישה מגיעה הביתה חזרה ממקום עבודתה, בחמש אחר הצהריים, עם הילדים שאכלו צהריים, היא מגיעה והיא מביאה פרנסה.

<יהודה בכר: בתוך התא המשפחתי הבדואי זה מעצים את האישה.

<יהודה בכר: ברגע שזה מעצים את האישה, היא מקור פרנסה, היא נראית אחרת בחברה.

<יהודה בכר: זה מה שאנחנו נעשה גם פה.

<יגאל בוסקילה: מה שראיתם עבודות בצד שמאל של האוטובוס, בפינה הקצת יותר רחוקה מאיתנו, זה מפעל קלגל.

<יגאל בוסקילה: שם הוא אמור לקום.

<יגאל בוסקילה: השטח כאן עדיין של אזור התעשייה עובר פיתוח בחלק שמצפונה לנו.

<יגאל בוסקילה: גם מדרומה לנו, בצד ימין של האוטובוס, יש פלח נוסף של אזור התעשייה וגם בו יש שטחים לתעשייה ולמסחר.

<יגאל בוסקילה: מעבר למה שציינתי לפני כמה דקות, וגם מה שיהודה אמר, יש שטח ציבורי נוסף שאמור לקום, אמורה לקום עליו שלוחה של מכללה מארצות הברית, שהיא ת"פ אוניברסיטת בן גוריון, של MIT כנראה, בהתערבות של נשיא המדינה והם גם ישתתפו כאן בטקס חנוכה של אזור המסחר והתעשייה, התעסוקה של עידן הנגב, והם אמורים להקים כאן את השלוחה שלהם.

<יגאל בוסקילה: בתוך המתחמים עצמם, 2, 3, 4 ו-5, ניתן גם מענה מבחינה תכנונית לתעסוקת נשים.

<יגאל בוסקילה: בגלל הרגישות למעמד האישה הבדואית בתוך החברה הבדואית אז ייצרנו גם מגרשים שהם מגרשים מסחריים וסמי מסחריים לתעסוקת נשים.

<יגאל בוסקילה: אנחנו אמורים בסיוע של ארגונים וכל מיני כאלה להקים עליהם את כל המיזמים האלה לתעסוקת נשים, שיהיה בתוך המתחם, מה שנקרא לשמור פחות או יותר על - - - אנחנו נחצה עכשיו את להבים, מזרחה לכיוון לקייה, על כביש 31.

<יגאל בוסקילה: מצפון לכביש 31, כמעט לכל אורכו, מתבצעת עכשיו סלילה של כביש 6, שלוחה של כביש 6, שאמורה להוביל בסופו של יום לעיר הבה"דים, לקריית ההדרכה.

<יגאל בוסקילה: כרגע מה שמתבצע מתוך כביש 6 זה חלק שמסתיים בכביש 60, ליד שוקת, פחות או יותר.

<יגאל בוסקילה: תראו את היקפי העבודה שיש כאן.

<יגאל בוסקילה: מעבר לזה נעמוד קצת על סוגיות אחרות שנמצאות בתוך המרחב שלנו.

<יגאל בוסקילה: בצד ימין שלכם זה דווקא החלק המסודר, מגרשי מגורים שההתיישבות בהם מוסדרת, והחלקים של מה שראיתם עד שהגענו לכאן הם תביעות בעלות.

<יגאל בוסקילה: אם תסתכלו טוב, אתם רואים שבין הבתים יש הרבה קרחות, שהם שטחים סגורים.

<יגאל בוסקילה: אלה תביעות הבעלות שלא מאפשרות לאף אחד לפעול בתוכם, למרות שיש תכניות סטטוטוריות של מגרשים בתוך היישוב עצמו שמאפשרות פיתוח ובנייה ושיווק של המגרשים, בין אם זה לקליטת פזורה, בין אם זה לאנשים שמתגוררים כאן.

<יגאל בוסקילה: עצם זה שיש את תביעות הבעלות בתוך היישוב, אי אפשר לפתח, אי אפשר לשווק, כי תובעי הבעלות ממשיכים להחזיק.

<יהודה בכר: הצטרפו אלינו שני חברי כנסת חשובים, זבולון קלפה וחבר הכנסת פייגלין, והם מעיינים כרגע במפות.

<יהודה בכר: אנחנו ממשיכים הלאה.

<יהודה בכר: אני רוצה כרגע, בדרך לאל סייד, לעשות שני דברים.

<יהודה בכר: אל"ף, נמצא פה איתנו הממונה על המחוז, מר אבי הלר, הוא ייתן כמה מילים, בהמשך אני רוצה שכאמל אבו נאדי, שהוא תושב לקייה, יגיד לכם כמה מילים תוך כדי נסיעה.

<יהודה בכר: זה מופע ראשון.

<יהודה בכר: בהמשך אנחנו ניתן לו גם לדבר במסגרת הפגישה בוועדה בקרית הממשלה.

<יהודה בכר: אבי, בבקשה.

<אבי הלר: בוקר טוב לכולם.

<אבי הלר: אני אנסה בכמה דקות שעומדות לרשותי להתייחס קצת לצד המוניציפאלי של המענה להסדרה וקידום המערכת ההתיישבות של הבדואים וכמובן גם לפן התכנוני.

<אבי הלר: ייתכן מאוד שהנתונים שאני אמסור כרגע ידועים ומוכרים ממסמכים כאלה ואחרים, כיום על פי מרשם האוכלוסין של משרד הפנים חיים בנגב כ-215,000 תושבים בדואים שכמחציתם רשומים עם מען קבוע באחד מיישובי הקבע המוכרים והמוסדרים במערכת המוניציפאלית שאנחנו מכירים בה.

<אבי הלר: אם תשימו לב והסתכלתם בטיוטה או בהצעת החוק, באחד מן העמודים האחרונים יש רשימה של כל שמות היישובים המוכרים ומאושרים מהפן המוניציפאלי וכמובן גם מהפן התכנוני כאחד, שבתוכם מתגוררים חלק מהאוכלוסייה, החל מהעיר רהט, שסיירנו מקודם, דרך לקייה מהצד השני, בצומת שוקת כאן היישוב הוא אל-סייד, בהמשך המועצה המקומית ח'ורה, מועצה מקומית ערערה ונגב, כספייה בדרך לערד ויתר היישובים.

<אבי הלר: אם זכור לכם, ב-2004 הקימונו מועצה אזורית שתשמש כפלטפורמה להכרה וקידום של התיישבות הבדואים בנגב מהפן המוניציפאלי וגם התכנוני.

<אבי הלר: היום אנחנו נמצאים בתוך מסגרת של שתי מועצות אזוריות, עם 11 יישובים מוכרים בעלי תכניות מתאר בעלות תוקף שמכוחן ניתן לפתח ולהמשיך את הכנת התכניות המפורטות שמכוחן ניתן להוציא את היתר הבנייה לכל בית ולכל שימוש אחר.

<אבי הלר: מהפן התכנוני משפט אחד.

<אבי הלר: מחוז הדרום מתפקד מהפן התכנוני מתכנית מתאר בעלת תוקף מאז ראשית שנות ה-2000.

<אבי הלר: רק להמחיש את הדינמיקה של המציאות שמתרחשת בשטח, מאז שנות 2000 ועד היום אנחנו עברנו מעל 75 עדכונים ושינויים בתכנית המתאר, שחלק מתוכם הם חלק קטן תכנוני או מענה להתיישבות הבדואים בנגב.

<אבי הלר: תיקון 23 הוא התיקון המרכזי מתוך סדרת התיקונים הזו בתכנית המתאר.

<אבי הלר: אנחנו קוראים את תכנית המתאר למטרופולין באר שבע, כאשר מתוך תכנית של מטרופולין באר שבע מרב השטח שטעון הסדרה כלולה בתוך תכנית למטרופולין באר שבע, וזה מבחינתנו משמש כפלטפורמה תכנונית לכל אותן חלופות או יוזמות שתגענה מתוך הרשות להסדרת התיישבות הבדואים במערכת המשאים ומתנים עם האוכלוסיות השונות הטעונות הסדרה.

<אבי הלר: אני רוצה להוסיף משפט נוסף פה.

<אבי הלר: דבר אחד חשוב בעיניי שחשוב גם לחברי הכנסת וגם לכל המשתתפים בסיור לגבי החשיבות של קידום ואישור החוק.

<אבי הלר: אני חושב שמאז היותנו בוועדת היישום, כשכתבנו את המלצות ועדת היישום לעצם הסדרת התיישבות הבדואים, באנו והנחנו את הבסיס שהדבר יכול להתממש ויוכל לקבל ביטוי וכיסוי בחוזקה לביצוע בשטח רק באמצעות חקיקה.

<אבי הלר: לטעמי ללא חקיקה כל גורם מקצועי אשר יופקד על נושא זה או אחר, המשא ומתן על התמורות, על התכנון, או כל דבר אחר, ללא הגיבוי והפלטפורמה החוקית של החוק, יהיה לנו מאוד מאוד קשה ליישם את החלופות, את היוזמות, של הסדרת השטח.

<אבי הלר: אני חושב שהאישור של החוק ישמש ויסייע לנו בקידום הפרויקט הלאומי הענק הזה.

<אבי הלר: תודה רבה.

<אבי הלר: עד כאן.

<יהודה בכר: אנחנו כאן רואים משמאלנו את היישוב ח'ורה.

<יהודה בכר: יגאל הוא מנהל המרחב.

<יהודה בכר: יש פה את היישוב ח'ורה, הוא יגיד לכם כמה מילים על היישוב ח'ורה, אנחנו בתנועה לכיוון אל סייד, אבל יגאל יגיד כמה מילים על היישוב ח'ורה.

<יגאל בוסקילה: היישוב ח'ורה, כפי שיהודה ציין, הוא דווקא אחד מהמודלים המוצלחים של היישובים הבדואים.

<יגאל בוסקילה: יש פה 11,000 תושבים, מרביתו דווקא ללא תביעות בעלות, אבל יש גם חלק מהשכונה שהיא תביעות בעלות.

<יגאל בוסקילה: יש לו ראש מועצה בשם מוחמד אל נברי, שזכה גם הפעם בבחירות האלה.

<יגאל בוסקילה: יש פה אזור תעשייה די מצליח, יש פה גם תעסוקת נשים בתוך אזור התעשייה, שהיא פרי של הרשות המקומית דווקא, מינוף של הרשות המקומית.

<יגאל בוסקילה: יש פה אוכלוסיות מגוונות בתוך היישוב, החל במשפחות אל עתאונה וכלה באבו אל גיאת שנמצאים בחלק המזרחי של היישוב.

<יגאל בוסקילה: קוניאן, חלק מהם נמצאים בתוך יתיר, אבל זה החלק הקטן יחסית מקרב כלל האוכלוסייה, כ-1,000, קצת פחות, נמצאים בתוך היישוב וגם האחרים אמורים להיות מוסדרים בתוך היישוב עצמו.

<יגאל בוסקילה: היישוב הזה כולל גם הסדרת התיישבות שתהיה במתכונת של אל סייד, לפחות בשכונות המערביות שלו.

<יגאל בוסקילה: אמרתי, בתוך אזור התעשייה יש תעסוקת נשים, אני קצת אפתח בעניין.

<יגאל בוסקילה: כיישוב או כאזור תעשייה חיפשו מתן מענה לנושא של הזנה לבתי ספר.

<יגאל בוסקילה: הקימו שם מפעל שבעצם מושתת על תעסוקה של נשים והוא מספק את הקייטרינג לבתי הספר במגזר הבדואי, בהתחלה לח'ורה וקצת בסביבה, ועכשיו כמעט לכל בתי הספר בכל האזור.

<קריאה: למה - - -

<יגאל בוסקילה: כי יש פה שילוב של תביעות בעלות, או רובו תביעות בעלות, והסדרת התיישבות.

<יגאל בוסקילה: הם תבעו את הבעלות מ-70' עד 75' בערך.

נחמן שי: העובדה שהם - - -

<יגאל בוסקילה: כתוצאה מהעובדה שהם נאחזו בקרקע.

<יגאל בוסקילה: אנחנו נותנים להם זכויות קנייניות על המקרקעין שהם גרים בו.

<יגאל בוסקילה: אגב, המדינה גם משתתפת ב-90% מעלויות ה - - - חלק מהם הצטרפו כבר, חלקם בשלבים של הצטרפות, יש לנו כבר בסביבות 150-200 מצטרפים להליך הסדרת ההתיישבות.

<יגאל בוסקילה: הם משלמים את ה-10% שהם נדרשים לשלם כהשתתפות.

<יגאל בוסקילה: ערך הקרקע, אנחנו עושים איתם פשרה על הקרקע שהם צורכים ונותנים להם אותה בעצם 100%, לא 50% ולא 75%.

<יגאל בוסקילה: חלק מהם עדיין חשדנים.

<יגאל בוסקילה: לא כולם תובעים בדיוק את הדונם שהם מתגוררים עליו, הם תובעים קצת יותר.

<יגאל בוסקילה: הם תובעים, כמו שאתה מבין, 7 דונם, 10 דונם, 70 דונם גם, כמו זה, למשל, שאתה נמצא פה לידו, והחשש שלו שבעצם הסדרת התיישבותו הוא יצטרך גם לתת לאחרים להתגורר על תביעת הבעלות שלו, שזו המטרה שלנו, להותיר בידו כזה מענה שייתן גם לו, גם למשפחה, לדור הבא, אבל שיאפשר גם לבדואים אחרים מחוסרי קרקע, ולא משבט אחר.

נחמן שי: הוא רוצה שבוא נחתום מחר, אבל הוא לא יקבל את - - -

<יגאל בוסקילה: לא, את המגרש של הבית.

נחמן שי: אתם רוצים את כל ה - - -

<יגאל בוסקילה: לא, אני לא רוצה את כל השטח, ממש לא.

<יגאל בוסקילה: בשלב הזה אני רוצה רק להסדיר את התיישבותו.

<יגאל בוסקילה: יתרת השטח, כשניכנס להליך של החקיקה, אנחנו רוצים ליצור מצב שבו - - -

נחמן שי: הכול יישאר שלו?

<יגאל בוסקילה: חלק ממנה יישאר שלו, כי יש לו עדיין ילדים שהם - - -

<יהודה בכר: אני עונה, גם לנחמן וגם לך, המדינה באה לחלק מהבדואים, בין 1970 ל-79' והיא אמרה להם, 'בואו תרשמו תביעות', היו פה עשרות צוותי מודדים שלנו, של המדינה, של משרד המשפטים, מינהל מקרקעי ישראל, אמרו מבדואי לבדואי ורשמו את התביעות.

<יהודה בכר: כשאתה אמרת שהוא מפר חוק, זה לא מדויק, יכול להיות שהוא מפר חוק, אבל לא בהקשר הזה.

<יהודה בכר: המדינה באה ואמרה 'בואו נרשום תביעה'.

<יהודה בכר: יש, אגב, שני סוגי סטטוס לגבי אדמה במדינת ישראל.

<יהודה בכר: לאומי, 93%, ופרטי 7%.

<יהודה בכר: יש עוד סטטוס אחד שהמדינה יצרה, זה הסטטוס של אדמות התביעה.

<יהודה בכר: זאת אומרת מי שנרשם בתקופה הזאת של בין 70' ל-79' ויש תיק מופקד במשרד המשפטים, פקיד ההסדר בבאר שבע, אצל רמי דמרי, וכאלה נרשמו יותר מ-3,200, הוא פעל לפי החלטות מדינת ישראל.

<יהודה בכר: עכשיו, בהקשר למה ששאל נחמן, אותו בדואי שיושב כאן, שרשם את הבית שלו, את התביעה שלו אז בתקופה ההיא והתיק שלו הופקד אז אצל פקיד ההסדר, הוא מחכה להסדר.

<יהודה בכר: פה נכנסת סוגיית המחיר - - -

נחמן שי: על איזה גודל שטח?

<יהודה בכר: אני לא יודע, מה שהוא נרשם אז.

<יהודה בכר: יכול להיות שמאז היו פלישות מעבר למה שנרשם.

<יהודה בכר: בהחלט יכול להיות שהיו הפרות חוק מעבר, אבל מה שנרשם נרשם על פי החלטות המדינה.

<יהודה בכר: מה עושה החוק?

<יהודה בכר: מה מתכוון לעשות החוק?

<יהודה בכר: נמשיך אחר כך, יש תשובות לכול.

<יהודה בכר: אני מבקש מהח"כים לבוא לפה לקדמת המקום.

משה זלמן פייגלין: אני פה מייצג את הערבים, אני מתנגד לחוק.

מירי רגב: אתה רואה שיש לפעמים זהות אינטרסים בין הערבים ל - - -

דוד צור: עד עכשיו היה לנו רגוע.

<יהודה בכר: אנחנו נמצאים פה כרגע בתצפית על היישוב אל-סייד.

<יהודה בכר: מי שיציג את הנושא הזה הוא המנהל שמנהל משא ומתן, איש שחי בשטח 24 שעות, זמין כל השנה, הוא קיבל שטח, גזרה, והוא אחראי למשא ומתן והידברות עם השכונה.

<יהודה בכר: אורי גנן הוא בחור רציני מאוד, שהגיע מתפקידים בכירים מאוד בצה"ל, ברשות הוא שנתיים וחצי ועושה עבודה מאוד מאוד טובה, שהיא לא פשוטה.

<יהודה בכר: היא לא פשוטה, המשימה הזאת, נשמע את אורי, שיציג את האתגרים.

<אורי גנן: ברוכים הבאים לאל-סייד.

<אורי גנן: קודם כל להתאפס, אנחנו נמצאים מערבית ליישוב ח'ורה.

<אורי גנן: אם נסתכל, אנחנו רואים פה את כביש 31 באופק, עם המשאיות, מאחוריו היישוב ח'ורה ובצד הזה זה היישוב אל-סייד, אנחנו רואים עכשיו את הפאתים הדרום מזרחיים של היישוב.

<אורי גנן: אנחנו נמצאים בנקודה הזאת במפה ומסתכלים לעבר האזור הזה.

<אורי גנן: אנחנו רואים את הבתים בצד הדרומי של היישוב ואת הפזורה מאחורי היישוב.

<אורי גנן: מה שחשוב להבין לגבי אל-סייד, אל-סייד זה אחד מהיישובים שנקראים יישובי אבו בסמה, הוקמו במהלך שנות ה-2000.

מירי רגב: כמה יישובים יש לאבו בסמה?

<אורי גנן: 11 יישובים.

<אורי גנן: מה שמיוחד ביישוב אל-סייד ועוד יישובים כמו דריג'את, הוא הרעיון של הסדרה במקום.

<אורי גנן: מה שאתם רואים, אתם רואים תכנית מפורטת של מגרשים, שככל הניתן שמו את המגרשים שמו את הבתים מסביב למגרשים שכבר קיימים בשטח.

<אורי גנן: המטרה היא ליצור - - -

נחמן שי: לצופף.

<אורי גנן: כבר יש מציאות צפופה וככל הניתן בעצם - - -

<יהודה בכר: זו מילה לא נכונה, אני קורא להסדיר.

מירי רגב: ליצור קרבה בין המקום הנוכחי למקום שיהיה.

נחמן שי: הסדרה משמעותה שבשטחים הפתוחים שאנחנו רואים יהיו בתים.

<יהודה בכר: פה אפילו לא הייתה כוונה לצופף, הייתה זכות בחירה - - -

משה זלמן פייגלין: - - - לא ייתנו.

משה זלמן פייגלין: מה שהם לא נתנו עד היום הם גם לא ייתנו מחר.

<יהודה בכר: לא, הרעיון פה זה לא לצופף, הרעיון זה להסדיר.

<יהודה בכר: הסדרה במקום, זה נקרא.

<אורי גנן: בעצם הכול מוכן ביישוב הזה.

<אורי גנן: יש תכנית.

<אורי גנן: חוץ ממגרשי מגורים שאתם רואים, 1,400 מגרשי מגורים, יש פה תכנון של אזור תעשייה, לפנינו רואים את בית הספר, מאחוריו אמור להיות שטח לאזור תעסוקה ומלאכה, שטחים משרדיים, שטחי ציבור.

<אורי גנן: יש פה ארבעה בתי ספר היום.

<אורי גנן: לכאורה הכול מוכן, רק בעצם מה קורה?

<אורי גנן: כשאנחנו רוצים להסדיר את היישוב אנחנו מבקשים מהאנשים לשייך בין הבן אדם למגרש.

<אורי גנן: כמו בכל מקום במדינת ישראל כשרוצים להוציא היתר בנייה צריך גם תכנית מאושרת על ידי מהנדס, אבל גם שהמגרש יהיה רשום על שם הבן אדם.

<אורי גנן: פה אנחנו נתקלים בבעיה של שכבת הקרקע.

<אורי גנן: הקרקע, בעצם ב-90% מהיישוב, אתם רואים את הפסים האדומים, רצוף בתביעות בעלות, רק חלק קטן הוא אדמת מדינה ובעצם אנחנו צריכים להגיע למצב שכל אחד שרוצה מגרש, נגיע למצב שרק על המגרש הספציפי הזה נוכל ליצור את המצב שהוא רשום בצורה מסודרת על הבעלות.

<אורי גנן: אני אומר תמיד שאל-סייד, הבעיה שלהם בעיקר היא בינם לבין עצמם.

<אורי גנן: זאת אומרת הם צריכים את החוק ואת הפתרון כדי לפתור הרבה פעמים סכסוכים בתוך המשפחה.

<אורי גנן: יש פה תביעות עם 10, 11 יורשים, יש פה תביעה אחת של 124 יורשים, יש פה הרבה בלגן בתוך היישוב.

נחמן שי: ההתייחסות שלהם אחורה, לכמה שנים?

נחמן שי: לאותה תקופה של 70'-79' או עוד קודם?

<אורי גנן: הם מתייחסים היום לתקופה - - - אני לא יודע אם פקיד ההסדר נמצא איתנו היום, אבל יום יום, כל שבוע, אנשים מגיעים אליו בשביל לנסות להסדיר - - -

נחמן שי: אבל יש מישהו שאומר שלפני 200 שנה הם היו פה?

נחמן שי: או 100 שנה הם היו פה?

<יהודה בכר: אבל זה לא משנה.

מירי רגב: הם טוענים שהם כאן מדורי דורות.

נחמן שי: זה לא משנה, זה מי שרשם בין 70' ל-79'.

<יהודה בכר: בדיוק.

נחמן שי: זאת נקודת ההתחלה שממנה הייתה ספירה?

<אורי גנן: נכון.

<אורי גנן: מעבר לנושא של היתרי הבנייה אנחנו רוצים לפתח פה יישוב.

<אורי גנן: אושרו 220 מיליון שקל לפיתוח של היישוב.

<יהודה בכר: לא הקשבת למספר הזה.

<יהודה בכר: המדינה אישרה פה 220 מיליון שקל לפיתוח היישוב.

<יהודה בכר: כרגע אנחנו מושקעים ב-19 מיליון שקל להרחיב תשתיות.

<יהודה בכר: הצירים האלה היו פעם כמו - - -

<קריאה: וזה מתעכב בגלל התביעות?

<יהודה בכר: כן.

מירי רגב: והחוק שיהיה בעצם יסדיר את התביעות, מרגע שהחוק יעבור?

<אורי גנן: נכון.

מירי רגב: מרגע זה בית משפט כבר לא מתעסק עם זה?

מירי רגב: ואז בעצם אתם יכולים לחלק את השטח ולהעביר אותם ליישובים זמניים ומרגע זה להחזיר אותם ל - - -

דוד צור: מה שחשוב להבין בכל הסיפור, שה-200 ומשהו מיליון שקל לא מנוצלים, בגלל התקיעה של התביעות.

דוד צור: ופעם שהפקק הזה ייפתח אז אפשר אולי - - -

<יהודה בכר: בדיוק מה שאמר פה חבר הכנסת צור, יש לי כרגע הרשאה ל-220 מיליון מהמדינה, אבל אני לא יכול לעבוד.

<יהודה בכר: אני כרגע מושקע ב-19 מיליון שקל רק על תשתיות על.

<יהודה בכר: אני כרגע פותח כבישים ומרחיב, כי הכבישים שהיו קודם, אי אפשר לנסוע בהם, כדי לשפר את איכות החיים.

<יהודה בכר: החוק הזה יאפשר לי לתת פיתוח לכל האזור.

נחמן שי: אתה מתנה את ההסכמה שלהם בהשקעה?

נחמן שי: זה מה שאתה אומר.

<יהודה בכר: כן, בטח.

<יהודה בכר: אני עושה שלבים שלבים.

<יהודה בכר: גם המדינה נותנת לי, המדינה לא נותנת לי את כל ה-220, היא נותנת לי, 'תוכיח לי ש-19 - - -

נחמן שי: מקל וגזר.

<קריאה: רק להשלים, אין התניה של פיתוח בפתרון היום, אלא שזה פשוט לא מצליח, כי אם צריך להעביר כביש היום, אז הפיתוח מתעכב.

מירי רגב: למה ברהט הוא לא מתעכב?

נחמן שי: משהו כאן לא ברור לי.

נחמן שי: שואלת היושב ראש למה ברהט - - -

מירי רגב: למה ברהט אנחנו רואים את הכיכרות, רואים את התנופה, רואים את הבניינים כלפי מעלה?

<קריאה: ברהט אין תביעות בעלות.

משה זלמן פייגלין: השאלה היא נורא פשוטה.

משה זלמן פייגלין: כשמדינת ישראל רוצה כיום להרחיב כביש, במקרה הצורך היא גם יודעת להפקיע כדי להרחיב כביש.

משה זלמן פייגלין: מה הבעיה לעשות את זה עכשיו לפני החוק?

דוד צור: זה נורא מסובך.

דוד צור: ראינו למשל הרחבה, צריך גם להתחשב במורכבות הזו, זה לא כביש שאתה מפנה שמאלה ימינה, פה מדובר כנראה על הפקעות, לצורך העניין, או הסדרה, נקרא לזה הסדרה - - -

משה זלמן פייגלין: לא, דוד, אתה לא עונה לי.

דוד צור: שהן בתוך החלקה שלו.

דוד צור: לשם רוצים - - -

משה זלמן פייגלין: אני אשאל בצורה יותר מפורטת.

משה זלמן פייגלין: כאשר מדובר בצורך ציבורי לפתח ואין ספק שיש פה צורך שכזה, במקום שבו הקרקעות שייכות - - - כאשר מדובר בצורך להפקיע ולפתח שטחים ציבוריים, הרחבות, כיכרות, מה שאתה רוצה, במקום שבו הבעלות פרטית, נניח שאין שאלות משפטיות למי זה שייך, יש דרכים לבצע את זה, ואילו כאן, כשהבעלות היא לא של מי שתפס את הקרקע, צריך חוק מיוחד.

משה זלמן פייגלין: זה דבר והיפוכו שמוליך לחשש כבד, אצלי לפחות, שגם אחרי החוק הזה כל מה שיקבלו יקבלו ומה שהם אמורים לתת על פי החוק לא ייתנו כי ממילא אין פה - - -

דוד צור: זה אנחנו חייבים לשמור, שזה לא יקרה.

משה זלמן פייגלין: אין פה שום מורא החוק על תושבי האזור.

משה זלמן פייגלין: לכן כל הדיבור הזה הוא דיבור מופרך.

משה זלמן פייגלין: אני לא נגד פיתוח ההתיישבות הבדואית בנגב, אבל אנחנו פשוט כאן מרמים את עצמנו, אנחנו משחקים בנדמה לי.

<קריאה: לא, לא מדויק.

משה זלמן פייגלין: לא מדויק?

משה זלמן פייגלין: תסביר - - -

מירי רגב: טוב, זאת שאלה לסוף.

מירי רגב: אני לא רוצה עכשיו לפתוח את זה, אני רק רוצה ללמוד פה מהמקום.

<יהודה בכר: בואו ניתן לאורי.

מירי רגב: אז בבקשה, אורי, רק תסיים ואנחנו מפה נוסעים ללקייה ואחר כך נמשיך הלאה.

<אורי גנן: אני רוצה שנגדיל את הפוקוס לכל המרחב.

<אורי גנן: על אל-סייד דיברנו, פיתוח, היתרים, זה בעצם כל מרחב שוקת, כולל את אל-סייד, אום בטין, שנמצא מערבית לנו, וכל הפזורה מסביב.

<אורי גנן: זה 27,000 דונם, לפחות 21,000 דונם בתביעות בעלות.

<אורי גנן: שנבין את המשמעות.

<אורי גנן: כביש 6 שצריך לעבור פה, הרחבת כביש 31 - - -

נחמן שי: את 6 אי אפשר לקדם בגלל תביעות בעלות?

מירי רגב: ברור.

<אורי גנן: זה ייצור איזה שהוא קושי.

<אורי גנן: אני לא אומר שאי אפשר, אבל - - -

נחמן שי: שאל פייגלין - - -

<קריאה: אל"ף, המדינה עושה את זה, נחמן, יש צוותי משא ומתן שמטפלים בזה.

<קריאה: גם 31.

<אורי גנן: יש פה כמה רבדים.

נחמן שי: כביש 6 מקדמים.

<קריאה: גם 31 מקדמים.

<אורי גנן: אני רוצה להסביר.

<אורי גנן: כביש 6 עובר על כמה מקבצים.

<אורי גנן: למקבצים האלה צריך לפתור פתרון התיישבות, פתרון התיישבות שלהם כרגע כנראה בתוך אום בטין.

<אורי גנן: בתוך אום בטין גם שוב יש הרבה תביעות בעלות, אנחנו צריכים בכל זאת להגיע להסדר עם הבן אדם, כי מה לעשות, בשטח החוק הבדואי, כרגע האנשים האלה לא יוכלו להיכנס בתביעת בעלות של מישהו אחר.

<אורי גנן: זאת אומרת יש פה קשרים אחד לשני, ואני כן מאמין שהחוק פה יכול לעורר שינוי, יהיה מצב אחר, אם יש פה אדמות שרשומות על שם המדינה ואז צריך לדבר על הפקעה או דברים אחרים מאשר המצב כמו שהוא היום.

משה זלמן פייגלין: אתה מוכן לפרט בעניין הזה מה ההבדל בין החוק הבדואי לבין החוק של מדינת ישראל?

משה זלמן פייגלין: ולמה החוק הבדואי מפריע לחוק של מדינת ישראל?

משה זלמן פייגלין: ולמה, כמו שאמרת, אתה מקווה שאחרי החוק החדש של מדינת ישראל החוק הבדואי יתפוס פחות מהחוק של מדינת ישראל?

<יהודה בכר: אני אסביר.

<יהודה בכר: את הסוגיה הזו נסביר - - -

משה זלמן פייגלין: רבותיי, אתם שמים לב למה שקורה כאן?

<יהודה בכר: לא, לא, אין שאלה שלא נענה.

מירי רגב: חברים, הכול בסדר.

מירי רגב: אני גם אמרתי בתחילת הסיור - - -

משה זלמן פייגלין: יש לי שלוש דקות?

מירי רגב: לא, יש לך הרבה יותר ואנחנו נגיע בסוף הסיור לאיזה שהוא מקום שאפשר יהיה לשבת ולתת מענה לכל השאלות.

<יהודה בכר: משה, אתה תקבל תשובה.

מירי רגב: אורי, תמשיך.

מירי רגב: כמה זמן אתה פה במשא ומתן עם התושבים?

<אורי גנן: אני נמצא שנתיים וחצי בעצם באזורים האלה.

מירי רגב: אתה מצליח לקדם?

<אורי גנן: יש היום פחות או יותר 20% מהפוטנציאל של התושבים שהגישו בקשות להקצאות מגרשים, בכל מיני שלבים שונים בתהליך.

מירי רגב: מה עם ה-80%?

<אורי גנן: יש פה עדיין הרבה חוסר אמון, יש פה הרבה אנשים שאומרים 'אני לא מוכן כרגע להתעסק ב-5 מגרשים, אני רוצה פתרון כולל'.

<אורי גנן: הרבה אנשים שאני בא אליהם ואומר בואו נעשה הסדרה נקודתית על המגרשים שאתה מבקש, יש פה הרבה אנשים שמחכים לחוק, שמחכים לפתרון הכולל שיבטיח את העתיד של הילדים והנכדים שלהם.

<אורי גנן: זו הראייה פה.

מירי רגב: זאת אומרת זה החשש שלהם.

מירי רגב: ברגע שהם יידעו שהחוק קיים והם יקבלו את החלק שלהם בהתאם לכל ההיבטים והנגזרות של החוק אז הם כן יצטרפו לזה.

<אורי גנן: במיוחד באל-סייד זו הדאגה לדור העתיד.

<דורון אלמוג: יש דבר אחד שחשוב לדעת, החוק מקבע את המחיר.

<דורון אלמוג: עד היום מאז ימי פליאה אלבק, ב-1975, כל הזמן המחיר השתנה.

<דורון אלמוג: החוק יוצר סופיות מחיר.

<דורון אלמוג: זהו זה.

<דורון אלמוג: עכשיו הם מחכים לזה, כי הם יודעים שהחוק הולך להבטיח יותר ממה ש - - -

מירי רגב: שיש להם היום.

<דורון אלמוג: כן, חד משמעית.

<האני: זה בחצי תשובה למר פייגלין.

מירי רגב: אתה תושב פה?

<האני: כן.

מירי רגב: איך אתה מרגיש עם מה שהולך להיות פה?

<האני: אנחנו מקווים שיהיה טוב.

מירי רגב: אתם רוצים שכל הפזורה כאן תגיע להסדרה, שיהיה לכם סידור?

מירי רגב: שיהיה בית לכם, לילדים?

<האני: זה מה שאנחנו רוצים.

מירי רגב: ומה מעכב את זה?

<קריאה: ואיך בית הספר?

<קריאה: בית הספר פה טוב לכם?

<האני: בית הספר החדש?

<קריאה: כן.

<האני: זה טוב.

<האני: בטח שזה טוב.

מירי רגב: למה הילדים פה ולא לומדים עכשיו?

<האני: בגלל השביתה על העניין של האדמה.

מירי רגב: הבנו.

מירי רגב: אז הם עכשיו בבית.

מירי רגב: הם לומדים גם את השפה העברית בבית הספר?

<האני: ברור, בטח.

מירי רגב: לא, כי אני רואה אותם פה והם לא מדברים עברית.

מירי רגב: הילדים.

<האני: מתחילים מכיתה - - - לא יודע מאיזה כיתה מתחילים ללמוד עברית, אבל מתחילים.

מירי רגב: לא מהגן הם מתחילים ללמוד עברית?

<האני: לא מהגן.

<האני: בשנתיים הראשונות, שלוש.

מירי רגב: תגיד לי, כשאתה שומע על החוק הזה, מאיפה אתה שומע על החוק של ההסדרה?

מירי רגב: מאיזה תקשורת אתה שומע?

מירי רגב: מהתקשורת הערבית, או גם מהתקשורת הישראלית?

<האני: משניהם.

מירי רגב: וממה שאתה מבין, נפגשת עם אורי, לדוגמה?

מירי רגב: אתה מכיר את אורי?

<האני: אני מכיר את אורי שהוא מסתובב לי כל הזמן בבית.

מירי רגב: אתה דיברת עם אורי פעם על מה בעצם החוק הזה אומר?

מירי רגב: מה זה ייתן לכם?

מירי רגב: דיברת עם אורי?

<אורי גנן: דיברתי יותר עם אבא שלו, לא איתו.

<אורי גנן: אתה הבן של עבד, לא?

<האני: כן.

מירי רגב: יופי.

מירי רגב: עם אבא שלו דיברת?

<אורי גנן: הייתי בבית שלו.

<האני: אבא שלי נפטר.

מירי רגב: אבא שלך נפטר?

מירי רגב: מתי?

<האני: ב-2002.

<האני: אבל יש לי אחים.

<האני: הנה, זה אח שלי, זו אדמה שלנו.

מירי רגב: אתה רוצה שנגיע לפתרון, שיהיה טוב גם לבדואים וגם לנגב.

<האני: בטח, זה ברור.

<האני: יהיה טוב.

<האני: אבל לא הריסות ומגרשים, יש לנו המון ילדים שצריכים מגרשים.

מירי רגב: ומה עם בנייה לגובה?

מירי רגב: שכל ילד יקבל קומה לגובה?

מירי רגב: נניח נותנים לכם מגרש, מה שמגיע לכם, עם בנייה לגובה.

<האני: אם יש למישהו שתי נשים, שלוש נשים.

מירי רגב: לא, עוד מעט אנחנו נטפל גם בזה.

מירי רגב: מה אתה חושב?

מירי רגב: תמשיך להתחתן עם ארבע-חמש נשים?

מירי רגב: חכה, גם בזה אני הולכת לטפל.

<האני: אי אפשר, אצלנו יש שתי נשים, שלוש.

מירי רגב: אין אי אפשר.

מירי רגב: מה אתה אומר?

<האני: כן, זה הסדר - - -

מירי רגב: אז מה אתה רוצה, לכל אישה בית?

<האני: כל אישה, היא רוצה שני מגרשים.

מירי רגב: היא רוצה שני מגרשים, האישה?

מירי רגב: מעכשיו תהיה לך רק אישה אחת, רק אותה אתה תפנק.

מירי רגב: אין יותר שתיים, אין יותר שלוש, אין יותר ארבע.

מירי רגב: מה חשבת?

מירי רגב: אתה חושב שאנחנו נאפשר את זה?

מירי רגב: טוב, בלקייה אנחנו נדבר.

<יהודה בכר: יגאל, משפט סיכום?

<יגאל בוסקילה: שאלת שאלה לעניין המשפט הבדואי או לא המשפט הבדואי.

<יגאל בוסקילה: המשפט הבדואי אומר, לפני שלא הסדרתי את ענייניי עם המדינה, בדואי אחר לא ייכנס לגור אצלי, גם אם הוא מקרב בני המשפחה וגם כאלה שלא.

<יגאל בוסקילה: לכן בחלק ניכר מהמקרים האלה שאתם רואים פה צפיפות, הצפיפות היא לא כזו שאנחנו יוצרים כמדינה.

<יגאל בוסקילה: דרך אגב, הבדואי עצמו, שמתגורר בתביעת הבעלות שלו פה, על ילדיו, לא יעבור להסדיר את התיישבותו בתביעת בעלות של בדואי אחר, למעט מקרה שבו הבדואי השני אומר 'הסדרתי - - -

משה זלמן פייגלין: אז תרשה לי לחדש לך משהו, שאולי לא שמעת.

משה זלמן פייגלין: נציג הבדואים בנגב, בבית המחוקקים, חבר הכנסת טלב אבו עראר, אמר שגם אחרי ההסדרה שלך אף אחד לא - - -

<יגאל בוסקילה: לא, הוא מייצג את עצמו.

משה זלמן פייגלין: לא, הוא מייצג את המשפט הבדואי.

משה זלמן פייגלין: הבעיה שהוא מכיר את המשפט הבדואי.

מירי רגב: לא נפתח את הדיון הזה פה.

מירי רגב: חבל, אמרנו שנענה שם.

<יהודה בכר: איך נראה לך הנושא של ההסדרה, עם כבישים, תשתיות, פיתוח, שיהיה לך מים וחשמל בבית?

<תושב המקום: זה בסדר גמור.

<יהודה בכר: מה בסדר גמור?

<יהודה בכר: תגיד מה בסדר.

<תושב המקום: זה בסדר אם יש מים, חשמל.

מירי רגב: אז מה לא בסדר?

<תושב המקום: הריסות.

מירי רגב: אבל אם אתה הורס לטובת בנייה, אתה לא הורס לטובת בנייה, אתה הורס כדי לעשות סדר, אתה הורס כדי שהמקומות האלה יהיו בנויים כמו רהט, שיהיו כמה מקומות כאלה להתיישבות הבדואית, שההתיישבות הבדואית תסתדר ולא יהיה כל הזמן פזורה ושכל הזמן יריבו על בעלות ושל מי זה ושל מי זה.

מירי רגב: נעשה סדר באדמות, פעם אחת ולתמיד יקבלו את מה שמגיע להם ואפילו קצת יותר, אז מה הבעיה בזה?

<תושב המקום: יש פה משפחות שאין להן אדמה, יש משפחות שיש להן.

<תושב המקום: הרוב אין להם אדמה.

מירי רגב: אבל הם גם יקבלו.

<תושב המקום: מי שאין לו אדמה?

מירי רגב: גם יקבל.

<תושב המקום: איפה יקבל?

מירי רגב: יקבל.

מירי רגב: באותם מגרשים.

<יהודה בכר: יש מגרשים פנויים פה, הוא יקבל מגרש מסודר ומפותח.

מירי רגב: אתם פשוט לא מכירים את החוק, אתם שומעים ממה שאומר טלב ואחרים, ובמקום לבוא ולשמוע ולראות מה עושים, אז אתם סתם עושים - - - החוק הזה אמור לתת פתרון למי שיש ולמי שאין.

<יהודה בכר: גם לילדים שלך, גם לזכאים שלך.

<תושב רהט: שאין להם מגרשים בכלל?

<תושב רהט: אני עם 9 ילדים, אין לי מגרש.

<תושב רהט: אני ברהט.

מירי רגב: אתה מרהט?

<תושב רהט: כן.

מירי רגב: איך קוראים לך?

מירי רגב: מאיזה משפחה אתה?

<תושב רהט: הוא אטארק, אני מרהט, תעודת זהות, תסתכלי.

מירי רגב: אני מאמינה לך.

<תושב רהט: תסתכלו כמה ילדים, 9 ילדים.

<תושב רהט: אין לי שום מגרש.

<תושב רהט: מגרש אחד אין לי.

<תושב רהט: עשר שנים אני מבקש מגרש, אין לי.

<תושב רהט: אני גר ברהט.

<יהודה בכר: אבל ברהט יש כרגע - - -

<תושב רהט: ברהט כרגע אין.

<תושב רהט: אל תגיד לי.

<תושב רהט: ברהט אין.

<יהודה בכר: כרגע אנחנו משקיעים ברהט 42,000 יחידות.

<יהודה בכר: ראית את ההרחבה ברהט?

<תושב רהט: אבל מתי?

<תושב רהט: עוד חמש-עשר שנים?

<יהודה בכר: לא, רגע, שנייה.

<תושב רהט: יש לי בן בגיל 25.

<יהודה בכר: קודם כל אתה יוודע מה שאני אומר?

<יהודה בכר: אתה ראית את ההרחבה ברהט שבונים שם בתים?

<יהודה בכר: ראית?

<תושב רהט: יש הרחבה?

<תושב רהט: אבל עוד חמש שנים, עשר שנים.

<יהודה בכר: לא - - -

מירי רגב: לא, הוא אומר לך עכשיו, בונים לך עכשיו.

מירי רגב: יגאל, קח את הפרטים שלו.

<יהודה בכר: זה המנהל.

<יהודה בכר: הוא ייקח את הפרטים ונטפל בעניין.

<תושב רהט: 9 ילדים ואין לי שום מגרש ברהט.

<יהודה בכר: הנה, לך ליגאל, הוא יטפל בך.

<תושב המקום: את שומעת?

<תושב המקום: יש אנשים, אין להם מגרש.

<תושב המקום: אין להם מגרשים בשבט סייד.

<תושב המקום: הם לא עשו שום דבר.

<תושב המקום: מה עשו?

<תושב המקום: רק בתי ספר.

מירי רגב: אבל יעשו.

מירי רגב: אנחנו רוצים לפתור את זה.

<קריאה: אנחנו עושים תשתית של חשמל, אנחנו עושים ביוב, אני צריך לפתוח פה דרכים.

<תושב המקום: יש דרכים, פתחו.

<תושב המקום: עבדו.

<קריאה: לא, לא מספיק.

<תושב המקום: עבדו.

<תושב המקום: אורי עבד.

<יהודה בכר: - - - כשנגיע לאזור לקייה, כשנגיע לאזור לקייה, הוא יספר לנו על התהליך, איך הוא רואה את הדברים.

<יהודה בכר: הוא קצין בצה"ל.

<כאמל אבו נאדי: אני כאמל אבו נאדי, אני תושב של הפזורה של לקייה.

<כאמל אבו נאדי: בעבר שירתתי בצה"ל, השתחררתי בדרגת סרן, הייתי קצין גיוס בדואים לצה"ל, שירתתי גם במסגרת של משרד ראש הממשלה.

<כאמל אבו נאדי: מי שהזמין אותי זה האיש שיושב פה, שהיה מפקד הימ"מ, דורון היה מפקדי.

<כאמל אבו נאדי: באמת שקשה לי לדבר היום, כי הסיפור הוא מורכב.

<כאמל אבו נאדי: כולם קשורים פה, הערבים, אנשי ימין, יהודים, שמאלנים, בעיה, אבל אני מקווה שאנשים יסתכלו ככה בגדול.

<כאמל אבו נאדי: אם אנחנו נמשיך להתייחס לסיפור בדברים הקטנים מאוד, אנחנו לא נצא מזה.

<כאמל אבו נאדי: הבדואים הם תושבי מדינת ישראל, הם נמצאים פה מלפני קום המדינה, חלקם הגדול משרתים בצה"ל ובכוחות הביטחון והמדינה צריכה להחליט באמת אם האזרחים האלה הם שווי זכויות או לא.

<כאמל אבו נאדי: אני כל הזמן הסתובבתי עם יהודה ועם דורון.

<כאמל אבו נאדי: בעצם מה שהביא אותנו היום למצב הזה זה הרבה יותר מעבר, גברתי יושבת ראש הוועדה, מאשר חוק פראוור או לא חוק.

<כאמל אבו נאדי: הבדואים הולכים אחורה, בכל המובנים.

<כאמל אבו נאדי: הדבר שהכי מפריע לי זה הקיצוניות שהולכת ומתגברת, השליטה של אנשי הצפון, הערבים מהצפון, כל חברי הכנסת שמצאו נקודת חולשה, לבוא ולהיכנס למגזר הבדואי.

<כאמל אבו נאדי: הם כל הזמן התנגדו, והבדואים, שמטבעם הם אנשים שלא ניצלו הזדמנויות בצורה הכי טובה, ואני כאחד שכל החיים שלו משרת בכוחות הביטחון, אני חייב להתריע על הנושא הזה.

<כאמל אבו נאדי: צריך להסדיר את ההתיישבות של הבדואים.

<כאמל אבו נאדי: כולם פה אמורים לשלם, גם הבדואים, כולם צריכים לשלם מחיר.

<כאמל אבו נאדי: לא הבדואים יקבלו את כל מה שהם רוצים ולא היהודים בסופו של דבר גם יקבלו את כל מה שהם רוצים.

<כאמל אבו נאדי: אני גר ביישוב לקייה, אני גם היום משמש כקב"ט של המועצה.

<כאמל אבו נאדי: העבירות, גברתי, עבירות תנועה, אם אני אספר לך מה שקורה שם.

<כאמל אבו נאדי: אני בתור בן אדם, אני - - - אנשים נוהגים בניגוד לכיוון התנועה, דורסים אנשים ובורחים, פשוט מאוד.

<כאמל אבו נאדי: חוקי הבנייה, לא שמים, רישוי עסקים לא קיים.

<כאמל אבו נאדי: אני רוצה להגיד לך, באמת פה זה המערב הפרוע.

<כאמל אבו נאדי: כל מי שרוצה לעשות עבירות, אומרים לו 'סע לבדואים, שם אין חוק'.

<כאמל אבו נאדי: הנושאים, מה שאמרתי לך, הם הרבה יותר מאשר בחברה, המדינה צריכה שיהיה לה רגולציה פה.

<כאמל אבו נאדי: חברים, גם זבולון וגם משה פייגלין, אני כל הזמן שומע אותך.

<כאמל אבו נאדי: אני יודע שאתה יהודי טוב ואני יודע שאת רוצה את טובת המדינה, אף אחד פה לא מתווכח, אבל אני לא רואה וגם לא הבנתי, קצת ויתור, או לא להתעסק בדברים, או כל אחד יוותר.

<כאמל אבו נאדי: תנו לחוק הזה לשרוד.

<כאמל אבו נאדי: אני אגיד לך למה, כי בעוד 20 שנה יהיה פה 500,000 בדואים, קשה אז לשלוט, ואז יבואו בטענות לחבר'ה שלי, יבואו לבדואי הממוצע, הבחור הטוב, ויגידו לו 'איפה היית?' הוא יאמר, 'הנה, אני פה היום, אני מדבר'.

<כאמל אבו נאדי: תלכו לקראתם.

<כאמל אבו נאדי: תוותרו, תאמינו לי, קצת, קצת יפגע.

<כאמל אבו נאדי: אתה יודע מה?

<כאמל אבו נאדי: בסדר, בוא נגיד משהו, פייגלין, הרי מי שהביא את החוק, הרי יושבים עליו כבר שלוש שנים, אם פראוור ובגין ירד דרומה והשופט ישב.

<כאמל אבו נאדי: אלה אנשים מקצוענים, גם יהודה פה, נתנו לאנשים, הם הפקידים הכי בכירים היום בדרום, הם מכירים את הבדואים הרבה יותר טוב ממך.

<כאמל אבו נאדי: תנו להם, תנו להם כוח.

<כאמל אבו נאדי: תנו להם, הם רוצים חוק.

<כאמל אבו נאדי: הבדואי הממוצע האמיתי, הבדואי הישראלי רוצה חוק.

<כאמל אבו נאדי: מה שאני רוצה להגיד, מה שאתם רואים פה בדרום, אני חייב להגיד משהו פה.

<כאמל אבו נאדי: מאוד מאוד כואב לי.

<כאמל אבו נאדי: אני חושב שבדואים לפני 20 שנה היו הרבה יותר ישראלים, הבדואים מתרחקים מהנושא הזה.

<כאמל אבו נאדי: אנחנו מאוד נצטרך בתור בדואים על הדבר הזה, אבל תחזיקו - - - הבדואים יותר נהיו דתיים, אבל אני יודע שהגיוס הוא תמיד ברמות של ירידות ועליות, ירידות ועליות.

<כאמל אבו נאדי: המספרים, 400, 450, זה מה שהוא אמר, זה נכון, בכל מחזור.

<כאמל אבו נאדי: זה מה שאני אומר באמת, תסתכלו על הדברים בצורה גדולה.

<כאמל אבו נאדי: הבדואים כולם יודעים, הדרום, מזרח, כולם אמרו את זה, ואני יודע שיש פה הרבה אנשים, הבדואים גם עולים על הגל הזה, בשביל להרוויח בסופו של דבר קולות.

<כאמל אבו נאדי: אתם פוליטיקאים, אתם יודעים את זה.

<כאמל אבו נאדי: הם מסתכלים על הקולות.

<כאמל אבו נאדי: הליכוד זכה ב-270 קולות אצל הבדואים.

<כאמל אבו נאדי: זה לא היה פעם.

<כאמל אבו נאדי: אני זוכר את מה שהיה פה, ואני לא מדבר כי היושבת ראש פה, אני סתם לוקח דוגמה את הליכוד, היו אלפים, אבל הבדואים התרחקו, ובאו החבר'ה מהצפון ומילאו את החלל הזה.

<כאמל אבו נאדי: עכשיו, זה היום לא ייעצר פה, זה ימשיך ויחמיר, עד שיבוא יום שיהיו מקרים שאני לא רוצה שיהיו.

משה זלמן פייגלין: תשמע, כאמל, אני רוצה לומר לך, אתה הגדרת מדויק את הבעיה.

משה זלמן פייגלין: הבעיה היא ריבונות, הבעיה היא משילות.

משה זלמן פייגלין: השאלה היא האם החוק הזה הוא תוצאה של הבעיה, או שהוא פתרון של הבעיה.

משה זלמן פייגלין: פה יש תקווה שהחוק הזה יהיה הפתרון של הבעיה, שאחרי שנסדיר יבוא תורה של הריבונות והמשילות.

משה זלמן פייגלין: אני טוען שבדיוק הפוך, בגלל שאין ריבונות ואין משילות הולכים אל הפתרון הקל של החוק, ומכיוון שכך מה שיקרה בעקבות היישום שלו, שהמשילות והריבונות עוד יפחתו.

משה זלמן פייגלין: כי מה שהחוק נותן, 7 מיליארד שקל, פחות או יותר בסך הכול, אבל כל זעקות שבר שאנחנו שומעים עכשיו מההנהגה הבדואית והערבית בעצם נועדה להכין את הקרקע, כפי שהם מודים במפורש בכך, שאת מה שהם צריכים לתת הם לא ייתנו, כי "החוק הבדואי" ימשיך ויגבר.

משה זלמן פייגלין: זה החשש שלי.

משה זלמן פייגלין: תראה, אני בהחלט חושב שאם מישהו בנה בית בשנות ה-70, אי אפשר עכשיו לבוא וסתם כך להרוס לו אותו.

משה זלמן פייגלין: אני מבין את זה.

משה זלמן פייגלין: אני גם הבנתי את זה בגוש קטיף, אבל לא חשוב, נעזוב את זה עכשיו.

משה זלמן פייגלין: בגוש קטיף זה היה חוקי, פה זה עדיין בלתי חוקי לפי כל בתי המשפט.

משה זלמן פייגלין: אבל לא על כך אנחנו מדברים.

משה זלמן פייגלין: אנחנו מדברים שחוטא ייצא שוב נשכר, מה שיעצים ויוכיח שבאמת הריבונות היא לא ישראלית.

משה זלמן פייגלין: כי כשאתה בא אל החוטא, לא בשם הריבונות והחוק, אלא בשם הרפיון של הריבונות שלך, ואתה נותן לו כל כך הרבה, אתה אומר לו בעצם 'אני מודה שזה שלך'.

משה זלמן פייגלין: הוא תופס מהחוק הזה רק דבר אחד, אתה לא נותן לו את שלך, של המדינה, אתה נותן לו את שלו ולכן הוא גם לעולם לא יסכים, הוא רק ייקח את מה שנוח לו וימשיך לשבת.

משה זלמן פייגלין: זו תהיה התוצאה של החוק הזה.

משה זלמן פייגלין: את הפתרון הטכני של הסדרת ההתיישבות, אין שום בעיה לפתור גם היום.

משה זלמן פייגלין: תבוא, תרחיב, תפתח, במגרשים הפנויים, את המגרשים הפנויים תציג חינם, לכל מי שאין לו דירה, אז תהיו בפזורה הבדואית.

משה זלמן פייגלין: אבל זה לא מה שאתה עושה.

מירי רגב: - - -

משה זלמן פייגלין: מירי, לי אין שום אינטרס.

משה זלמן פייגלין: יש לי רק אינטרס אחד, שהמדינה תשלוט, תהיה ריבונית בכל מקום.

משה זלמן פייגלין: היום, כרגע נאמר לך שהיא לא שולטת.

<דורון אלמוג: תראו, חברים, משה, המדינה גם צריכה לכבד החלטות שלה.

<דורון אלמוג: עכשיו, אם בא השופט גולדברג, ישב שנה וחודשיים, אמר חוק, תפתרו את הבעיה הזאת באמצעות חוק, מדוע?

<דורון אלמוג: משום שאשמה המדינה, נתתם לבדואים לרשום תביעות, נרשמו התביעות על פי החלטות מדינת ישראל ולכן אני אומר לכם, רק חוק.

<דורון אלמוג: כ-200 מתוך 3,200 תביעות הגיעו לבתי משפט.

<דורון אלמוג: אומר גולדברג, בכל הפעמים שהדיון הגיע אליו בית המשפט קבע חד משמעית, האדמה היא אדמת מדינה, הבדואים במקרה הנדון לא הצליחו להוכיח בעלות על הקרקע.

<דורון אלמוג: אבל הוא בא ואומר, אם לא נחקוק חוק שיאפשר לנו במהירות לפתור את בעיית 3,000 התביעות לא נצליח בסופו של דבר לעשות את ההסדרה.

משה זלמן פייגלין: אז אני שואל אותך למה לא לחוקק היום חוק, הרבה יותר פשוט, שהיות שכל התביעות שהגיעו עד היום משנות ה-70 התבררו כלא נכונות והקרקע לא של הבדואים, על סמך התקדים החד משמעי הזה המדינה קובעת ששום דבר לא שלהם, כל תביעות הבעלות הללו מופרכות, ומתחילה להסדיר כבעלת הבית, ולא כמי שמתחננת לאישור של מי שהשטח לא לו, שיואיל ללכת תמורת 7 מיליארד דולר.

<דורון אלמוג: התשובה היא מאוד פשוטה.

<דורון אלמוג: שוב, מכיוון שבמדינת ישראל יש ממשלה והממשלה קיבלה החלטה בעניין הזה ואחר כך קידמה את ההחלטה.

<דורון אלמוג: ההחלטה הייתה לאמץ את דוח גולדברג.

<דורון אלמוג: לא מכיוון שכל אחד מאיתנו אוהב את דוח גולדברג, אלא מכיוון שממשלת ישראל החליטה לקדם, אימצה.

<דורון אלמוג: זה כבר היה ב-2009 ומאז התקדמנו.

<דורון אלמוג: עכשיו, בסופו של דבר, אני אומר לכם, הזמנתי אותך ללמוד את הבעיה.

משה זלמן פייגלין: - - -

<דורון אלמוג: לא, אין חוק.

<דורון אלמוג: גולדברג המליץ - - -

משה זלמן פייגלין: עם כל הכבוד לשופט גולדברג, אני נמצא פה כמחוקק.

משה זלמן פייגלין: אתה יודע, אתה הזמנת אותי, כי המדינה הזאת קיבלה את ההחלטה, הייתה המלצה, עכשיו אני כאן באוטובוס הזה כי אני צריך לקבל את ההחלטה.

משה זלמן פייגלין: לכן זכותי לשאול את השאלות, אתה לא יכול לענות לי - - - וגם קודם קיבלתי תשובה כזאת, אני פה, גם כאחד חלקי 20 של מייצגי המדינה הזאת ואני לא מקבל תשובות לשאלות שלי.

<דורון אלמוג: - - -

משה זלמן פייגלין: לא, אתה פה ואין בררה, כי חכמים החליטו.

משה זלמן פייגלין: זאת לא תשובה.

<יהודה בכר: אנחנו נמצאים פה בכתף בתרים.

<יהודה בכר: כתף שבעיניי היא מייצגת הרבה דברים, תיכף תראו בהמשך.

<יהודה בכר: יש לה תצפית מאוד טובה, גם לכיוון הר חברון, לכל היישובים פה באזור.

<יהודה בכר: אני אבקש מאבי, שייתן לנו קודם כל את המבט הכולל, לאחר מכן יגאל, שהוא מנהל המרחב פה ואחריו, עומר צור.

<יהודה בכר: עומר צור כבר שבוע מתרגש מהביקור הזה פה, עשה הכנות, עשה מאה סימולציות.

מירי רגב: רע מאוד.

מירי רגב: אם על זה אתה משלם לו, על שבוע להתרגש, אז תוריד לו שבוע מהמשכורת.

<אבי הלר: מכובדיי, עוד הפעם, כדי להתמצא בתנאי השטח.

<אבי הלר: כביש 60, מבאר שבע, לצומת שוקת, מאין שבאנו, היישוב לקייה מצד שמאל, או בצד הצפון מזרחי שלנו, למטה במישור השטח שאנחנו רואים פה, למעשה זה השטח שאמור לקום כאן, קרית המודיעין.

<אבי הלר: ותיקים מאיתנו זוכרים את האזור ליקית.

נחמן שי: איזה קריה?

<אבי הלר: קרית המודיעין 8200, צומת גלילות כאן למטה.

<אבי הלר: במעבר צה"ל לנגב, מעבירים בסיסים גדולים, קרית ההדרכה צומת הנגב, קרית המודיעין 8200 פה וקרית התקשוב בבאר שבע, בקמפוס אוניברסיטת בן גוריון.

נחמן שי: אז פה החלטתם לשים את 8200?

<יהודה בכר: אנחנו נסביר תיכף בחלק שלנו יותר מפורט.

<אבי הלר: בתוך התהליך של ההסדרה של ההתיישבות הבדואית בנגב, למטה, מה שעברנו, צומת שוקת, תחנת פז, כל הרצועה לאורך כביש 31, תכנית של לפני כחודשיים, צירפנו 1,250 מגרשים למועצה המקומית לקייה, כתוספת ופוטנציאל האזור.

<אבי הלר: זה המשולש הזה.

<אבי הלר: זו הרחבה של היישוב.

נחמן שי: שמיועד למי?

<אבי הלר: אוכלוסייה מתוך היישוב ובכלל האזור.

<אבי הלר: מה שמאפיין את לקייה, תשימו לב לדבר אחד, לקייה נבנתה ותוכננה על ידי משרד הבינוי והשיכון בראשית הדרך, למעשה החלק המרכזי של היישוב מבוסס, כמו שראיתם באל-סייד, היישוב הקודם שהיינו, על בסיס של תביעות בעלות.

<אבי הלר: אבל השוני הוא, משרד הבינוי והשיכון לפני כ-10-15 שנה פיתח את התשתיות, היום יש מגרשים זמינים לבנות בית מחר בבוקר, וניתן להוציא היתר בנייה מכוח תכנית מתאר, ובגלל תביעות הבעלות, כמו שאמרו מקודם, כף רגלו של אף בדואי לא תדרוך על אותו מגרש.

<אבי הלר: הדוגמה הכי טובה, למעלה.

<אבי הלר: תסתכלו על הגבעה, רואים שם קצת עצים, הגג עם הרעפים, זה טלב אלסנאע, חבר הכנסת לשעבר.

<אבי הלר: בין תובעי הבעלות המרכזיים בלקייה זה משפחת אלסנאע.

<יהודה בכר: הצטרף אלינו אורח מאוד חשוב, יוסי מימון.

מירי רגב: דורון, מה זה פה?

<אבי הלר: זאת פזורה, מירי.

מירי רגב: פזורה של לקייה?

<דורון אלמוג: של אזור לקייה.

<אבי הלר: דבר אחד, בתוך המתחם, הריכוז הקטן הזה פה למטה זה בערך החלק המזרחי של קרית המודיעין, זו משפחת עבאדי.

<אבי הלר: יהודה וכל הצוות מטפלים באיך אנחנו נסדיר ונפנה אותם מהשטח.

<אבי הלר: יש הצעה לתכנון מפורט בחלק המזרחי של היישוב, כדי שהשטח יהיה זמין למשרד הביטחון ולצה"ל, לגדר ולבנות פה.

<יהודה בכר: תודה.

<יהודה בכר: יגאל, בבקשה, מנהל המרחב.

<יהודה בכר: ואחר כך מיד אחריו עומר צור, אחר כך יהיה זמן לשאלות.

<יגאל בוסקילה: היישוב עומר מאחורינו.

<יגאל בוסקילה: מה שאתם רואים פה ישירות מולנו זה אום בטין, על שני חלקיו, זה מה שאתם רואים עוד קצת פה.

<יגאל בוסקילה: מגמה אחת, דרום מזרחה, אל-סייד, היישוב שהיינו בו, על קו הרכס ח'ורה, יותר רחוק מיתר ומה שאתם רואים פה ישירות מולנו זה לקייה, כשכל בקעת באר שבע זה בעצם מה שאתם רואים פה, רמדין, דרום הר חברון, אשכולות, ומי שמכיר קצת את האזור ההוא, יער להב חוצץ בינינו לבינם.

<יגאל בוסקילה: אנחנו לא מכסים בתצפית כרגע את כל הפזורה שנמצאת כאן, אבל אנחנו רואים פה מקבצי מגורים של פזורות, שיש להם זיקה לתביעות הבעלות, כפי שכבר ציינו באל-סייד, ואתם רואים אותה גם כאן.

<יגאל בוסקילה: זיקה לתביעת בעלות עם המגורים שלהם.

<יגאל בוסקילה: כל האוכלוסייה שנמצאת כאן, כרגע באזור הזה שאנחנו נמצאים בו, כתף בתרים, ועד האזור פחות או יותר של מה שאתם רואים לקייה עצמה, הבתים האחרונים, או עצי הברוש, אתם רואים, הכי קרוב ללקייה, המתחם של בית הקברות זה עצי הברוש האלה, זה גבול השטח הסטטוטורי כרגע של לקייה, הרחבתה של לקייה מתאפשרת בעקבות זה שיש פה גם שטח שמבחינת התמ"מ, כפי שאבי אמר, הוא כזה שמאפשר גם שטח נוסף להרחבת לקייה, ככל שיידרש.

<יגאל בוסקילה: כרגע, סטטוטורית זה לקייה והרחבה נוספת שכוללת עוד - - -

זבולון כלפה: כל כולה, יגאל, על שטחי מדינה?

<יגאל בוסקילה: לא, ממש לא.

<יגאל בוסקילה: כולה תביעות בעלות.

<יגאל בוסקילה: אין כמעט בלקייה אדמות מדינה.

<יגאל בוסקילה: מה שאתה רואה אדמות מדינה בלקייה זה מה שכבר רווי במגורים.

זבולון כלפה: אז למה להיכנס להגדרה של שטחים חדשים כאשר למעלה לפני כן, לכיוון להבים, לא טיפלתם?

<יגאל בוסקילה: כי פעם, מה שאתה רואה פה, מה שאתה רואה כאן, למה כאן כן?

<יגאל בוסקילה: אל"ף, כי אין עוד מקום אחר, אין אדמות מדינה, מיצינו כבר את אדמות המדינה באזור לקייה.

<יגאל בוסקילה: כל מה שאתה רואה כאן אלה כבר אדמות שבתביעות בעלות.

<יגאל בוסקילה: זה אחת.

<יגאל בוסקילה: שתיים, כשלא נתנו מענה אז, היום נוצר מצב שבו תובעי הבעלות של חלקה כזאת, למשל, בקושי יש לו מגרשים בשביל עצמו.

<יגאל בוסקילה: כמות הגידול הטבעי שיש לו בתוך המשפחה שלו היא כזאת שאם יש 50 מגרשים, יש לו כבר צריכה של 70.

זבולון כלפה: אבל בסופו של דבר, נבנה פה יישוב לאט לאט שהוא מעוות בתפיסה התכנונית שלו, כי נוצרים פה בעצם ריכוזים שונים, פריסה גיאוגרפית אדירה, מי יחזיק את כל התשתיות?

זבולון כלפה: מי יטפל בכל ההשקעות - - -

מירי רגב: לכן אתה חייב להתכנס איתם.

זבולון כלפה: אבל במקום להתכנס, תראי מה עושים.

זבולון כלפה: יורדים עוד פעם דרומה ומזרחה.

<יגאל בוסקילה: זבולון, לכן מה אנחנו רוצים שיהיה?

<יגאל בוסקילה: שלפחות שאת הקרחות האלה נצליח לאכלס, נכון?

<יגאל בוסקילה: בלי זה שאני אתן לאותו אדם שתובע בעלות לצורך העניין פה, יש פה תובע בעלות, סתם לשם הדוגמה, של 480 דונם.

<יגאל בוסקילה: בתוך לקייה.

<יגאל בוסקילה: יש פה עוד אחד כזה.

<יגאל בוסקילה: אם אני לא נותן לו, אם אני נותן לו היום בכלים הקיימים היום 20% תמורה בקרקע והיא בחוץ, לא פתרתי את הבעיה.

<יגאל בוסקילה: אני רוצה לאפשר לו במסגרת החוק לקבל גם חלק מהתמורות שלו על מגרשי הקבע שלו, על המגרשים שיש לו בתוך תביעת הבעלות שלו.

<יגאל בוסקילה: אחרת, זה שאזרח גר במקום שקו הגשם, כפי שאמרתי יותר מוקדם בסיור היום, או יותר צפונה, זה לא פותר לו שום בעיה.

<יגאל בוסקילה: אנחנו רוצים לאפשר לו להמיר גם במסגרת החוק חלק מהתמורות בקרקע, חלק מתביעות הבעלות שלו במגרשי קבע, לטובתו ולטובת הדורות האחרים שיש לו.

זבולון כלפה: לטובת הדורות האחרים גם של אחרים, או רק שלו?

<יגאל בוסקילה: גם של אחרים, בוודאי.

זבולון כלפה: הוא יאפשר לאחרים לבוא לגור לידו?

<יגאל בוסקילה: אחרת מה היא הפשרה?

מירי רגב: בקיצור, הלוואי עלינו, שאנחנו נדאג לילדים שלנו ולנכדים שלנו כמו שדואגים פה לבדואים.

נחמן שי: בואו לא נתקנא בבדואים, בסדר?

מירי רגב: למה לא?

נחמן שי: עם כל טוב הלב שהמדינה מתייחסת אליהם, מדובר בחייהם של הרבה אנשים.

מירי רגב: למה לא, נחמן?

מירי רגב: מדובר פה בחיים של אנשים שאתה יוצר להם תשתית - - -

נחמן שי: לא אמרתי שהתכנית גרועה, אבל לא צריך להפוך את התמונה ולהציג את זה כאידיאל.

מירי רגב: זה אידיאל.

נחמן שי: אל תתבלבלו.

<דורון אלמוג: נחמן, אתה מדבר על העבר.

נחמן שי: אני לא.

נחמן שי: מירי אומרת שהילדים גם יקבלו - - -

מירי רגב: נכון, מבחינת העתיד הם מסודרים.

<דורון אלמוג: מבחינת גודל התמורה, גודל השטח, הכסף, סך הכול מדובר פה, אני חושב, על תמורות נדיבות.

<דורון אלמוג: המצב כפי שנוצר הוא מצב שאנחנו לא מתגאים בו, אבל עכשיו, עכשיו אנחנו צריכים לתת מענה וצריך לזכור, עכשיו כשאנחנו מדברים על לקייה, שיש 90,000 שגרים מבחוץ, בפזורה, והמענה בסוף צריך ליצור התיישבות שתהיה התיישבות אטרקטיבית שתתכנס פנימה והיא תלך לגובה, בוודאות היא תלך לגובה, כי תסתכלו 40-50 שנה קדימה.

<יגאל בוסקילה: פשרה בקרקע, כהגדרת המילה פשרה, אמורה ליצור גם אפשרות במסגרת אותה פשרה לתת לאנשים אחרים מחוסרי קרקע שיכולים בהחלט, מבחינת המרקם החברתי שלהם, להתגורר אצלו בתוך תביעת הבעלות לאחר שהתפשרנו.

נחמן שי: איך ההדבקות האלה עוברות?

נחמן שי: כי אתם רוצים את העוגנים הקיימים, לעבות, אם אני הבנתי נכון.

נחמן שי: ממקום למקום אתם מראים שאתם מוסיפים אנשים, כי היישוב כבר קיים והדרך הכי קלה היא להרחיב אותו.

נחמן שי: השאלה אם זה מתחבר.

נחמן שי: אלה אנשים, מתחברים אליהם משפחתית?

<יגאל בוסקילה: כן, אנשים מתחברים משפחתית

<אבי הלר: נחמן, בהמלצות ועדת היישום, כשכתוב וכתבנו במפורש, עדיפויות בסדרי ההתיישבות, קודם כל יישוב הקבע הקיים, שתיים, אפשרות להרחבתו, ושלוש, במקרה חירום ללכת לממשלה להקים יישוב - - -

נחמן שי: לא, את זה אני מבין.

נחמן שי: זה ברור, זה גם הגיוני.

נחמן שי: אבל אלה אנשים, אתה רוצה להעביר אדם שגר במרחק של 50, 20 קילומטר מפה הנה, נכון?

<קריאה: לאו דווקא.

<אבי הלר: בתוך הפזורה שהיא פזורה מבחינה שבטית.

<אבי הלר: הם קיימים באזור, ברדיוס של קילומטר-שניים.

<יגאל בוסקילה: תנו לי רגע, תנו לי ברצף לגבי תביעת בעלות.

<יגאל בוסקילה: אני אתן דוגמה.

<יגאל בוסקילה: תביעת בעלות שנמצאת כאן.

<יגאל בוסקילה: זו תביעת בעלות של מישהו ממשפחת אלסנאע, לאו דווקא מאלה שמתגוררים כאן, אבל הוא לא הולך לצרוך את כל תביעת הבעלות כאן למגוריו, אבל הוא כן בהחלט יכול לאכלס משפחות שגרות בערך 20 קילומטר מכאן, בתל ערד, שהם משפחתו שלו, הם קרובי המשפחה שלו.

נחמן שי: הם רוצים לבוא אליו?

<יגאל בוסקילה: בוודאי.

נחמן שי: הוא רוצה אותם לידו?

<יגאל בוסקילה: כן.

<יגאל בוסקילה: יש כאלה לא מעט.

נחמן שי: אז למה הם קמים מחר ועוברים הנה?

<יגאל בוסקילה: כי הוא רוצה אחרי שיעשה את הפשרה בקרקע להבטיח לעצמו, מעבר לעצמו הוא אישית וכל מי שעכשיו הוא בגיל זכאות לקבל את המגרשים, גם עתודת מגרשים נוספת.

<יגאל בוסקילה: בכל זאת הוא תובע בעלות על כל החלקה הזאת.

<יגאל בוסקילה: הוא רוצה להבטיח לדור הבא, לדור ההמשך שלו, את זה הוא לא יכול לעשות עכשיו בלי החוק.

<יגאל בוסקילה: אני לא יכול לתת לו עוד 7 או 8 מגרשים במקום, במפתחות המרה.

נחמן שי: כמה הוא רוצה?

<יגאל בוסקילה: כמה שיתאפשר במסגרת החוק.

נחמן שי: הוא רוצה 10 יחידות, אתה תיתן לו 10 יחידות?

<יגאל בוסקילה: יש אפשרות להמיר עד עוד 7 מגרשים.

נחמן שי: את השטח הגדול?

<יגאל בוסקילה: מתוך השטח שאפשר לאכלס.

נחמן שי: הוא יכול לקבל עד 7 מגרשים נוספים?

<יגאל בוסקילה: להמיר את התמורות ש - - -

נחמן שי: את השטח כולו, שהוא תבע בעלות עליו?

<יגאל בוסקילה: כן, בעוד עד 7 מגרשים.

<יגאל בוסקילה: ביתר השטח אנחנו בהחלט רוצים לשחרר לטובת אכלוס אחרים.

נחמן שי: ואז הוא מאבד את תביעת הבעלות שלו והיא חוזרת אל המדינה?

<יגאל בוסקילה: נכון, ואז אנחנו מאכלסים אחרים שהם לאו דווקא - - -

נחמן שי: תמיר את השטח הזה.

נחמן שי: הוא תבע את כל זה?

<יגאל בוסקילה: כן, כל זה תביעת בעלות שלו.

נחמן שי: עכשיו אתה אומר לו 'קבל את שלך ועוד 8 יחידות', נגיד, וסיימנו את התביעות איתך.

<יגאל בוסקילה: עוד 8 מגרשים.

<יגאל בוסקילה: נכון.

<יגאל בוסקילה: בנוסף לזה יש עדיין - - -

נחמן שי: הוא משלם משהו?

<יגאל בוסקילה: לא.

נחמן שי: הוא מקבל משהו.

<יגאל בוסקילה: כל מוסדר שמוסדר במסגרת פינוי או הסדרת התיישבותו מקבל את המגרש שלו ואת של הזכאים מטעמו ללא תמורה, מעבר לפיצוי כספי נוסף שהוא מקבל עבור ה - - -

נחמן שי: עד לאתמול הוא חשב שכל השטח הזה שלו.

<יגאל בוסקילה: נכון.

<קריאה: הוא יודע שזה תביעה.

נחמן שי: זה תביעה, הוא רשם אותה.

<יגאל בוסקילה: זה האופי של פשרה.

<יגאל בוסקילה: אנחנו נעשה חצי דרך ואתה - - -

<קריאה: או שאתה נשאר עם איזה תביעה ענקית ביד שאתה מפנטז עליה, או שאתה מקבל משהו שאפשר ליישם אותו.

נחמן שי: יש פה היגיון אשכנזי, סליחה, אל תיעלבי, של המערב.

נחמן שי: יש פה חשיבה אחרת.

<קריאה: גם מזרחי.

<קריאה: או שאתה נשאר עם הנרטיב שאתה יכול לחלום עליו, או שאתה מקבל פה משהו שאתה יכול לחיות איתו.

נחמן שי: אל תיעלבי.

מירי רגב: לא, אני חושבת שהנרטיב שלכם הוא - - -

נחמן שי: לא, זה מין מפגש של - - -

<קריאה: זה לא היגיון מערבי בכלל, זה היגיון בדואי, כי אנחנו פה לא - - -

<יגאל בוסקילה: עכשיו, יש לך אפשרות להמשיך להתדיין בבתי משפט על תביעות בעלות שבסוף יוכיחו שזה של המדינה והפסדת, לא קיבלת כלום.

<יגאל בוסקילה: או שפה יש לך הזדמנות, אחת, לקבל, גם כסף וגם אדמה, אבל פחות ממה שרצית, ותבוא תגיד - - - רגע, אוקיי, זה לא מספיק, כי אנחנו אומרים לו, אנחנו רוצים ליישב לידך את מי שאפשר ליישב איתך, לא סתם אנשים, אבל אתה תאפשר לנו להיכנס לגור שם.

<יגאל בוסקילה: רק אז תתחיל לקבל את התמורה, כי אחרת אנחנו מכירים את התרגילים.

<יהודה בכר: אוקיי, חבר'ה, עומר ייתן לנו עכשיו שני משפטים.

<יהודה בכר: סיפרתי לכם שיש לנו כרגע 22 מפתחים, כמו אורי גנן באל-סייד, עומר צור, אנשים מאוד מאוד טובים שמה שמביא אותם לרשות זה שליחות והערכת ערך המשימה.

<יהודה בכר: כי אני אומר לכולנו פה, המשכורות שלהם מאוד מאוד נמוכות, הם באים לפה מתוך הכרה, שליחות ואמונה במשימה.

נחמן שי: מה זה אומר מפתח?

נחמן שי: מה התפקיד שלך?

<עומר צור: איש משא ומתן.

<עומר צור: אנחנו עובדים מול האוכלוסייה בכל הרבדים.

<עומר צור: כל השאלות ששאלתם, באמת, קודם כל מהצד אלה שאלות טובות ונכונות, אם אני יכול להגיד מה שהאנשים האלה, בראייה שלי, צריכים, זה תהליך תכליתי שיש בו התחלה, אמצע וסוף.

<עומר צור: סוף לכל העניין הזה של הסחבת הארוכה של החלטות מינהל מקרקעי ישראל ועוד כל מיני גופים מכובדים שהלכו והיו טובים לתקופה מסוימת.

<עומר צור: פה צריך תהליך שיסיים אחת ולתמיד את הקונפליקט - - -

מירי רגב: שיגיד להם, 'הנה, זה מה שאתם מקבלים'.

<עומר צור: סופיות.

<עומר צור: וכשאני יושב עם אנשים שבאים ואומרים 'אנחנו רואים שבאותה השמש, אותה החקיקה, תהיה לי ולשכן שלי, בלי שאני אחשוב שהוא קיבל יותר ממני, או אני יותר ממנו, זה משהו שמאוד יעזור לי'.

<עומר צור: והאנשים האלה רוצים לחיות, כי גם כשיש להם 500 דונם בתוך היישוב, הוא לא יכול לבנות לבן שלו צריף, כי זה לא חוקי.

<קריאה: אנחנו הורסים לו אותו, בטח.

<עומר צור: אתה צריך לעמוד בחוק התכנון והבנייה, אתה צריך למלא את החוקים.

מירי רגב: כן, זה בעצם לקבל שטח על שטח, אבל עכשיו כשהוא יקבל יהיה שטח חוקי ששם הוא יוכל לבנות לילדים שלו, לנכדים שלו, וזה יירשם עליו.

נחמן שי: אבל אולי 10% מהשטח שהוא תבע.

מירי רגב: בסדר, אבל הוא יכול לתבוע והוא יכול לא לקבל כלום.

מירי רגב: הוא תובע ולא מקבל כלום, אז מה זה עזר לו?

<דורון אלמוג: הוא הולך לקבל הכי נדיב שמדינת ישראל אי פעם נתנה, גם בכסף וגם באדמה.

<דורון אלמוג: בסופו של דבר חלק הוא פרטי וחלק חוזר למדינה, והחלק שחוזר למדינה, בדואים אחרים יתיישבו עליו.

<דורון אלמוג: גם את זה, דרך אגב, החוק יגדיר את התמרוץ שלו לגבי כניסה של בדואים נוספים

<עומר צור: יש אוכלוסייה באמת מבחינתנו אוכלוסייה שצמאה לריבונות במובן של ממשלה חזקה, מדינה חזקה, שתבוא ותעזור לאנשים להגיע לדרך שהיא נכונה.

מירי רגב: אז כל השמועות בעצם שמשמיעים לכאורה המנהיגים שלהם, זה לא מה שהציבור עצמו חושב.

<עומר צור: אני יושב עם אנשים.

מירי רגב: הציבור אומר 'תנו לנו הסדרה'.

<עומר צור: נכון.

<עומר צור: תראי, יש ויש.

<עומר צור: אבל הרוב הגדול, אם תשאלי אותם, רוצים לחיות ורוצים לחיות בצורה הוגנת, כמו שחיים השכנים שלהם.

<עומר צור: אגב, שכנים שגרים לא רחוק.

<עומר צור: הם רוצים לחיות כמו בני אדם, וצריך לבוא עם מה שנקרא תכלית, עם חוק, עם פתרון הוגן - - -

מירי רגב: עם פתרון ועם חוק שהם יודעים מה הם מקבלים.

<עומר צור: בדיוק, הוגן, שייתן לפתח את היישובים.

<עומר צור: תראו, אנחנו צריכים לצופף את היישוב הזה.

<עומר צור: אני מסביר, יש היום ראש מועצה חדש פה שנבחר, סאלם אבו עיש, שהחליט את הנציג של משפחת אלסנאע שהיה ראש מועצה.

<עומר צור: הם מבינים היום בצורה מסוימת שציפוף זה דווקא טוב יותר לאיכות החיים של היישוב.

מירי רגב: כן, זה תשתיות ו - - -

<עומר צור: ודווקא יישובים פרוסים, אי אפשר להחזיק אותם.

<דורון אלמוג: אין תשתיות כאלה, המדינה לא מסוגלת.

<עומר צור: והם מבינים את זה והם מבינים שצריך את זה לדור הבא.

<עומר צור: היום, מה שאפשר לגדל, חיטה או זיתים, בסופו של יום הצאצאים יוכלו לגור עליהם ויהיו מגרשים מסודרים ויהיו בתי ספר נאותים.

<עומר צור: יש פה בית ספר, אגב, שרואים אותו מפה, חדש, שאמור להיחנך בימים האלה.

<עומר צור: כמה קומות, שרואים מכל מקום שמגיעים מהפזורה.

<עומר צור: יש היום מבחינתנו גם זרוע תכנונית שנכנסה לעבוד פה, שיושבת עם האוכלוסייה ושומעת את הצרכים שלהם.

<עומר צור: יש זרוע מבצעת של פיתוח, שתפתח בשלבים את ההרחבה הזאת ותפתח בשלבים מקומות מסוימים פה בתוך היישוב לקייה.

<עומר צור: יש היום מה שנקרא גורמים שבונים אמון, לא קל לבנות אמון אחרי 40 שנה ויותר, לא קל, אבל אנחנו מתאמצים, זו העבודה היומיומית שלנו, לשבת איתם ולקדם.

מירי רגב: איך אתה מדבר איתם?

<עומר צור: בעברית, ומי שלא, אז גם בערבית?

מירי רגב: אתה יודע ערבית?

<עומר צור: כן.

מירי רגב: כי אתה לא נראה אחד שיודע לדבר ערבית.

משה זלמן פייגלין: אני מבין ממה שהוסבר שעיקר הבעיה זה התיישבות בדואית, ליישב את הבדואים שם הם לא מסכימים, שאין להם איפה להיות משום שבדואים אחרים, יש להם תביעות בעלות על השטח ש - - -

מירי רגב: זה גם וגם.

משה זלמן פייגלין: אני מסכם את כל מה שנאמר עד עכשיו, בעצם מה שקורה פה, שהמדינה נותנת שטח - - -

נחמן שי: תיזהרו מהסיכומים לו.

מירי רגב: לא, הוא מעלה תהיות.

משה זלמן פייגלין: אני מעלה תהיות.

משה זלמן פייגלין: בשנות ה-70, בין שנת 70' לשנת 79', כמו שאמרת, רשמו הבדואים תביעות בעלות על בערך חצי מדינה - - -

<יגאל בוסקילה: לא, לא.

משה זלמן פייגלין: התביעות האלה התבררו, כל מה שהגיע לבית המשפט התברר כפארש, לא היה ולא נברא.

<יגאל בוסקילה: תביעות נשפטו בהיעדר.

<יגאל בוסקילה: זה מושג.

משה זלמן פייגלין: עכשיו באה מדינת ישראל ואומרת 'אני הולכת, למי שעשה את המשחק הזה של תביעות הבעלות, לתת פיצוי אדיר בשטח, פיצוי אדיר בכסף, על מנת שהוא יאפשר לשכן שלו לשבת בשטח', לא ליהודים, לשכן שלו.

משה זלמן פייגלין: על זה אנחנו מדברים, נכון?

<יגאל בוסקילה: לא.

<יהודה בכר: בוא נעשה את זה בסוף היום.

מירי רגב: כן, בסוף היום.

<יהודה בכר: אנחנו אמורים בשתיים.

<יהודה בכר: ניתן סקירה של הרשות במשך 40-50 דקות ואני מבקש, אנחנו נעשה את זה בצורה יפה, בהירה, קצרה ותכליתית ומעניינת.

<יהודה בכר: זה קומה שנייה, יש שם חדר ישיבות של הוועדה המחוזית.

<יהודה בכר: לאחר מכן יש חלק שבו הוועדה הזמינה כל מיני ארגונים ואנשים נוספים, שלמעשה מי שתנהל את החלק האחרון זה יושבת ראש הוועדה, מירי רגב, אנחנו נקשיב וניתן תשובות.

<יהודה בכר: בארבע למעשה אנחנו מסיימים.

<יהודה בכר: בני בגין בדרך לכאן, מצטרף אלינו לחלק הזה.

<יהודה בכר: כדאי לומר כמה משפטים על ראש המועצה, על פיני בדש, שלמעשה יחד איתנו ובהובלה שלו אנחנו פינינו אוכלוסייה שלמה מיישוב למקום אחר, ליישוב חדש מדרום לרהט, בהסכמה, בהידברות.

<יהודה בכר: היום, במקום בו פינינו, יבנו שם 140 יחידות של צבא קבע.

<יהודה בכר: הבתים מרחוק זה באר שבע.

<יהודה בכר: פה למעשה מצד ימין שלנו קרית המדע של עומר, זה משתלב יחד עם חיל המודיעין ופארק התעשיות.

<יהודה בכר: מישהו שאל כבר, נדמה לי חבר הכנסת נחמן שי, הוא שאל לגבי המודיעין, אז הקריה, החלק הצבאי זה איפה שהיינו, למעלה, ומה שאתה דיברת ברמות זה התקשוב, כל החלק האזרחי נמצא, הוקם כבר חלק ניכר ממנו, ממש ליד מסילת הרכבת, בתוך באר שבע, בפאתים של באר שבע, ואגב, מה שיש פה למעלה, שם למעלה אמור לקום החלק של מוסדות החינוך של התקשוב.

<יהודה בכר: זאת אומרת מין בית ספר כזה למקצועות המודיעין.

<יהודה בכר: הניחו אבן פינה.

<יהודה בכר: ישיבת סיכום

<יהודה בכר: צהריים טובים לכולם.

<יהודה בכר: אנחנו נתחיל בשני סרטים.

<יהודה בכר: אנחנו נראה עכשיו שני סרטים ותוך כדי הקרנת הסרטים אנחנו נציג את המצגת שלנו.

<יהודה בכר: לפני הסרטים אני רוצה קודם כל להגיד תודה, תודה מיוחדת לחברינו הבדואים, השייח'ים והנכבדים שבאו לפה, מנהלי בתי ספר, עורכי דין ואקדמיה, אנשים חשובים במגזר שבאו לפה לתת במה, באו להתייחס, גם לתת כבוד ליושבת ראש ועדת הפנים של הכנסת, חברת הכנסת מירי רגב, וכל חברי הכנסת, חבר הכנסת זבולון קלפה, חבר הכנסת דוד צור, את דורון אתם מכירים, נמצא פה איתנו חבר הכנסת משה פייגלין, נחמן שי, יש פה גם את אבי הלר שממונה על המחוז, את יונתן גובריגרו ועוד אורחים חשובים.

<יהודה בכר: ראיתי את אילן ישורון.

<יהודה בכר: נתחיל בשני הסרטים.

<יהודה בכר: בבקשה, יוסי, נתחיל.

<יהודה בכר: (הקרנת סרט).

<יהודה בכר: אנחנו נקרין לכם סרט כרגע על נושא הפיתוח, כי לא הספקנו להגיע לכל המקומות.

<יהודה בכר: סרט שנבנה בשבועיים האחרונים, זה סרט חדש, הוא עדיין בשלבי עריכה.

<יהודה בכר: צילמנו את זה במיוחד לביקור.

<יהודה בכר: ארבע דקות.

<יהודה בכר: (הקרנת סרט) הנה הבתים של 7 ו-8 קומות ברהט.

<יהודה בכר: לא הספקנו לראות אותם היום.

נחמן שי: בכל בית משפחה?

<יהודה בכר: כן, 7 קומות למשפחה.

נחמן שי: יש מעלית?

<יהודה בכר: חלק יש, חלק אין.

<יהודה בכר: אלה תשתיות, אתם רואים, כבישים, מדרכות, צינורות ביוב.

<יהודה בכר: אנחנו כרגע מפתחים את היישובים.

<יהודה בכר: פה היינו היום, באל-סייד, בדרך שעלינו עליה.

<יהודה בכר: זו למעשה שכונה 7 ביישוב שגב שלום.

<יהודה בכר: למעשה פה יישרנו גבעה שלמה.

<יהודה בכר: זו הייתה גבעה גבוהה מאוד, יישרנו אותה ויש פה יישוב חדש, בתהליכי פיתוח.

<יהודה בכר: (סיום הסרט).

<יהודה בכר: חבר'ה, אנחנו פה מנסים לשלב בין שתי ישיבות.

<יהודה בכר: כדי לעשות את כולנו להקשיב.

<יהודה בכר: אנשים פה הכינו עבודה ונציג בצורה מסודרת.

<יהודה בכר: אנחנו ננסה לפתוח בדברי פתיחה של יושבת ראש הוועדה.

<יהודה בכר: אני כבר אומר לכם, כאזרח, אני רוצה להביע הערכה, אני מכיר ביקורי ועדות, אני רוצה להביע הערכה ליושבת ראש הוועדה, לחברת הכנסת מירי רגב, ולחברי הכנסת, באמת חמישה חברי כנסת זה דבר שהוא לא מקובל, גם ההתעניינות, גם הגישה הרצינית וגם השאלות הרציניות, בעיניי זה דבר מאוד חשוב ומאוד לזכותכם.

<יהודה בכר: בבקשה, מירי.

מירי רגב: טוב, קודם כל תודה רבה.

מירי רגב: אנחנו ממשיכים בעצם במפגש רשמי של ועדת הפנים והגנת הסביבה.

מירי רגב: החלק הראשון היה, כפי שראינו, סיור במספר מקומות שנתייחס אליהם מן הסתם בסוף.

מירי רגב: רוביק ביקש לדבר ראשון, לכן הוא ידבר, ראש עיריית באר שבע שנמצא פה, ותודה לך שהגעת.

מירי רגב: היה פה גם אבנר, ראש מועצת מיתר, ואני לא רואה אותו כרגע.

מירי רגב: לאחר מכן, יהודה, אתה תציג סקירה שלכם.

מירי רגב: נציגי הבדואים, הייתי מאוד רוצה לשמוע אתכם פה היום.

מירי רגב: ברוכים הבאים, כל השייח'ים וכל הנציגים שהגיעו.

מירי רגב: חשוב לי שנשמע אתכם פה וגם שנשמע אתכם בוועדה.

מירי רגב: לא ראינו אתכם בוועדה, אנחנו רואים רק צד אחד של ההתיישבות הבדואית וחבל, חשוב שתהיה לנו היכולת לשמוע את שני הצדדים ולשמוע גם מה הצד שכן חושב שהחוק הזה הוא נכון, מה הוא תורם לכם, ולא רק את הבדואים שלכאורה מתנגדים לחוק הזה.

מירי רגב: כמו שאני גם אמרתי במהלך היום הזה, קודם כל יש פה תקשורת, שתדעו, הכול פתוח והכול שקוף, אמרתי במהלך הסיור שאף אחד הוא לא מעל החוק, כולנו בסוף פועלים על פי החוק במדינת ישראל במטרה להביא להסדר שקודם כל ובראש ובראשונה ייטיב עם האזרחים הבדואים, ובתוך כל זה ייטיב גם עם הנגב, ונצטרך לעשות את זה, ואמרתי את זה גם לדורון וגם ליהודה, אף חוק שנכנס לכנסת לא יצא כמו שהוא נכנס.

מירי רגב: בחוק תמיד יש את אותם נבחרי ציבור שמתכוונים להשפיע ומשפיעים.

מירי רגב: לאחר מכן חברי כנסת שהגיעו לכאן יוכלו להתייחס ולהירשם.

מירי רגב: אני רוצה כבר עכשיו להודות מראש גם לנחמן וגם למשה ודוד וזבולון שהגיעו, זה לא ברור מאליו שאנשים מגיעים ליום שלם של סיור, גם מרחוק, עם אוטובוס, לא ברכבים שלהם, לא ממשיכים את הפעילות שלהם, ואני מאוד מאוד מעריכה את זה.

מירי רגב: ולאחר מכן כמובן אתם תיתנו תשובות ואת שאר הדברים אנחנו ננתח במסגרת הדיון שממחר אנחנו מתחילים בעצם לדון לטובת החוק עצמו, סעיפי החוק.

מירי רגב: יש לנו עוד חוב אחד ברמת הסיורים הכלליים, זה לטלב, שיפגיש אותנו עם מי שהוא רוצה וזה סיור שאנחנו נקבע בהמשך הדרך.

מירי רגב: אז, רוביק, בבקשה, ולאחר מכן יהודה.

<רוביק רוזנטל: תודה רבה.

<רוביק רוזנטל: תודה רבה לך, גברתי, יושבת ראש הוועדה, ולחברי הכנסת, אנחנו באמת מאוד מעריכים את זה שאתם מגיעים לכאן, זה מראה שאתם רוצים להעמיק בחומר, מגלים גם רצינות וגם אחריות.

<רוביק רוזנטל: אני גם רוצה להודות לחבריי, גם לדורון, גם ליהודה וכל הצוות המדהים שעושה לילות כימים וזו עבודה בהחלט בהחלט מורכבת, אבל היא גם מאוד מאתגרת, ולנכבדינו מהחברה הבדואית, שהם שותפים גדולים שלנו.

<רוביק רוזנטל: תראו, הכי קל זה להתנגד לסוגיה הזו ואתם יודעים, מתנגדים יש בלי סוף, מהצד הזה ומהצד האחר.

<רוביק רוזנטל: אני פה כתומך נלהב של המודל, של היוזמה, ואומַר זאת מכמה סיבות.

<רוביק רוזנטל: יש פה הזדמנות אולי חד פעמית, לראשונה בתולדות מדינת ישראל, אני חושב, באה ממשלה רצינית ואחראית, ואני לא מהמפלגה של השלטון, אתם מכירים גם את ה - - -

מירי רגב: חכה, זה עוד יקרה.

<רוביק רוזנטל: אתם מכירים לאיזו מפלגה אני משתייך.

נחמן שי: זה בסדר, אתה במקום הנכון.

<רוביק רוזנטל: באה ממשלה וראש ממשלה שאומרים 'אנחנו רוצים אחת ולתמיד לפתור את הסוגיה הזו'.

<רוביק רוזנטל: כולנו צריכים לגלות אחריות, כי מדובר במשימה לאומית.

<רוביק רוזנטל: על כולנו מוטלת אחריות.

<רוביק רוזנטל: הכי קל להגיד מה לא, אבל אני תמיד אומר לכולנו, ממש לכולנו, בעיקר לנו שחיים כאן ובעזרת ה' נמשיך לחיות כאן ביחד, אם לא יהיה הסדר, מה יקרה בעוד חמש שנים?

<רוביק רוזנטל: מה יקרה בעוד עשר שנים?

<רוביק רוזנטל: מה יקרה בעוד 15 שנים?

<רוביק רוזנטל: הכי קל להלך עלינו אימים, משני הצדדים, אגב, אלה שאומרים לא מהצד הזה ואלה שאומרים לא מהצד האחר.

<רוביק רוזנטל: מי שרוצה לשמר את המצב כפי שהוא ולהגיד 'לא זזים, לא עושים שום דבר' יגרום לכך שמדינת ישראל תמצא את עצמה בעוד עשר שנים בקטסטרופה הרבה יותר גדולה ואו אז לא יהיו לנו פתרונות.

<רוביק רוזנטל: גם עכשיו אנחנו די על הקשקש, באיחור של הרבה מאוד שנים.

<רוביק רוזנטל: אני כאן כי אכפת לי ממדינת ישראל, אני כאן ואומר את הדברים כהווייתם, כי אכפת לי מהנגב.

<רוביק רוזנטל: אכפת לי שהתושבים הבדואים שלנו יקבלו את כל הזכויות, אני רוצה שהילדים שלכם והנכדים שלכם ילמדו בבתי ספר כמו בבאר שבע, שיהיו להם מתנ"סים ומעונות יום וגני ילדים ומגרשי משחקים, בדיוק כמו ביישובים שלנו.

<רוביק רוזנטל: אבל צריך לזכור, אתם יודעים, אנחנו נפגשים המון, לצד הזכויות יש גם חובות וכולנו צריכים לעשות את החושבים שלנו, האם ככה אפשר להמשיך להתנהל בשנת 2013, 2014?

<רוביק רוזנטל: לא.

<רוביק רוזנטל: צריך לראות כולנו את היתרונות, את ההזדמנויות, את האתגרים.

<רוביק רוזנטל: אנחנו לא רוצים שתחיו, לא בפחונים ולא ביישובים שהם לא יישובי קבע.

<רוביק רוזנטל: אנחנו רוצים שתהיה לכם תשתית בסיסית כמו שיש בכל מקום, אבל גם אתם צריכים לגלות מנהיגות ואחריות.

<רוביק רוזנטל: סוף סוף באה המדינה ושמה גם כסף.

<רוביק רוזנטל: אם זאת הייתה רק תכנית כזו אמורפית ואין מאחוריה שום דבר, האמינו לי, אני הייתי מתנגד.

<רוביק רוזנטל: בשיח שהיה לנו, ואני רוצה לומר מילה טובה לשר לשעבר בני בגין, באמת מילה טובה, שכיתת את רגליו והלך ושמע וזה לא פשוט, הסוגיה היא באמת מורכבת ולא פשוטה, אבל הוא הצליח.

<רוביק רוזנטל: אני נפגשתי עם ראש הממשלה, לדעתי שלוש פעמים רק בסוגיה הזו, אני רוצה לומר שוב לזכותו של ראש הממשלה, בכל נאום שלו שהוא מגיע לכאן, אם זה לחנוכת פארק היי טק ומעבר צה"ל דרומה, אתם גם צריכים להרוויח מכל דבר כזה, כי אתם חלק מהתושבים שלנו כאן בנגב.

<רוביק רוזנטל: כשיהיה טוב לכם יהיה טוב גם לנו, יהיה רע לכם?

<רוביק רוזנטל: לא יהיה טוב לאף אחד.

<רוביק רוזנטל: לכן בואו ניקח ביחד את ההזדמנות, אולי יהיו, כי איך אמרה יושבת הראש?

<רוביק רוזנטל: תמיד יש שינויים סמנטיים כאלה או אחרים.

<רוביק רוזנטל: אבל, חברים יקרים, בואו נשאל את עצמנו שאלה ביושר, המצב כפי שהוא היום הוא טוב?

<רוביק רוזנטל: הוא לא טוב.

<רוביק רוזנטל: אנחנו מנציחים פערים, אנחנו רוצים שהילדים שלכם יקבלו השכלה הרבה יותר טובה במערכת החינוך, שהם יגיעו יותר לאוניברסיטאות, שהם יקבלו הכי טוב בכל דבר, אבל בשביל זה גם אתם נדרשים לגלות אומץ ואחריות ציבורית וללכת יד ביד, האינטרס הוא אינטרס משותף של כולנו.

<רוביק רוזנטל: אם זה לא יקרה עכשיו, תזכרו כולכם, זה לא יקרה אולי אף פעם, ואז מה יקרה?

<רוביק רוזנטל: יהיה קיטוב, זה גורם למריבות וזה גורם להקצנה וזה גורם להחרפה, למה?

<רוביק רוזנטל: אנחנו חיים ביחד, הנגב הוא נגב של כולנו ואנחנו רוצים נגב שהוא מסודר, נגב שכולם פועלים על פי חוק.

<רוביק רוזנטל: גם אני, כראש עיר, האמינו לי, כל אזרח שחורג חריגה הכי קטנה בפרגולה, הוא מקבל ממני כתב אישום.

<רוביק רוזנטל: אני חותם.

<רוביק רוזנטל: למה?

<רוביק רוזנטל: כי זה סדר ציבורי.

<רוביק רוזנטל: אנחנו רוצים שגם אתם תפעלו כמו שצריך, לצד הזכויות, שתקבלו הכול, תדעו גם שיש חובות.

<רוביק רוזנטל: אבל אני באמת מרגיש שאנחנו נמצאים בתהליך שהוא תהליך היסטורי, תהליך חשוב, תהליך חשוב לכולנו.

<רוביק רוזנטל: תמיד יהיו כאלה, משני הצדדים, שיגידו למה לא, אבל מישהו יצטרך לבוא ולהגיד אז מה כן בכל זאת.

<רוביק רוזנטל: כי ככל שמחוגי השעון הולכים קדימה, אנחנו כולנו הולכים אחורה.

<רוביק רוזנטל: בכל יום שאין פתרון לסוגיה הזו זה אומר שכולנו הולכים אחורה עוד ועוד ועוד צעדים, ואנחנו נגיע לנקודת אל חזור שלא נמצא פתרונות.

<רוביק רוזנטל: לא נמצא יותר פתרונות, כי זה יהיה בלתי אפשרי.

<רוביק רוזנטל: שאז גם התקציבים שהממשלה מעמידה לא יאפשרו והיחסים והתחושות יהיו מאוד קשים.

<רוביק רוזנטל: זה הזמן, זה הרגע, שכולנו נבוא עם לב פתוח, עם נכונות, עם כוונות טובות ונעשה מעשה היסטורי חשוב לטובת כולם.

<רוביק רוזנטל: זה באמת win-win.

<רוביק רוזנטל: זה אולי אחד הפרויקטים היחידים, פרויקט לאומי, שבו כולם מרוויחים, כולם יכולים להרוויח, אם הם יבוא עם לב חפץ.

<רוביק רוזנטל: אני שוב רוצה להודות לכולם, אני חושב שטוב שיש פה קבוצה של מנהיגים מכל הכיוונים ומכל הצדדים, כל האנשים שרוצים בעצם לקדם את המהלך הזה.

<רוביק רוזנטל: אני רוצה להתנצל, גברתי היושבת ראש, אני הוזמנתי בהתראה קצרה, היה לי חשוב, ביטלתי כמה דברים, באתי לפה לפרק זמן קצוב, אני אשאר עוד קצת ואני איאלץ לעזוב.

<רוביק רוזנטל: ותודה רבה על ההזדמנות שהענקתם לי.

מירי רגב: אני מודה לך.

מירי רגב: רק כדי שניכנס לסדר הזמנים של הדיון, אנחנו בארבע מסיימים פה וכל נציג יוכל לדבר חמש דקות, לא יותר מזה, גם חברי כנסת, כדי שכולם ידברו ושגם בסוף יהיה לנו זמן לתשובות ושאלות.

מירי רגב: השעה שתיים וחצי, חצי שעה סקירה שלך, עוד 35 דקות, לפי מי שנרשם אצלי כאן, זה התייחסות של הגורמים ועוד רבע שעה התייחסות שלכם לסיום.

<יהודה בכר: אנחנו נעשה את זה.

<יהודה בכר: מצגת של ארבע שעות, נעשה אותה בסביבות 40 דקות, קצר ותכליתי.

<יהודה בכר: בבקשה, יוסי.

<יהודה בכר: למעשה זה משפט חשוב מאוד.

<יהודה בכר: תודה לרוביק, תודה, אנחנו מאוד מעריכים את מה שאמרת.

<רוביק רוזנטל: תודה לכם על ההקשבה, ואני שוב מתנצל.

מירי רגב: רוביק, שנראה אותך בכנסת.

<יהודה בכר: (מצגת): מה שאנחנו רואים פה, מי שעתיד הנגב יקר לו אינו יכול להישאר שווה נפש למתרחש בו, המציאות חותרת תחת טובת המדינה וטובת הבדואים כאחד.

<יהודה בכר: אין לראות את הנושא שבו עסקנו כבעיית הבדואים בנגב, אלא כבעיית הנגב כולו.

<יהודה בכר: זה מה שאמר גולדברג, זה גם מתאים לדברים שאמר ראש העיר.

<יהודה בכר: אנחנו רואים פה למעשה ישיבה מתוך ישיבה שהייתה עם ראש הממשלה, אתם רואים את ראשי המועצות.

<יהודה בכר: זו שיחה שהייתה למעשה לבבית מאוד, הוא נתן הזדמנות לכל ראשי המועצות להציג את הדברים.

<יהודה בכר: הוא אמר: 'אני מברך על המפגש, המדינה שלנו מזנקת אל העתיד ואתם צריכים להיות חלק מהעתיד הזה.

<יהודה בכר: אנו רוצים לעזור לכם להגיע לעצמאות'.

<יהודה בכר: אתם רואים הלאה את שאר הדברים.

<יהודה בכר: למעשה זה מרחב הפעילות שלנו שאנחנו כרגע עובדים.

<יהודה בכר: בצפון אתם רואים את קרית גת, בדרום את מצפה רמון, אתם רואים את הנתיבות ובחלק המזרחי רואים את ערד.

<יהודה בכר: אנחנו רואים למעשה כמה דברים.

<יהודה בכר: הנגב פה בתהליכים של שינויים.

<יהודה בכר: אתם רואים, כביש 6, כביש 31, זה עורק החיים של ערד, לאורך הכביש כרגע מתבצעות עבודות.

<יהודה בכר: כביש 6 שיגיע למעשה ייצור את החיבור בין הפריפריה למרכז.

<יהודה בכר: תשתיות – שינוי התשתיות יביא לנגב פריחה וגם לבדואים כמובן.

<יהודה בכר: אנחנו רואים את האזור של קרית ההדרכה בצומת הנגב, כשלמעשה כביש 6 מגיע עד לאזור קרית ההדרכה.

<יהודה בכר: אנחנו רואים את מחנה חיל המודיעין שעברנו היום דרכו וראינו אותו היום, מחנה החמ"ן.

<יהודה בכר: זו יחידת התקשוב של צה"ל.

<יהודה בכר: זו למעשה הרשות שפועלת ליישום מדיניות ממשלת ישראל, כפי שנקבע בהחלטות הממשלה, תפקידה המרכזי הינו להוביל למהלך רחב של הסדרת ההתיישבות הלא מורשית של הבדואים בנגב, על מנת להעמיד פתרונות התיישבות המותאמים לאוכלוסייה ולתנאי החיים המתוקנים, כמקובל במדינת ישראל, תוך שיתוף האוכלוסייה בתכנון בדרכים שייקבעו, והכול כפוף לתכניות המתאר.

<יהודה בכר: על מנת לקדם את המשימות שהוטלו עלינו אנחנו מבקשים מהממשלה לחוקק חוק שייתן לרשות את מלוא הסמכות והכלים למלא את משימתה.

<יהודה בכר: אני למעשה פועל בשלושה מרכיבים.

<יהודה בכר: המרכיב האנושי, המרכיב הטכנולוגי ומרכיב הסמכויות.

<יהודה בכר: המרכיב האנושי, אנחנו בחרנו פה אנשים, אני אומר את זה לכולם, ראינו את זה גם בשטח, אנשים שבאים לפה מתוך חזון.

<יהודה בכר: הם באים לפה מתוך אמונה ושליחות ומשימה.

<יהודה בכר: יש פה אנשים מאוד מאוד מיוחדים, הכשרנו אותם, החל מקורסי ערבית וקורסי משא ומתן ואלה אנשים שעשו עבודה מאוד חשובה.

<יהודה בכר: נושא הטכנולוגיה, בעיניי, בכל התהליכים המודרניים בלי טכנולוגיה זה לא עובד וזה לדעתי מקדם את היכולת שלנו לתת שירות לטכנולוגיה.

<יהודה בכר: בנושא טכנולוגיה, יעקב קידר.

<יעקב קידר: אני מזה כ-20 שנה עובד ברשות במתכונת כזו או אחרת.

<יעקב קידר: אני מנהל אגף למיפוי ומידע גיאוגרפי.

<יעקב קידר: הנושא של טכנולוגיה, ואני הקדמתי ואמרתי שכ-20 שנה, אני שירתתי תחת כחמישה מנהלים וכולם אמרו שטכנולוגיה זה טוב.

<יעקב קידר: כשהגיע יהודה, הוא אמר שזה לא רק טוב, זה גם הכרחי.

<יעקב קידר: וזו נקודה מאוד מאוד חשובה לזכותו וכך אנחנו רואים איך התחיל בעצם ה-GIS ברשות.

<יעקב קידר: התחלנו עם שולחן אור, עם מפות נייר, עם קלסרים, אבל עם המון המון יוזמה.

<יעקב קידר: כשהגיע יהודה, כמו שאמרתי, כל הנושא הזה בהחלט הרביץ קפיצה.

<יעקב קידר: נעבור לשקף הבא.

<יעקב קידר: כמו שראינו, אם התחלנו עם ניירת, אנחנו במטרה ללכת ולעבוד עם לפטופים, כאשר הלפטופים עצמם יכילו את כל המידע שאנחנו מייצרים ומידע נוסף שמגיע מגופי ממשלה כאלה ואחרים, כאשר המפקח או איש המשא ומתן בשטח הוא עצמאי לחלוטין ובסופו של יום הוא לוקח נתונים מהשטח, חוזר למשרד, שופך אותם לתוך המחשב ובצורה כזו האגף שלנו, שמנהל את כל הנתונים, יכול לנתח אותם ולסדר את הנתונים.

<יעקב קידר: במה אנחנו עוסקים?

<יעקב קידר: ברמה העקרונית, כמו שאמרתי, אנחנו עוסקים בהרבה תחומים, אבל בואו ניגע בתחומים האלה, בבסיסי נתונים מרחביים.

<יעקב קידר: כולנו היינו, כפי שהייתם היום בשטח, הבנתם את הנושא של תביעות בעלות, אנחנו מתעסקים עם תביעות הבעלות, התיחום המרחבי של התביעה, הסטטוס שלה ונתונים רלוונטיים נוספים.

<יעקב קידר: אנחנו למעשה מכינים ומנהלים מסד נתונים עדכני לגבי הישויות העומדות מאחורי כל תביעות הבעלות.

<יעקב קידר: ודאי למדתם שתביעת בעלות אינה מיוצגת על ידי בן אדם אחד ובמשך הזמן הבנו שמאחורי כל תביעה ישנה רשימה ארוכה מאוד של אנשים, דבר שמאוד מאוד הופך את העניין להרבה יותר מורכב ממה שחשבנו מלכתחילה.

<יעקב קידר: נדרשנו על ידי משרד ראש הממשלה, בראשותו של מר אהוד פראוור, לבוא ולנתח את רמת האיגודים והשיפויים של תביעות הבעלות בתקופות שונות.

<יעקב קידר: אכן עשינו את זה, וזה היה כבסיס לחישוב התמורות שיינתנו בעתיד.

<יעקב קידר: דבר נוסף, נושא נוסף שעסקנו בו זה נושא של זהות, פענוח ושיוך מבנים בקרב פזורת הבדואים ותיכף אני אגע בזה בשקף נוסף, כאשר אנחנו נכניס לנו לזיכרון שלכל אחד מאיתנו יש כתובת.

<יעקב קידר: המצב אינו דומה בקרב הפזורה הבדואית ותיכף אני אגע בזה, אני אראה את זה בעוד כמה שקפים.

<יעקב קידר: אז כפי שהבנו, הסוגיה הרבה יותר מורכבת ממה שחשבנו מלכתחילה ואנחנו פיתחנו מערכת שנתנו לה את השם 'שיטה'.

<יעקב קידר: זו מערכת שבאה לתכלל את מרב הנושאים שאנחנו עוסקים בהם, החל מתביעות הבעלות, דרך שיווק המגרשים, דרך התמורות, דרך הפיצויים הכספיים.

<יעקב קידר: הייחוד של המערכת ובאמת שאין הרבה כאלה, להערכתי בכל רשות יש ממש מספר מערכות ספורות.

<יעקב קידר: המערכת נמצאת עכשיו בבדיקות לקראת קבלה.

<יעקב קידר: הייחוד שלה שאנחנו יכולים לקבל פה את המידע אלפא נומרי לגבי תביעה, לדוגמה, שנקראת חזן 15.

<יעקב קידר: חזן 15, אנחנו רואים את המידע הגיאוגרפי שלה, שהוא ממוקם בשולי העיירה רהט וכאן אנחנו יכולים לקבל את כל מה שעומד וכל המידע הרלוונטי לגבי התביעה חזן 15.

<יעקב קידר: בתוך המסמך הזה אנחנו נראה מי התובע, או יותר נכון, אנחנו יודעים היום, מי הם אותם תובעים מאחורי חזן 15, אנחנו יודעים האם לאותם תובעים שקשורים לחזן 15 ישנן תביעות במקומות נוספים, וברוב המקרים זה אכן כך.

<יעקב קידר: אנחנו רואים את רמת האיגודים, השיפויים, באיזה פעימה נמצאת התביעה הזאת, מתי היא אמורה להיות מטופלת, וזה מידע נגיש שעומד לרשות גם אנשי המשא ומתן, וכמובן לגבי המנהלים.

<יעקב קידר: השקף הבא מחזיר אותי שלוש דקות לפני, אמרנו שלכל אחד מאיתנו יש כתובת.

<יעקב קידר: המצב אינו דומה לפזורה הבדואית.

<יעקב קידר: כאן אנחנו בנינו מערכת מידע שאומרת שלכל מבנה במרחב תהיה תעודת זהות.

<יעקב קידר: תעודת הזהות היא של המבנה, לא של האנשים, ובצורה כזו נוצרה כאן שפה שמאחדת גופי הצלה, בריאות וכיוצא בזה, כאשר השפה אומרת שאם אני מציין לדוגמה את המבנה הזה, למבנה הזה יש קוד, אם אני משדר את הקוד הזה, אם לדוגמה אני זקוק לחילוץ, או לדוגמה יש שם איזה מקרה רפואי כזה או אחר, הרשויות המוסמכות יודעות בדיוק להיכן להגיע.

<יעקב קידר: מערכת ה-GIS הארגונית.

<יעקב קידר: אנחנו פיתחנו מערכת GIS ארגונית - - -

<יהודה בכר: רק שנייה, אני רוצה להגיד מילה אחת.

<יהודה בכר: בעבר לכל גוף ממשלתי היה את המערכת שלו והוא מאוד מאוד שמר עליה, מאגר הנתונים שלו היה שלו.

<יהודה בכר: היום פיתחנו את זה למצב שאנחנו למעשה מחוברים לכל המערכות והם נותנים את כל הדיווח אלינו.

<יעקב קידר: מה שציינתי מקודם, אנחנו פיתחנו מערכת 'שיטה'.

<יעקב קידר: במערכת 'שיטה' יש מה שנקרא צפיין.

<יעקב קידר: מאחר שהבנו שיש עיכובים בחקיקה של החוק, אז פיתחנו מרכיב אחד, או מספר מרכיבים לתוך אותה מערכת, פיתחנו את המרכיב של הצפיין, יצאנו איתו לדרך, לא חיכינו עד שכל המערכת תפותח, אנחנו רואים כרגע מספר מסכים של אותו צפיין, הצפיין כבר עובד, לדוגמה אם התמקדתי מקודם על היישוב לקייה, בלחיצה אחת אני קופץ ליישוב לקייה וכאן אנחנו רואים את כל שכבות המידע הרלוונטיות ליישוב לקייה.

<יעקב קידר: אם נלך שקף אחד קדימה, אני רואה פה את הפזורה הבדואית, אז אם אני מתחם את הפזורה, מיד אני יכול לדעת ולקבל מידע.

<יעקב קידר: תיחמתי את האזור הזה.

<יעקב קידר: השקף הבא אומר לי בדיוק מי נמצא באותו תיחום.

<יעקב קידר: אז אני יודע שיש לי פה את משפחת עיסאנה, אבוגאנם, אתוסיאן, ואת מספר המבנים שיש לי בכל צביר כזה.

<יעקב קידר: תודה רבה לכולכם על ההקשבה.

<קריאה: זה מאוד מרשים.

<יהודה בכר: כן.

<יהודה בכר: זו יכולת אדירה.

דוד צור: כמה מהשטח כבר מכוסה ב-GIS?

<יעקב קידר: כל השטח מבחינתנו מכוסה.

<יהודה בכר: לנו יש היום יכולת, לא רציתי להרחיב על זה, לרדת לזומים, לתת שירות לאוכלוסייה ברמה הכי בסיסית, של שורשים ותהליך של שרטוט המקום.

נחמן שי: אם חל שינוי ונוספים עוד מבנים?

<יהודה בכר: אנחנו יודעים את זה.

נחמן שי: איך אתה רואה את זה?

נחמן שי: זה מזהה לך?

נחמן שי: איך זה מזהה, צילמת את זה?

<יהודה בכר: מצלמים.

<יהודה בכר: אנחנו רואים דבר נוסף, אני רוצה להמשיך, אנחנו רואים למעשה, אמרתי, את המרכיב האנושי, המרכיב של הטכנולוגיה, שאצלנו הוא מאוד מאוד חזק, ואנחנו רואים פה את הנושא של סמכויות הרשות כיום.

<יהודה בכר: למעשה אנחנו פועלים היום בסמכויות של זמן הביניים, שמוקנות על ידי מועצת רמ"י, אבל למעשה הכול, שימו לב, מכוון למקום אחד, אנחנו צריכים חוק שיעניק לרשות את הכלים לעמוד במשימתה.

<יהודה בכר: הלאה.

<יוסי: צהריים טובים.

<יוסי: מה שניתן לראות פה זה את לב לבו של אותו אתגר שהרשות מתמודדת, וזה תביעות הבעלות שנמצאות כאן בשטח, שצבועות כאן בצבע תכלת, וניתן לראות שהן נמצאות על כל שטח הנגב ואותה פזורה של שבט שמעלה תביעות הבעלות ולמעשה מייצרת את הסטטוס של מה שאנחנו קוראים תביעות בעלות מוחזקות.

<יוסי: ההבדל בין המוחזק ללא מוחזק, המוחזק יכול להיות או בהתיישבות או בעיבוד או בשימושים אחרים, והלא מוחזק זה תביעה שהיא כבר בשטח.

<יוסי: אנחנו רואים שכדי להתמודד עם האתגר, אנחנו רואים שכדי להסדיר את ההתיישבות של האוכלוסייה הבדואית אנחנו פועלים מעבר לאותם כלים שנותנות לנו תקנות המינהל.

<יוסי: אנחנו פועלים על פי שלושה עקרונות.

<יוסי: האחד זה בשלות.

<יוסי: בשלות של אוכלוסייה, זה אומר שיש לנו גם עם מי להידבר, גם קיימת שם הנהגה, גם קיימת אוכלוסייה שמוכנה לבוא בדין ודברים איתנו וגם יש רצינות הכוונה להצטרף, כי בסיטואציה מסוימת, ועל ציר הזמן אנחנו נוכחים בזה, אוכלוסייה מסוימת מסכימה לפתרון שאנחנו מקדמים עבורה, וכאשר הפתרון הזה הוא בר מימוש, האוכלוסייה לוקחת אחורה ואנחנו מה שנקרא נשארים עם שטחים שפיתחנו ללא יכולת אכלוס של אוכלוסייה אל אותם שטחים.

<יוסי: העיקרון השלישי הוא הזמינות של הפתרון.

<יוסי: אנחנו עובדים בשיתוף עם משר דהפנים כמובן, עם הוועדה המחוזית ואחרי זה עם ארצית, על יצירת פתרונות זמינים, מהירים, לאוכלוסייה הבדואית.

<יוסי: מהירים, למי שמכיר, ואתם, חבריי המכובדים, אנשי ועדת הפנים, מכירים שמהיר ותכנון בישראל זה סדר גודל של חמש שנים.

<יוסי: אנחנו עושים מהלכים לקצר את זה, חשוב לנו שיהיו לנו ועדות לנושא התכנון הבדואי, כדי שנוכל להריץ את התכניות ולממש פיתוח להסדרת ההתיישבות.

<יוסי: דבר נוסף שהוא עיקרון שמבחינתנו נלקח בחשבון זה נחיצות הקרקע שמתפנה.

<יוסי: אנחנו את הקרקע שמתפנה, כתוצאה מהסדרת התיישבות, מייעדים למספר שימושים, אחד מהם זה הסדרת התיישבות של אוכלוסייה בדואית אחרת.

<יוסי: אוכלוסייה אחת נעה, או יותר נכון אנחנו מגיעים איתה להסדר קרקעות, על אותן קרקעות הכוונה שלנו להסדיר אוכלוסייה נוספת.

<יוסי: הדבר השני פה הוא תשתיות לאומיות.

<יוסי: יש פה תשתיות לאומיות שעוברות בשטח, החל מבסיסי צה"ל, עבור לכביש 6, מסילת ברזל, מחצבים ואחרים, זה חלק נוסף.

<יוסי: והדבר האחרון זה כמובן היכולת שלנו לתת תמורות לקרקע בקרקע חליפית.

<יהודה בכר: אוקיי.

<יהודה בכר: אנחנו עכשיו נציג את נושא התכנון בקצרה.

<יהודה בכר: בבקשה, נמצא פה איתנו המהנדס שלנו, ראש מינהל תכנון והנדסה.

<יהודה בכר: בבקשה, גלעד.

<גלעד אדקס: צהריים טובים.

<גלעד אדקס: המנכ"ל, אני כבר אומר מראש, הנחה אותי לדבר בקצרה.

<גלעד אדקס: אנחנו נערכנו בתכנון על פי ההחלטות של הדוחות שאומצו על ידי הממשלה, החלטות הממשלה, אנחנו נערכנו להיכנס לתכנון בהיקף גדול מאוד, עם כעשרה צוותי תכנון כשכל צוות כזה כולל צוות ליבה של מתכנן מוביל, מנהל פרויקט ויועץ חברתי, ומסביבם עוד כעשרה יועצים מהדיסציפלינות השונות.

<גלעד אדקס: הצוותים האלה בעצם - - -

מירי רגב: אתם עובדים בשיתוף עם מינהל התכנון במשרד, הקבוצה של בינת שוורץ?

<יהודה בכר: כן, בטח.

<גלעד אדקס: אנחנו שוכרים את הצוותים האלה, פלטפורמת ההתקשרות שלנו בנויה משתיים, או באמצעות - - -

<יהודה בכר: לא, היא שאלה אותך אם אתה עובד עם בינת שוורץ, עם התכנון הארצי.

<גלעד אדקס: בוודאי.

מירי רגב: לא, כי היא אמרה דברים אחרים.

מירי רגב: היא תבוא לדיון אצלנו והיא תשמיע.

מירי רגב: היא אמרה, לדוגמה, שחלק מהתכנון פה נעשה לא בתיאום מוקדם.

מירי רגב: הרי כל התכנון במדינת ישראל כפוף למשרד הפנים, מִנהלת התכנון.

<גלעד אדקס: ברשותך, אני אסביר.

מירי רגב: אתם גוף שהוא כפוף ובעצם חלק מ-, כי הרי כל העניין כאן זה גם לתכנן באופן מערכתי.

<יהודה בכר: אבי ישיב.

<אבי הלר: בואו נעשה טיפה סדר.

<אבי הלר: יהודה והצוות של הרשות הם למעשה גורם יוזם תכנון כרגע בתהליך ההסדרה.

<אבי הלר: המענה התכנוני אמור להינתן על ידינו באמצעות לשכות התכנון, לשכת התכנון מחוז דרום, הוועדה המחוזית.

<אבי הלר: יש חלק מהתכניות, שבגלל מהותן או משמעותן אמורות גם להגיע אולי לדיון במועצה הארצית לתכנון ובנייה, כגוף סטטוטורי על.

דוד צור: אבל אתה מעורב בתכנון הזה?

<אבי הלר: כמובן.

<אבי הלר: אני אומר במילים פשוטות, כל יוזמה שבאה מטעם הרשות לתת מענה לאחת מן החלופות להסדרת ההתיישבות אמורה להיות מתואמת מראש.

<אבי הלר: כשאמר יהודה מקודם, הייתה פה אמירה, בהתאם לתכנית המתאר המחוזית מטרופולין 23.

מירי רגב: כן, רק שתכנית המתאר המחוזית צריכה לעבוד קצת יותר מהר מתכניות המתאר המחוזיות שעובדות עד היום.

מירי רגב: כי הרי ברור לחלוטין שכשאתה הולך לתכנון של משהו, הרי מה שרוצים הבדואים יותר מכול זה ודאות.

מירי רגב: הם רוצים ודאות במה שהם מקבלים, גם אם הם יפסידו משהו, לכאורה, שטח מסוים שנמצא בבתי משפט, הם אומרים 'אנחנו רוצים לדעת מה נקבל, מה הבן שלי יקבל ומה הבן של הבן שלי יקבל'.

מירי רגב: הוודאות הזאת, חלק מתכנון כולל של המרחב, צריכה להיות בתיאום.

מירי רגב: כי אם המנהלת כאן תתקדם אבל בסוף מחוז דרום יתעכב עם העבודה שלו, אז לא עשינו בזה כלום.

<אבי הלר: מירי, אם הוא מתעסק בפרטים, אז - - -

מירי רגב: לא, לא פרטים, רק תענה לי כן ולא.

<אבי הלר: התשובה היא כן.

מירי רגב: אוקיי.

מירי רגב: במשך הזמן אנחנו נגיע לתכנון וכשיציגו את המפות המסודרות של לאן הם אמורים לעבור ומה האלטרנטיבות, יציגו מן הסתם גם גורמים אחרים, ולפה אתם צריכים לבוא מוכנים לתת את המענה והפתרון של הממשלה לעניין הזה.

מירי רגב: בבקשה.

<גלעד אדקס: ברשותך, לא רק זה, תכנית המתאר המחוזית שהיום בתוקף קבעה באיזה שהוא ייחוד שטח לחיפוש.

<גלעד אדקס: שטח החיפוש הזה, בתוכו אנחנו, בתיאום עם לשכת התכנון המחוזית ובסמכות הוועדה המחוזית, יכולים בעצם לקבוע את אותם פתרונות.

<גלעד אדקס: במקרה הזה לא צריכים לעלות לאינסטנציה, בדרך כלל לא צריך להגיע לאינסטנציה גבוה יותר, ולכן בעצם הרבה מאוד מהסמכויות הן כאן, בלשכת התכנון המחוזית.

<גלעד אדקס: אנחנו מתואמים עם לשכת התכנון המחוזית, אנחנו מקיימים מפגשים רציפים איתם, הם נענים לבקשותינו, הם הקימו צוותים כדי לבדוק את התכניות שלנו וכמובן הדברים נעשים שכם אחד.

<גלעד אדקס: ההמצאה של מרחבי תכנון להסדרה בעצם מגדירה אזורים שלתוכם נכנס אותו צוות תכנון, מבצע את בדיקות ההיתכנות, מפה ובודק מה המצב הסטטוטורי של אותו מרחב נתון, בוחן את החלופות השונות לקבוצות האכלוס הללו, ממליץ על פתרונות התיישבותיים ואנחנו גם כנראה, במידה שיש יישוב חדש אנחנו מחויבים לדון בוועדת היגוי, שהיא כמובן בראשות הממונה על המחוז ולא קיים מצב כזה שבו מקימים יישוב בלי דיון בוועדת היגוי ובלי דיון ממשלתי כנדרש.

<גלעד אדקס: בהמשך כמובן אנחנו מקיימים את ההליכים הסטטוטוריים המתחייבים, זה אומר תכניות מתאר, תכניות מפורטות, ובעצם אגף התכנון מעביר את השטח לאגף הפיתוח שהוא מבצע את הפיתוח בהתאם לרכישה ולזמינות של המגרשים.

<יוסי מימון: אני אגיד כמה מילים על הפיתוח, כי ראינו את עבודות הפיתוח של הרשות, אז רק כדי לסבר את האוזן.

<יוסי מימון: עלו כל מיני טענות שהרשות לא עושה שום דבר וכל הניסיון זה לקחת קרקעות סתם כדי ש - - - אני אראה את זה אחר כך, אני רציתי להראות לכם במצגת את הכמות האדירה של כספים ששופכים פה בשטח.

<יוסי מימון: זה מאות מיליונים בשנה, אם זה 400 מיליון שקל ברהט ו-45 מיליון שקלים בדריג'את.

מירי רגב: את המספרים האלה מאוד חשוב, שכשנדבר בתוך סעיפי החוק, בדיוני הוועדה, שתציגו אותם, שיראו שבעצם המדינה לא מדברת בסיסמאות, אלא שמה כסף כבר כדי שהמהלכים האלה ייצאו לפועל.

מירי רגב: צריך להגיד את זה, לא כולם יודעים את זה.

<יהודה בכר: אנחנו רוצים להראות לכם עכשיו מקרה של פרויקט.

<יהודה בכר: היינו ביישוב אל-סייד, אני אומר את זה כדי לסבר את האוזן.

<יהודה בכר: ביישוב אל-סייד המדינה משקיעה 221 מיליון שקלים.

<יהודה בכר: יישוב אחד.

<יהודה בכר: זה יישוב אחד.

<יהודה בכר: זה היישוב אל-סייד, אתם רואים?

<יהודה בכר: המדינה משקיעה בו בתכניות, בפירוט, בהסדרת המקום, 221 מיליון שקל.

<יהודה בכר: בואו נראה את היישוב דריג'את.

<יהודה בכר: אילי, בבקשה.

<אילי תמרי: שלום, אני אילי תמרי, אני עובד עם דריג'את.

<אילי תמרי: אני מפקח מטעם הרשות.

<אילי תמרי: היישוב דריג'את נמצא בחצי הדרך בדיוק בין צומת שוקת לערד, יש בו בערך 200 משפחות, סדר גודל.

<אילי תמרי: מה שמאפיין את היישוב זה שבעצם עשינו פרויקט שנקרא הסדרה במקום.

<אילי תמרי: זאת אומרת המתכנן לקח תכנית והלביש אותה על גבי היישוב.

<קריאה: אתם משקיעים שם מיליון שקל למשפחה.

<אילי תמרי: חלק מהעניין זה שגם המשפחות, התושבים עצמם, משתתפים בעלויות הפיתוח.

<אילי תמרי: הם משתתפים ב-10% ממחיר עלויות הפיתוח והם חותמים על הסכמים ו - - -

נחמן שי: הוא אמר לך 200, הוא כבר עשה חישוב, אני כבר רואה את הכותרת 'כל משפחה מקבלת מיליון שקל'.

נחמן שי: המנכ"ל אמר 200, אתה אמרת 200 משפחות והוא אמר מיליון שקל למשפחה.

<אילי תמרי: המנכ"ל אמר 200 - - -

<יהודה בכר: על אל-סייד, מקום אחר.

<אילי תמרי: אנחנו מדברים על דריג'את, זה 40 וכמה מיליון.

נחמן שי: אתה רואה?

נחמן שי: אני עוזר לך להבין את זה.

נחמן שי: כי הכותרת יצאה סנסציונית.

<יהודה בכר: טוב, יפה.

<יהודה בכר: דבר על דריג'את.

נחמן שי: רק 40 מיליון, זה פחות מאשר בשטחים, אל תדאג.

<אילי תמרי: אנחנו יכולים לראות את תחילת תהליך העבודות בשטחים, רואים את הכביש בכניסה ליישוב.

<אילי תמרי: כאן רואים גם תהליך שעברנו.

<אילי תמרי: רואים שהיו צריכים לעבור ולהעביר את הכביש, ולפנות מה שאנחנו קוראים מטרדים, זאת אומרת כל מיני גדרות ודירים שהפריעו לנו בתהליך הפיתוח.

<אילי תמרי: בעבודה משותפת עם התושבים הצלחנו גם להרחיב את הדרך הזאת וככה זה נראה.

<אילי תמרי: ככה זה נראה מהצד השני, היום זה כבר נראה אחרת לגמרי, זה כבר נראה מרוצף וסלול, אבל זה - - -

דוד צור: איך התקדמתם פה?

<יהודה בכר: אתם רואים את הכביש?

<יהודה בכר: זה כביש שהיה של שני מטרים, חלק במתן השירותים לתושבים, ותראו, נפתח משהו כמו עשרים מטרים.

<יהודה בכר: זה חלק מתהליך שהוא עקב בצד אגודל, זה לא פשוט לפנות בתים ואנחנו עושים את זה בצורה מסודרת, כדי לפתח תשתיות, שהתנועה תוכל לזרום.

דוד צור: ראיתי בשרטוט שיש תביעות בעלות כמעט על כל השטח.

דוד צור: איך אתם מתקדמים שם?

<אילי תמרי: מה שמאוד מיוחד בעבודה, שהתושבים מבינים שהתהליך הזה נועד בסוף לשפר את רמת החיים שלהם ו - - -

דוד צור: זה המודל שלאמץ אותו ליישובים האחרים?

<יהודה בכר: אנחנו תיכף נראה לכם סרט ממעוף הציפור.

מירי רגב: עוד פעם סרט?

מירי רגב: נראה לי שיש לכם הרבה אורחים וזמן להפקת סרטים.

<יהודה בכר: איליי, סרט קצר עכשיו?

<יהודה בכר: דקה.

<יהודה בכר: קדימה.

<יהודה בכר: יש לנו או אין לנו?

<יהודה בכר: אין לנו.

<יהודה בכר: אני אבקש את עומר צור, בבקשה, שתי דקות, ובזה אנחנו מסיימים.

<יהודה בכר: אתם פגשתם אותו בשטח, אנחנו נראה אותו עכשיו עם המצגת פה.

<יהודה בכר: אגב, דעו לכם שמה שראיתם כרגע זה מתוך 60 פרויקטים.

<יהודה בכר: אנחנו מראים לכם שני פרויקטים מדגמיים, את המורכבות שלהם, את הבעייתיות שלהם ודרך הפתרון.

דוד צור: עומר, האם תוכל להגיד גם כמה יישובים חדשים קמים במסגרת התכנון הזה?

<יהודה בכר: זה אנחנו נגיד, לא הוא.

<עומר צור: אנחנו היינו בשטח וראינו את התצפית.

<עומר צור: פה אפשר לראות את זה בתצלום אוויר, גם את היישוב וגם את ההרחבה וגם את בסיס ליקית שיקום ויהיה ויחיה בשכנות יחד עם לקייה ועם ההרחבה שלה, ואת היישוב כרמית מעבר לכביש.

<עומר צור: יש פה מיני מטרופולין, זה מעין מה שנקרא מודל של שכנות ביחד של בדואים ויהודים, שגרים ביחד בנגב.

<עומר צור: הפתרון שלנו למפה הזאת של תביעות הבעלות חייב - - -

נחמן שי: כרמית זה יישוב חדש?

<עומר צור: אתה רואה מעבר לכביש?

נחמן שי: אוקיי, בסדר.

<עומר צור: אנחנו צריכים, כמו שאמרתי גם בסיור, אני לא רוצה לחזור על דבריי עוד פעם, אבל חייבים את התכלית בשביל ליישב ובשביל להצליח ובשביל לתת לאנשים שחיים ביישובים עתיד טוב יותר.

<עומר צור: זה בהחלט ליישובים הבדואים וליישובים השכנים שלהם, במיתר ובעומר ובבאר שבע, זה חד משמעית.

<עומר צור: פה ניתן לראות את ההרחבה של לקייה, 1,340 דונם, מעל 2,000 יחידות דיור.

<עומר צור: אנחנו עתידים להתחיל בתחילת 2014 כבר את הליך הפיתוח, ממש במקום.

<עומר צור: בזמנו זה עם השר בגין, עוד בתפקידך, הלכנו בשטח וראינו ודיברנו ואני שמח לפחות לבשר, כי אנחנו נפגשים גם היום, שזה יוצא לדרך ושזה עובד ונכנסים עוד מעט גם בשלב מאוד רציני של תכנון כדי להבין את הרצונות ולהבין מה אפשר ומה אי אפשר ולמצוא את הדרך המיוחדת של העבודה ביחד.

זאב בנימין בגין: כל הכבוד.

<יהודה בכר: תודה.

<יהודה בכר: אני רוצה, ברשותכם, כי לוחצים אותי פה מהאגפים וחבל, יש לנו פה עשייה עשירה, אבל אני רוצה לומר כך, למעשה יש פה שני תהליכים מקבילים, שהחיבור שלהם הוא החיבור הנכון.

<יהודה בכר: יש פה את התהליך של החוק, שהתחיל מגולדברג, אנחנו מכירים אותו מתהליך של גולדברג, לאחר מכן ועדת פראוור ובוועדת השר בני בגין.

<יהודה בכר: במקביל להן, מ-2009, אנחנו מתחילים לבנות את מנגנון היישום.

<יהודה בכר: הממשלה פה עשתה דבר יוצא דופן, במקביל לחוק, במקביל לסמכויות, וגם כדי לתת שירותים לאוכלוסייה, השקענו פה באמת הרבה דברים, בנינו פה מנגנון, גם טכנולוגי, גם אישי, גם קשר והידברות עם התושבים, ולמעשה אנחנו מחכים למצב שמבחינתנו הוא המצב הטבעי, מפגש בין הסמכויות, שזה החוק, לבין מנגנון היישום, שזה בעיניי - - -

נחמן שי: - - - הממשלה זה בדרך כלל הקווים עולים.

מירי רגב: לא, הם גם עולים, וגם כשמדובר בכם, לדוגמה, הם יורדים.

<יהודה בכר: חבר'ה, בואו לא נהיה ציניים על דבר שאני מאוד מאמין בו.

<יהודה בכר: במפגש הזה למעשה של שני הווקטורים האלה אנחנו יוצאים לדרך ואני מאוד צריך את חברי הוועדה.

<יהודה בכר: אני צריך את החוק הזה, בלי החוק אני לא אוכל לפעול.

<יהודה בכר: לכן התמיכה שלכם והחשיבות שלכם היום בסיור, ההבנה בערך לוח הזמנים, כי מימד הזמן פה הוא דבר יקר מאוד, לכן אני צריך את התמיכה של כולכם, של חבריי הבדואים, תודה לכולכם על החלק שלנו.

<יהודה בכר: אני רוצה לסיים בדבר הזה.

<יהודה בכר: שימו לב למה שכתוב פה, זה למעשה מבחינתנו מתמצת הכול.

מירי רגב: אוקיי, אנחנו נסכם אחר כך את הדברים שגם נאמרו כאן.

מירי רגב: אני רוצה רגע לעבור דווקא עכשיו לבדואים, לשמוע עמדות קצת אחרות ממה ששמענו גם במהלך הסיור היום, מכאלה שהיו והפגינו וזה בסדר, מותר להם להשמיע את עמדותיהם, וגם העמדות שאנחנו שומעים בוועדה.

מירי רגב: אני רוצה להודות למנצור, תודה רבה לך על כל הסיוע ושהיום הבאת את החבורה החשובה הזאת, למרות שחלק מהראשים שלה החליטו ללכת לשביתה כללית שהיא לא מקובלת והיא לדעתי פוגעת במגזר, אני שמחה שהם הגיעו לכאן כדי לראות בעצם כיצד אנחנו ביחד פועלים ליישום החוק הזה.

מירי רגב: אז אני מבינה שראשון הדוברים הוא שייח' אאיד אבו רשאד.

מירי רגב: אז בבקשה.

מירי רגב: אהלן וסהלן.

<אאיד אבו רשאד: אני מברך אתכם על הביקור שלכם, של הוועדה.

<אאיד אבו רשאד: אני מבקש לברך אתכם, כל אחד בשמו.

<אאיד אבו רשאד: אני גם כן רוצה להביע הערכה וכבוד אישי לשר בני בגין, שיצא לי לפגוש אותו כשהוא היה בנגב.

<אאיד אבו רשאד: באמת, אדוני השר, אני מברך אותך ואני מביע לך הערכה.

<אאיד אבו רשאד: יהודה, אני רוצה להגיד לך משהו.

<אאיד אבו רשאד: זאב בוים, שהתחיל את זה, ז"ל, אף אחד לא הזכיר אותו.

<אאיד אבו רשאד: זאב בוים אמר לנו, 'אני אישן איתכם בנגב, אני אשאר איתכם פה בנגב עד שנמצא את הבעיה ואיך לפתור'.

<אאיד אבו רשאד: ואז אני, אחד האנשים שהייתי מאוד קרוב אליך, גם לרשות, לפעמים אנחנו מתרחקים גם, לא כל הזמן קרובים לעניינים שלנו, ובאמת אני מדבר בזכותך.

<אאיד אבו רשאד: לא נתחיל לפרגן לך, אבל בזכותך אנחנו פוגשים את ועדת הפנים, בזכותך ובזכות המעשים שלך אנחנו הולכים על דרך כמעט פחות מהיתר, בסוף נגיע לדרך הנכונה, בזכותך גם הכרנו הרבה אנשים שמעוניינים, הבעיה של הנגב הלכה מהנגב במשך 60 שנה על השולחן של הממשלה, וזו הוכחה אצל כל אחד במדינה.

<אאיד אבו רשאד: פה, פעם אמרו, אנחנו הקמנו רשות בנגב, מִנהלת לקידום הבדואים.

<אאיד אבו רשאד: וזה לא היה קיים.

<אאיד אבו רשאד: ואני אומר את זה.

<אאיד אבו רשאד: נכון, יש ויכוח, ואני היום מצטער שחברים שלי הבדואים, המנהיגים הבדואים, לא יושבים מול הוועדה הזאת ואומרים את הדברים שלהם הנכונים.

<אאיד אבו רשאד: הם היו יכולים להשיג גם את הפתרון האמיתי.

<אאיד אבו רשאד: אבל כשהיינו נמצאים בבעיה ובזמן שיש בעיה בנגב, כל אחד באמת חושב אחרת, אנחנו רוצים, חמש דקות זה לא מספיק לשבת מול הוועדה הזאת, הגברת, כפי שאמרת - - -

מירי רגב: אל תדאג, יהיה עוד המשך ואנחנו גם נבוא אליך.

<אאיד אבו רשאד: זה לא מספיק באמת.

<אאיד אבו רשאד: ואני תמיד אמרתי לפני כולם, לא חששתי מאף אחד, לא בדואים ולא עובדי מדינה - - -

מירי רגב: כל הכבוד לך, ככה צריך.

<אאיד אבו רשאד: אנחנו רוצים שיהיה פתרון.

<אאיד אבו רשאד: גברתי וחברי הוועדה, הכפרים שראינו אותם עכשיו קמו לפני 30 שנה, לא קמו אתמול ולא שלשום, אלה כפרים שקמו לפני 30 שנה.

<אאיד אבו רשאד: זאת אומרת אנחנו, שצריכים לקום עכשיו, ייקח לנו עוד 30 שנה בשביל להגיע לרמה שלהם.

<אאיד אבו רשאד: לרמה שלכם.

<אאיד אבו רשאד: ייקח לנו עוד 30 שנה בשביל להגיע לרמה הזו, לא יגיע לנו, לא חמש שנים ולא ארבע שנים.

<אאיד אבו רשאד: הממשלה צריכה לקחת את זה בחשבון,

<אאיד אבו רשאד: שאנחנו עוברים מחיים של בדואים לחיים אחרים, אנחנו מבקשים מהוועדה והממשלה כולה, כמה שיותר לאשר לנו על האדמות שלנו בכפרים.

<אאיד אבו רשאד: אני בן 64, נולדתי על האדמה שאני יושב עליה.

<אאיד אבו רשאד: כבר כמעט 200 שנה אנחנו נמצאים על אותו שטח.

<אאיד אבו רשאד: אני מקווה שבסוף אנחנו נמצא דרך להמשיך לשבת שם.

<אאיד אבו רשאד: זו האמת, שצריך למצוא פשרות.

<אאיד אבו רשאד: הבדואים חנקו את יהודה בתחילת הדרך.

<אאיד אבו רשאד: אני זוכר שפעם אחת ישבנו באולם אחד והוא בעצמו אמר, אני רוצה להגדיל את האולם הבא.

<אאיד אבו רשאד: אתה זוכר את המשפט הזה או לא?

<אאיד אבו רשאד: אבל בסוף, מרוב הדברים שהתגלגלו והתחילו, הבדואים מתחילים לאבד את האמון, האמון האמיתי בין הבדואים לממשלה.

<אאיד אבו רשאד: האמון הזה חשוב לכולנו, לכל הממשלה, ואנחנו רוצים שיהיה פתרון, לא רוצים שיהיו להם טרקטורונים ושיהרסו, אנחנו רוצים פתרון לילדים שלנו עכשיו, עד שהם ימצאו פתרון בעצמם בממשלה.

<אאיד אבו רשאד: אנחנו רוצים באמת פתרון לילדים שלנו.

<אאיד אבו רשאד: עכשיו, במקום ששולחים לנו טרקטורים להרוס את הבתים ולהרוס את הכול, עד שהם ימצאו את עצמם בממשלה, הם ימצאו לעצמם פתרון.

<אאיד אבו רשאד: ארבע או חמש שנים גרמו לנו לחוסר אמון בממשלה.

<אאיד אבו רשאד: חוסר אמון באנשים שאנחנו באים ויושבים איתם ביחד.

<אאיד אבו רשאד: יש לי חמישה ילדים שמשרתים בצה"ל.

<אאיד אבו רשאד: הרבה בדואים משרתים.

<אאיד אבו רשאד: ב-70' הייתי חייל והרבה בדואים כמוני.

<אאיד אבו רשאד: גרמו לנו לחוסר אמון בממשלה הזאת, למה?

<אאיד אבו רשאד: כי אין פתרון ויש עבודה בשטח שם, הריסה בטרקטורים ושופלים.

<אאיד אבו רשאד: אז תמצאו פתרון לעצמכם ואחר כך תטפלו בנו.

מירי רגב: תודה רבה לך, השייח'.

מירי רגב: ד"ר מג'יד עתאונה.

<מג'יד עתאונה: שלום לכולם.

<מג'יד עתאונה: שלום לכל אחד, בכבודו, במעמדו, בתוארו, ועל ראשם חברת הכנסת רגב.

<מג'יד עתאונה: רבותיי, החברה הבדואית היום נמצאת בעיצומו של משבר פסיכו סוציאלי בכל המובנים של החיים והם אפילו מבולבלים קצת וזה לגיטימי.

<מג'יד עתאונה: ברור מאליו שהנגב לא יתפתח אם לא יפתרו את בעיית הבדואים, אבל כל המנהיגים של מדינת ישראל תמיד התחשבו בבדואים ואני רוצה להזכיר לכולנו, מתוך עיון בזיכרונותיו של בן גוריון המנוח, הוא אמר 'על מנת לפתח את הנגב צריך לפתח זן בדואי יהודי'.

<מג'יד עתאונה: למה הוא התכוון?

<מג'יד עתאונה: הוא אומר 'בלי אנשי המדבר אשר ידעו את כל מחבואיו ולמדו טבעו וידעו לשכון באוהלים, לכישרון זה יצרפו היהודים את כישרונותיהם התרבותיים, יכולתם המדעית, ומתוך צירוף זה יגלו להפריח השממה ולהפוך המדבר לארץ נושבת'.

<מג'יד עתאונה: ואני מוסיף: הבדואים הם חלק מהנוף של הנגב.

<מג'יד עתאונה: קראתי את כל הספר של גולדברג, שהוא איש טוב, דרך אגב, במובן האישי.

<מג'יד עתאונה: צחקתי קצת, הוא אומר, הבדואים הם לא - - - ידוע שאנחנו לא - - - מתקופת אברהם אבינו, אבל בלי להיכנס לנוסחה, אני חושב שצריך לשפר את הנוסחה, ואני מציע לבדואים, חברים שלנו, תקראו את הנוסחה.

<מג'יד עתאונה: ואני פונה לחברי הכנסת וגם לשרים, פשוט מאוד תאפשרו לנו להגיב, תאפשרו לנו גם לתקן דברים, כי זה עניין גורלי ואי אפשר להנהיג בצורת כוח וכדומה.

<מג'יד עתאונה: איך שאמרתי, ברוך שצריך נוסחה ששנינו נחיה איתה והמחיר מכאיב לשני הצדדים.

<מג'יד עתאונה: אני לא אכנס למה המחיר, אבל צריך למצוא נוסחה.

<מג'יד עתאונה: איך שאמר השייח', עד היום 60 שנה הייתה מערכת אי אמון בין המדינה לבין האזרח, לא ניכנס למה הסיבה, כדי לרכוש את האמון, אני חושב שמאז שהמִנהלת באה, מאז שהתחילה הרשות, הייתי אומר שהבסיס לאמון, ואני רוצה להגיד לכולם פה, הבעיה שלי כבדואי היא לא המנהלת ולא העובדים, הבעיה, חברי הכנסת ומקבלי ההחלטות והשרים, עליהם לחשוב על בעיית הרגישות כלפי הבדואים.

<מג'יד עתאונה: אנחנו יודעים, בית המקדש נחרב בגלל חוסר רגישות.

<מג'יד עתאונה: אם לא תהיה רגישות כלפי אזרחים, אנחנו בבעיה, ולכן כל מי שבא במגע עם החברה הזו עליו להסתייע בתרגיל שלומדים בפסיכולוגיה חברתית, כיצד הקיפודים מקיימים יחסים?

<מג'יד עתאונה: בזהירות ובאיטיות.

<מג'יד עתאונה: מכאן אני רוצה לעבור בקצרה, כי הזמן קצר, לרשות.

<מג'יד עתאונה: אני חייב ליהודה בכר.

<מג'יד עתאונה: בעוד שמונה חודשים, מותר להשוויץ, מקבל את הפרופסורה מבר-אילן, שזה כשר, כחול לבן, לכן אני אומר מילים מהלב, לא רוצה שאף אחד יגיד שאני מתחנף, אבל בהחלט, צדק צדק תרדוף.

<מג'יד עתאונה: כשאני מדבר על השם יהודה, השם י' מזכיר לי גם - - -

מירי רגב: תודה שיהודה הזמין את זה.

<מג'יד עתאונה: לא, לא, יהודה לא הזמין, גברתי.

<מג'יד עתאונה: השם יהודה ויהושע מתחיל ב-י', ואם אני מדבר על ה-י' אני נזכר במה שנאמר על יהושע שחזר מהגולה ונאם בפני עמו בירושלים, והוא אמר, 'קומי עורי כי בא אורך, וכבוד ה' עלייך זרח'.

<מג'יד עתאונה: אני חושב שיהודה, שבא למנהלת כאן להתיישבות, הוא הביא עמו אור לפתרון, שצריך לראות שהממשלה תשנה כיוון.

מירי רגב: תשנה כיוון, זה אומר שהחוק הזה לא מוצא חן בעיניך?

<מג'יד עתאונה: אני אומר עם שיפורים.

מירי רגב: תשנה כיוון, זה אומר, החוק הזה, אתה אוהב אותו או לא אוהב אותו?

<מג'יד עתאונה: תקשיבי לי.

<מג'יד עתאונה: אני חי בלעדייך, אבל אני מכבד מדינה, אין לי מדינה חוץ מ - - -, אבל אני אומר שזה חייב שיפור.

<מג'יד עתאונה: אני לא אכנס לתוכן, כי קראתי את זה וצריך לשבת ולאפשר לבדואים בעלי האדמות, ואלה, לא אלה שיש להם אינטרס, צריך לחפש בעלי אדמות, לשבת לדיאלוג לשולחן, ואני אומר שהמחיר לא קל לשני הצדדים, ולכן אני בא ואומר שצריך לשפר את הדבר ולקרוא אותו כמו שצריך.

<מג'יד עתאונה: לסיום, אני רוצה לברך עוד אדם או שני אנשים יקרים מאוד ובזה אני מסיים.

<מג'יד עתאונה: לא סתם מר מנצור אבו טהא קיבל אות נשיא המדינה.

<מג'יד עתאונה: אתה עושה לי 'אוף', אני אומר, לא אתה.

<קריאה: אני אחד מכם.

<מג'יד עתאונה: אתה בשבילי נכסי צאן ברזל, בזה אתה מלכד אנשים לידך, מותר לי להגיד את זה.

<מג'יד עתאונה: מה יכול להיות?

<מג'יד עתאונה: אתה לא כזה שאני בא להתחתן איתך, אני מבטיח לך, אבל אני חושב שזה אחד הצעירים הדגולים שיכול לשמש מודל לחיקוי לאחרים.

<מג'יד עתאונה: יישר כוח.

<מג'יד עתאונה: כי מה יקרה?

<מג'יד עתאונה: אנחנו לא נגד המדינה, אנחנו בעד המדינה, אבל גם בעד שאנחנו נגיד מה כואב לנו.

<מג'יד עתאונה: ואחרון חביב.

<מג'יד עתאונה: איפה אייל?

<מג'יד עתאונה: אייל, אני חושב, אחד האנשים שאני אוהב, מר יהודה, הוא ממשיך בדרכך, האיש הזה שבא לבקר, נעים הליכות עם אנשים, וזה חשוב מאוד.

<מג'יד עתאונה: הוא מתנהג כמו פסיכולוג, הוא בא, שומע את האנשים ומבטיח שיעביר הלאה.

<מג'יד עתאונה: אנחנו יודעים, מקבלי ההחלטות הם בירושלים, לא אתה ולא יהודה, ולכם מגיעה מילת כבוד.

<מג'יד עתאונה: תודה.

מירי רגב: כל הכבוד.

מירי רגב: אחרון הדוברים מהנציגות הבדואית, יצחק אבו חמד, מנהל בית ספר.

<יצחק אבו חמד: שלום לכולם.

<יצחק אבו חמד: קודם כל אני מברך את כולם.

<יצחק אבו חמד: ועדת הפנים האחרונה שהגיעה לדריג'את, שבעקבותיה הקימו את היישוב דריג'את, כהחלטת ממשלה, ב-2004.

<יצחק אבו חמד: אני חושב שהדבר החשוב ביותר בחינוך, כשמסתכלים על דברים בשני מישורים, השונה והאחר הוא אני.

<יצחק אבו חמד: אני חושב שהחברה הבדואית היא לא כולה אותו דבר, והבעיות במגזר הן לא אותו דבר, לכן אני לא חושב שאפשר לפתור את הבעיה באופן שכולם אותו דבר.

<יצחק אבו חמד: יש שוני בין מקום למקום והאמירה של משרד החינוך השנה שהאחר זה אני, אני מקווה שהאחר גם יחשוב על האני אני.

<יצחק אבו חמד: בקטע של דריג'את אין לי בעיה שעושים פיתוח מ-א' עד ת', וזה פיתוח בלתי רגיל וזו פריצה בלתי רגילה.

<יצחק אבו חמד: אנחנו רואים דרכים ומדרכות וביוב, ויש לנו מחלוקות אינסוף וזה טבעי, אבל העיקרון הוא, בהתיישבות הבדואית או הערבית בדרום היא האדמה.

<יצחק אבו חמד: כאשר אתה שומע את הכותרת של פולש והפתרון של אני תובע ואתה תובע, אני רק הבאתי מסמך אחד.

<יצחק אבו חמד: אני לא פולש, אני אזרח מדינת ישראל, יש לי זכויות על המקום ואני רוצה שיכבדו אותי כאזרח ולא יחשבו אותי כקבוצה שצריכים לחפש לה פתרון.

<יצחק אבו חמד: יש לי פה קושן, זה נכתב ב-1913.

<יצחק אבו חמד: אנחנו היום ב-1435, 100 וכמה שנים טובות.

<יצחק אבו חמד: יש לי כדוגמתו הרבה.

<יצחק אבו חמד: חתום עליו מושל פה, הממונה - - - עובדה שהפיתוח בדריג'את, כמו שאתה יודע, שלושה אנשים בתוך היישוב נתנו את ידם כדי שיעשו את כל הפיתוח הזה.

<יצחק אבו חמד: לכן לא נוצר דרך ולא ביוב, כי טובת האוכלוסייה לתת יד לדברים.

<יצחק אבו חמד: אומרים על האדמות בנגב - - - הנה המיסים, מה שנקרא העשר ששולמו שנה בשנה לטורקים.

<יצחק אבו חמד: אז לכן, רבותיי, כל דבר שנקרא פיתוח ביישוב הבדואי יבורך וכל הכבוד, אבל צריך להסתכל ולשבת ולדבר ולנהל דיאלוג עם אזרחי המדינה.

<יצחק אבו חמד: אין לנו מדינה אחרת, אנחנו נמצאים באותה מדינה, לכן בבקשה להסתכל עלינו בתוך העיניים.

<יצחק אבו חמד: תודה רבה.

מירי רגב: תודה רבה לך.

מירי רגב: ואני אומרת לכם, כולכם, כולל מנצור, אני אשמח שהחברים פה יגיעו ויתייחסו לסעיפי החוק בהמשך הדיונים.

מירי רגב: חשוב מאוד שהם ייקחו חלק בדיונים האלה.

מירי רגב: אני רוצה לשמוע כמה דברים גם מיורם הלוי, ידידי שנמצא פה.

מירי רגב: קודם כל להגיד לך תודה רבה על כל הסיוע של המשטרה.

מירי רגב: פרץ היה פה, יחד עם כל החברים, דיברת איתי גם אתמול על כל ה - - -באמת עשיתם את כל מה שניתן, שנהיה בכל המקומות שתכננו.

מירי רגב: כי ככה צריך להיות, כשמגיעה ועדת כנסת והיא רוצה לסייר במקומות מסוימים, לא יכול להיות שמישהו כאן יחליט שהיא לא תסייר במקומות האלה, כי הם החליטו לעשות שביתה.

מירי רגב: אז הם עשו את ההפגנה שלהם ואנחנו עשינו את הסיור שלנו, באותם מקומות שרצינו ולמדנו ממהלך הסיור רבות, ממה שראינו, ואני רוצה להודות לך, יורם על כל הטיפול.

מירי רגב: ועוד, מן הסתם, במהלך חקיקת החוק הזה, שאני רוצה להביא אותו לחקיקה עד סוף המושב, אנחנו נסייר פה שוב, הפעם בהובלתו של חבר הכנסת טלב, ומן הסתם אנחנו נמשיך להיות בקשר שוטף.

מירי רגב: אז תודה רבה.

מירי רגב: וזכות הדיבור שלך, ולאחר מכן ראשון הדוברים מבחינת חברי הכנסת, חבר הכנסת דוד צור.

<יורם הלוי: ממש בקצרה.

<יורם הלוי: קודם כל אני שמח שאתם מגיעים וזה בסדר גמור.

<יורם הלוי: סך הכול אני יכול להצביע על שיתוף פעולה מצוין, פשוט מצוין, עם כל הגורמים ובטח עם הבדואים.

<יורם הלוי: נוח לי להגיד את זה דווקא בפורום הזה, אלה אנשים שהם מצד אחד עם כל הבעיות, מצד שני גם מבינים את לשון החוק, מבינים את מה הם צריכים לעשות, איפה נקודות הממשק.

<יורם הלוי: כמובן שלא הכול, כי יש גם את הקיצוניים שמביאים את מקומם.

<יורם הלוי: עד שיוסדר התהליך יש הרבה מאוד פעילות שהמשטרה עושה ביום יום, כשאנחנו נמצאים איתם, אנחנו מקיימים ימי קהילה, אנחנו בתוך האוכלוסייה הזאת, אנחנו מעורים באוכלוסייה הזאת.

<יורם הלוי: אני חושב שהקשרים הם פשוט מצוינים.

<יורם הלוי: מה שאנחנו, במסגרת המשטרתית, היינו אומרים שצריך לקצר תהליכים, צריך למצוא פתרונות מעשיים, נכונים, ובטח ובטח קודם כל חוקיים.

<יורם הלוי: ככל שיוקדם החוק נדע כולנו מה קורה.

<יורם הלוי: כרגע זו תקופה שהיא די בעייתית, באמצע, ואנחנו חשים אותה כמעט בכל המדינה.

נחמן שי: - - - תקופת הביניים הזאת של החקיקה והמאבק שמתנהל?

<יורם הלוי: אני יכול לתת אולי דוגמה מאוד בולטת.

<יורם הלוי: כשאנחנו באים לתת סיוע להריסה, אז בצדק רב הם אומרים שזה בסדר.

<יורם הלוי: צריך להרוס, נהרוס, בואו אפילו אל תהרסו, אנחנו נהרוס, אבל מה הפתרון?

<יורם הלוי: לאן אנחנו הולכים?

נחמן שי: הם שואלים אתכם.

מירי רגב: הם צריכים לדעת מה הם מקבלים.

<יורם הלוי: הם אומרים, זה בסדר, אפילו חבל על האנרגיה שלכם, אנחנו נהרוס במו ידינו, אבל מה הפתרון שאתם מציעים לנו.

<יורם הלוי: אני חושב שזה אולי הדבר המאוד בולט בנקודת הזמן הזאת.

<יצחק אבו חמד: זה הגיוני.

מירי רגב: מאה אחוז.

מירי רגב: הוא מצדיק אתכם, מפקד המחוז.

<יצחק אבו חמד: אני יודע שהוא מצדיק אותנו, אבל מאצלכם זה צרך לבוא.

זאב בנימין בגין: אם אפשר לשאול, אנחנו תכננו לסייע בכוח אדם של המשטרה, בתקציב של בערך 220 מיליון שקל, האם זה מתממש?

זאב בנימין בגין: באיזה מידה?

זאב בנימין בגין: כמה שוטרים כבר יש לך, כתוספת?

זאב בנימין בגין: ליום יום, זה לא קשור בהסדרה, זה לא קשור בעתיד, זה קשור בניהול חיי היום יום.

<יורם הלוי: כרגע מונחת תכנית על שולחנו של המפכ"ל והשר להרחבת ארבע תחנות משטרה נוספות שהצגנו כתכנית, גם בשגב שלום וגם בח'ורה ו - - - זה ארבע תחנות.

<יורם הלוי: בנוסף לזה עוד 12 מש"קים, אלה אותם אנשים שנמצאים במקומות המאוד רחוקים, הם אמורים לתת שירותי משטרה.

<יורם הלוי: אני אומר, לא אכיפה, אלא שירותי משטרה.

<יורם הלוי: גם התכנית הזאת מונחת על שולחן המחליטים.

<יורם הלוי: אנחנו הצגנו אותה כתכנית של המחוז.

<יורם הלוי: יחד עם זה, יש הרבה מאוד שיתוף פעולה.

<יורם הלוי: אני אומר, אנחנו יושבים עם הנוער, אנחנו יושבים עם השייח'ים, אנחנו יושבים עם התחום האקדמי בחלק הזה, אנחנו מקיימים ימי קהילה.

<יורם הלוי: רק לפני שבוע וחצי אני עם כל הסגל היינו בבית הספר בביר הדאג'.

<יורם הלוי: ישבנו ושמענו.

<יורם הלוי: מי שמרצה שם בכיתות הלימוד אלה שוטרים, ישבנו עם מנהל בית הספר, כולל הוועד.

<יורם הלוי: יש קשרים מצוינים, אנחנו מכירים את האנשים באופן אישי ואם אני יכול לשמש מעין שופר קטן גם לחלק הזה, בהחלט ה המקום.

מירי רגב: יישר כוח, באמת יישר כוח.

מירי רגב: דוד צור, ולאחר מכן זבולון.

דוד צור: אז קודם כל, דיברתי גם במהלך הסיור, אבל אין טוב ממראה עיניים וטוב שירדנו גם לשטח, וזו גם לא תהיה פעם אחרונה, מן הסתם, כי ראינו גם דברים אחרים.

דוד צור: אני פונה פה בעיקר לחברים.

דוד צור: ברגע הזה, לדעתי, השטח צמא.

דוד צור: יש פער עצום בין הקולות הפוליטיים והצעקות שנשמעים דווקא במסדרונות אצלנו, שלכאורה אמורים לייצג את העניין, אבל בעיניי הם לא כל כך מייצגים, הם יותר תופסים טרמפ על העניין, ולדעתי הם כבר מספיק תפסו טרמפ, 60 ומשהו שנה הם על הגב שלכם, עם הפוליטיקה.

דוד צור: אני מסתכל על זה ממש בעיניים אובייקטיביות, יש כאן הזדמנות לעשות הסדרה שהיא לא תהיה כמו שהיא הובאה כרגע, ואנחנו כחברי כנסת נהיה חייבים להיכנס לפרטי פרטים ולראות שתהיה בזה התאמה באמת לצרכים האמיתיים.

דוד צור: זה לא קוביות פה, כמו שמציירים בתצ"אות או בתכניות.

דוד צור: כל קובייה כזאת זו משפחה, כל משפחה כזאת זה דבר מורכב, איזה משפחה תיצמד לשם, האם זה שבט שהוא מתאים, האם אלה משפחות שמתאימות.

דוד צור: לכן יש פה מורכבות גדולה מאוד שהמנהלת יודעת ומכירה אותה, היא תבוא אלינו כמובן עם התכניות המפורטות, ולכן ברור לנו שזה נושא אנושי מורכב ביותר.

דוד צור: יחד עם זאת נדרשת מנהיגות חזקה, חיובית, שיכולה לקדם את הדברים.

דוד צור: אני ראיתי בחדר הזה מנהיגות כזאת שהיא נמצאת, ולא דווקא אצלנו בחדר בכנסת, כאלה שלכאורה שמים עצמם כמנהיגים שלכם.

דוד צור: לכן עצתי לכם, להעמיק ובעיקר לקחת את אותם מקומות שבהם יחסית המחלוקות הן יותר נאמר פתירות ולתת לתכנית להתחיל לזרום.

דוד צור: כי פעם שהיא תתחיל לזרום, אני מניח שהמומנטום יצרף עוד ועוד יישובים.

דוד צור: כי אם נראה עוד פיתוח כמו שראינו ברהט בבוקר, או בלקייה, אז בסופו של דבר התכניות האלה מאוד אטרקטיביות ואפשר להתקדם איתן.

דוד צור: נכון, הן לא מושלמות, אף אחד לא ייצא מהתכנית הזאת וכל תאוותו בידו ולכן נצטרך בסופו של דבר להתפשר.

דוד צור: אני חושב שמה ששמעתי מהפרופסור, לגבי המודל של הבדואי היהודי שבן גוריון טבע בדבריו, שמאוד התחברתי לאמירה הזאת, כי בסוף יש פה חברה עם המנהגים שלה ועם הייחוד שלה, עם האחיזה שלה בקרקע שצריך לשמר, מצד שני יש פה מדינה שיש בה חוק וצריך להתיישר על פי החוק, בנושא הזה וגם בנושאים אחרים, ומאוד אהבתי לשמוע את ידידי פה, מפקד המחוז, בפריסה של שיטור קהילתי ושל שירותים נוספים, ושסוף סוף יש קהילה, בתי ספר, שמענו, ועוד הרבה מאוד דברים שאפשר לפתח סוף סוף את החברה הבדואית.

דוד צור: אני חושב שזו הזדמנות באמת פעם בדור שיש נכונות כזאת של השקעה בכסף כל כך גדולה וצריך לנצל אותה.

מירי רגב: תודה רבה.

מירי רגב: חבר הכנסת זבולון קלפה.

זבולון כלפה: תודה רבה, גברתי יושבת הראש.

זבולון כלפה: קודם כל להבדיל מאחרים, אני בן האזור פה, אז אני שכן שנמצא פה כל הזמן, חי פה, לאורך כל שנות החיים הסתובבתי פה, אפילו הייתי שכן של פרץ, גדלנו ביחד שנים ארוכות.

זבולון כלפה: אין לי ספק שהסוגיה הזאת מורכבת מכמה אספקטים.

זבולון כלפה: אנחנו מתנגדים הרבה מאוד, לטעמי לא כל כך בצדק, באספקט של הדיון על התמורות על בעלות בקרקע, שהוא דיון שנוגע לחלק מהאוכלוסייה, הוא לא גדול, הוא חלק מהאוכלוסייה.

זבולון כלפה: במספרים שאני מכיר לפחות מדובר על מספרים מאוד מוגדרים, אבל יש עדיין אוכלוסייה לא מבוטלת שנמנע ממנה לאורך כל השנים תשתיות פיזיות, תשתיות של חינוך, בריאות, רווחה, דיבר פה מנהל המחלקה לשירותים חברתיים של אבו בסמה ז"ל, היום אני לא יודע איך זה נקרא.

<קריאה: נווה מדבר ואל קסום.

זבולון כלפה: אל קסום?

<קריאה: שתיהן ביחד.

זבולון כלפה: בכל מקרה, אני אומר שבסופו של דבר המכלול פה מורכב מהרבה מאוד סוגיות שצריך שיתוף פעולה של כל הגורמים גם יחד.

זבולון כלפה: החוכמה לא יכולה לבוא מירושלים לבד, בלי שיתוף פעולה של האוכלוסייה שחיה פה במקום.

זבולון כלפה: זה צריך להיות אינטרס של כולם, להסדיר את המציאות הזאת, לפתור את העניינים שנוגעים גם לנושא החינוך, גם לנושא התשתיות וגם לנושאים האחרים.

זבולון כלפה: לצד זה בסוף גם יהיו הסוגיות של בעלות על הקרקע, גם הן צריכות למצוא את פתרונן.

זבולון כלפה: עוד פעם, לגבי הדרך מן הסתם יהיו כל מיני אפשרויות שיעלו, כאלה ואחרות.

זבולון כלפה: יש דברים שעלו במסגרת הצעת החוק, יש דברים ששמענו פה את עתאונה, אתה דיברת על לשנות טיפה, לשחרר, לא יודע, אני חושב שזה קצת מוקדם מדי.

זבולון כלפה: אני רואה את עיקר ההישג בעניין אם באמת נצליח למקד את תשומת הלב ולעשות רבות בסוגיות המשמעותיות שקשורות לחיי היום יום של כל אחד ואחד מאיתנו, אם הילדים יזכו פה למערכת חינוך טובה ואיכותית, אם האוכלוסייה פה תקבל שירותי בריאות ורווחה כמו שצריך, בסופו של דבר אני בטוח שהבעיות האחרות ימצאו גם את פתרונן.

זבולון כלפה: במציאות שקיימת פה כרגע, ובתור אחד שצורך פה הרבה שירותים בנגב וחי פה בנגב ומכיר את הסוגיה הזאת לאורך כל השנים, אני חושב שהגיע הזמן ועשרות שנים שהמדינה קיימת, לקחת את הבעיה הזו ולהתמודד איתה.

זבולון כלפה: כמו שאמר לך קודם ראש העיר של באר שבע, יש פה שני צדדים למטבע.

זבולון כלפה: אנחנו הרבה מתמקדים בצד של הזכויות, מה חובתה של המדינה, אבל בכל מדינה יש בסוף גם חובה של אזרחים וחובה ברורה מאוד של אזרחים, ואני חושב שהשילוב של שני הדברים גם יחד, של העצמה של החובות של המדינה מחד והחובות של האזרחים מאידך, בסוף הם ייתנו לנו את היכולת ליצור פה מרחב שהוא טוב, נכון ועם כל המענה, כי יש פה אוכלוסייה לדעתי טובה, היא כוח משמעותי מהרבה בחינות, וראינו אותם בתחומים שונים.

זבולון כלפה: לא נכנסנו פה לאזורי התעסוקה שמתפתחים בנגב, אבל יש פה תעשייה שמתפתחת, האזורים רק הולכים ומתפתחים יותר ויותר ואני חושב שבסופו של תהליך, ככל שנשכיל למקד את תשומת הלב בסוגיות הללו, אני בטוח שגם שאלות אחרות ימצאו את פתרונן.

זבולון כלפה: כך נראה לי.

זבולון כלפה: תודה.

מירי רגב: תודה לך.

מירי רגב: חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: חברים וחברות, תודה רבה על הביקור ועל האפשרות לראות את הנושאים החשובים האלה מקרוב, כמובן שזה מוסיף הרבה להבנה ולידיעה.

נחמן שי: אין לי אשליות שלא ראינו הכול ואל תיעלב, יהודה, גם לא ראינו תמונה שלמה ומלאה, כי באופן טבעי הצגתם את הדברים כמו שאתם רואים אותם וכמו שאתם באופן טבעי גם מעוניינים שאנחנו נראה אותם, כולל הפגישות שעשינו.

נחמן שי: זה בסדר גמור, גם אני, אם הייתי במקומך, הייתי עושה אותו דבר.

נחמן שי: אבל אין ספק שאנחנו צריכים להצטייד גם בחוות דעת ובהתרשמויות אחרות, שאת זה יעשו הדיונים בוועדה - - -

מירי רגב: וגם הסיור הבא.

נחמן שי: בסדר, כן, אני חושב שצריכה להיות מוצגת לנו תמונה מלאה ושלמה.

נחמן שי: אני סבור שמוכרחים להגיע לפתרון והזמן פועל לרעתנו.

נחמן שי: אני שמעתי את דבריו של ראש העיר ואני שומע גם את דברי החברים האחרים ואני מבין גם את מידת הדחיפות, כי זה הפך להיות לגורם שגם קשור בפיתוח הנגב, שהוא היום האתגר הלאומי והנגב והבדואים הם ביחד, אי אפשר להפריד ביניהם ואי אפשר לפגוע בהם.

נחמן שי: הם חלק בלתי נפרד מהנגב וכש"מפתחים" את הנגב זה איתם ביחד, זה לא במקומם ולא על חשבונם ולא כדי להזיז אותם ממקומם.

נחמן שי: הם חלק בלתי נפרד מאיתנו.

נחמן שי: לכן הפתרון צריך להיות גם אנושי, לקחת בחשבון את רצונותיהם ואת חייהם, את העובדה שהם חלק בלתי נפרד מהזירה הזאת ולהתחשב בהם.

נחמן שי: אני חושב שההצעות שהציע השר לשעבר בגין הן הצעות בכיוון הנכון, הן מהוות באמת מזיגה נכונה ומאוזנת בין כל כך הרבה גורמים שהיו פה.

נחמן שי: אני מקווה שתוך כדי התהליך גם יוכנסו תיקונים בהתאם לדברים שנשמע, כולל של נציגי הבדואים, לא רק גורמים וגופים אחרים, אבל אני חושב שמדינת ישראל תצטרך להוציא תכנית כזאת או דומה לה לפועל ובשנים הקרובות ואני מתרשם שהרשות שלכם עובדת בהרבה נחישות ודינמיקה כדי להוציא את הדברים ובאמת להביא אותם למקום הנכון.

נחמן שי: תודה רבה.

מירי רגב: תודה רבה.

מירי רגב: חבר הכנסת פייגלין, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: לי לא יהיו מחיאות כפיים, אני מבטיח לך.

משה זלמן פייגלין: קודם כל אני רוצה להצטרף לדברים של חבר הכנסת דוד צור.

משה זלמן פייגלין: אני הגעתי לאותה תחושה בדיוק.

משה זלמן פייגלין: כמה מצער שמי שמייצג אתכם בכנסת, או מתיימר אתכם בכנסת ואת חבריי הבדואים, עושה עבודה שמרחיקה מכם, מרחיקה מכם את הציבור בישראל.

משה זלמן פייגלין: כשאני שומע את הנציגים בכנסת מדברים, אני אומר שבכלל אין לי חשק להיכנס לרזולוציה כדי לבדוק במה מדובר, אני מבין לחלוטין שיש מלחמה, אז אם זה מלחמה, למה שאני אעזור?

משה זלמן פייגלין: אז קודם כל היה תענוג לבוא רק כדי לשמוע את הנציגים פה מדברים לעניין.

משה זלמן פייגלין: זה דבר ראשון.

משה זלמן פייגלין: דבר שני, יהודה, אני גם שמח שהגעתי לביקור הזה, לראות את המאמץ הכביר שהשקעתם כאן, ובמיוחד הרשים אותי, אני חייב לומר, העניין של כניסה לרזולוציה העדכנית ביותר, כל מבנה וכל אדם וכל שם.

משה זלמן פייגלין: זה היה דבר שבהחלט לא היה ידוע לי עד כאן והושקעה כאן עבודה חשובה ביותר וזה חשוב.

משה זלמן פייגלין: אני מתנגד לחוק, לא משום שאני חולק על כוונתם הטובה של כל מי שעסק בו, מהשר לשעבר בגין ועד אנשי השטח וכדומה.

משה זלמן פייגלין: אני מתנגד לחוק כי אני חש שהקונספציה שעומדת בבסיסו של החוק היא קונספציה לא נכונה וזה לא קשור אליכם.

משה זלמן פייגלין: אתם עשיתם את העבודה שלכם מעל ומעבר, אני אומר שיש כאן בבסיס העניין קונספציה לא נכונה.

משה זלמן פייגלין: למה אני מתכוון קונספציה לא נכונה?

משה זלמן פייגלין: יש מצב שבו יש חוק, מדינה.

משה זלמן פייגלין: מדינה זה מלשון דין.

משה זלמן פייגלין: המדינה אמורה לאכוף את חוקיה.

משה זלמן פייגלין: כמובן שחייבת להיות פה איזה שהיא גמישות, הבנה, הכול טוב ויפה, אבל כאן המצב הפוך.

משה זלמן פייגלין: אולי אחד האנשים שאני מעריך מאוד, דיבר איתנו ראשון ראש עיריית באר שבע, באמת בחור צעיר ונמרץ שמאוד מאוד הערכתי, אבל כל טון הדיבור שלו וכל הטון של כל הדוברים למעשה, הקצינים והאחרים, הוא לנסות לשכנע את מי ש-, יסלחו לי, אבל שלא הצליחו להוכיח את בעלותם על הקרקע, להואיל בטובם לאפשר ליישב קודם כל את השכנים שלהם בשטח, אני לא מדבר על אחרים, השכנים שלהם בשטח.

משה זלמן פייגלין: כלומר יש כאן איזה סיטואציה שאותי משכנעת שהחוק לא יביא את זה לפתרון.

משה זלמן פייגלין: כי אם המדינה באה ממקום מתנצל, ממקום שיש בו איזה שהוא תסביך נחיתות, מי בכלל הבעלים הלאומיים של השטח הזה, אל החוק הזה ואל היישום הזה, אזי מובטח לנו שבתוך זמן קצר אנחנו נימצא בדיוק באותה מציאות.

משה זלמן פייגלין: זו הסיבה שאני מתנגד.

משה זלמן פייגלין: אני חושב שדווקא לטובת הבדואים, אילו המדינה הייתה באה כריבון ולא כמי שמנהל משא ומתן על מה שזכותו לקבוע מה יהיה בו, הרי במקומות שבהם אין שאלת בעלות בכלל, המדינה, כשהיא רוצה, הולכת לבית משפט, מפקיעה וגומרת עניין, אם צריך לסלול כביש או להרחיב וכו'.

משה זלמן פייגלין: כאן כשיש שאלת בעלות נכנסים למשאים ומתנים אין קץ, מתוך איזה שהיא תחושת רפיסות כזו ותחושת חוסר אדנות וריבונות.

משה זלמן פייגלין: אני חושב שאם המדינה הייתה באה ואומרת 'במשך 40 שנה ניתן היה להוכיח את הבעלות על תביעות הבעלות הללו, מתוכם כ-200, 300 אנשים שהגישו את התביעות הללו לבתי משפט נדחו, אני רואָה בזה מדגם מייצג למצב הכללי, אני עכשיו פועלת על מנת לחוקק חוק שבעצם מעביר את כל השטח לפאזה חדשה'.

משה זלמן פייגלין: אלה אדמות מדינה לכל דבר ועניין, מי שבנה בית, אף אחד לא יהרוס את ביתו, אני חושב שאסור לעשות לבדואים מה שעשינו לאחינו, לזבולון קלפה למשל, בגוש קטיף, לא לבדואים ולא לאף אחד אחר, בזה אנחנו מסכימים, אבל לא בכך מדובר.

משה זלמן פייגלין: מדובר שהמדינה, בגלל איזה שהיא לאקונה מלפני 40 שנה, נכנסת למשאים ומתנים על כל מרכז הנגב, פעולה שבסופו של דבר תוביל לכך שהבעיה של הבדואים לא תוסדר, כי כל עוד העניין שעומד בבסיסו של החוק הזה, מי בכלל הבעלים של כל השטח הזה מלכתחילה, לא מובהר פה, אנחנו רק מושכים עוד ועוד עבירות על החוק ולא את ההיפך מזה.

משה זלמן פייגלין: אני לא רואה שהסיבה שהובילה לכך שחוטא יצא נשכר עד היום תשתנה והעובדה שעברו על החוקים עד היום תשתנה ולא יעברו גם על החוק הזה.

משה זלמן פייגלין: לכן המדינה צריכה לשים סוף להתנהלות הזאת, לומר 'אני בעלת הבית כאן', לבוא, לקחת את מה שלא בנוי, לחלק למגרשים, לפתח אותם ולהציע אותם לבדואים לקניית מקום אחר.

מירי רגב: תודה רבה לך, משה.

<אאיד אבו רשאד: מילה אחת.

משה זלמן פייגלין: אחר כך נתחיל להתווכח, אני - - -

מירי רגב: לא, אז אני לא רוצה ויכוחים.

<אאיד אבו רשאד: אני לא אדם כזה, באמת שלא.

<אאיד אבו רשאד: אבל אני מציע, במקום שיש לנו מתנגדים במגזר הבדואי ויש לכם מתנגדים, אז תעשו מחנה אחד.

מירי רגב: כבר הצענו את זה בוועדה.

מירי רגב: דורון, בבקשה.

<דורון אלמוג: חברים, אנחנו ברגע של הכרעה.

<דורון אלמוג: ההכרעה הנדרשת זה חוק.

<דורון אלמוג: המדינה עשתה עד עכשיו הרבה מאוד ועושה.

<דורון אלמוג: לא מספיק, אגב.

<דורון אלמוג: אני אומר שעשתה הרבה מאוד ועושה, בהחלט לא מספיק וצריך לעשות הרבה יותר.

<דורון אלמוג: אני אומר, החלטה עקרונית התקבלה ועכשיו אנחנו ברגע של הכרעה כי צריך חוק.

<דורון אלמוג: אם לא יהיה חוק, אנחנו מנציגים את המצב הקיים.

<דורון אלמוג: אני חושב שלשאלות שהעלה כאן חבר הכנסת פייגלין, לתהיות, ניתנו תשובות.

<דורון אלמוג: תשובה אחת היא של השופט אליעזר גולדברג, בוועדת גולדברג, והוא בא ואמר 'לא הוכחה טענת הבדואים לבעלות, הבעלות על האדמה היא של המדינה, אבל', הוא אומר, 'מאחר שיש זיקה לבדואים', ואת הזיקה ראינו למשל במסמך של יצחק, שם מסמך מאיזה שהוא מקום, היום כל אחד מאיתנו יכול להביא מסמך מהסבא של הסבא, הוא לא מהווה בסוף את מה שמדינת ישראל צריכה.

<דורון אלמוג: מדינת ישראל היא מדינת חוק, מדינת ישראל צריכה רישום בטאבו.

<דורון אלמוג: זכות קניינית במצגת של יהודה, זה היה שם, במצגת הפיתוח זה היה, דבר ראשון הסדרת זכות הקניין, לאחר מכן התכנון, לאחר מכן הפיתוח.

<דורון אלמוג: אבל הזכות הקניינית לא הוסדרה.

<דורון אלמוג: עכשיו גולדברג בא ואמר בדיוק מה שאתה אומר, 'לא הוכחה, מכל מה שבדקתי בשנה וחודשיים, אבל לפנים משורת הדין, מאחר שהתרשמתי שיש זיקה', באמת חיים עשרות שנים, מאות שנים, ולחלק גדול גם יש מסמכים, ויותר מזה, מאחר שאנחנו, מדינת ישראל, באנו אל הבדואים בשנות ה-60 ואמרנו להם 'בואו תרשמו תביעות', ואנחנו הלכנו אז למהלך אסטרטגי, של רישום תביעות בעלות והגענו ליותר מ-3,200 תביעות בעלות וכמו שראינו רובן נמצאות באותם שטחים של תביעות בעלות, ויש גם פלישות, יש מקומות, גם במצגת של יהודה, כל ואדי נאעם זה האזור שהוא לא בתביעות בכלל, שם אין תביעות, שם יש תביעת בג"צ אחרת ואנחנו נפעל כפי שבית המשפט הוכיח.

<דורון אלמוג: אבל אני אומר, אנחנו כרגע ברגע הכרעה קריטית, אנחנו חייבים את החוק, כי בסוף המדינה לא יודעת להתנהל בלי חוק.

<דורון אלמוג: צריך להבין, מדינה זאת לא יחידה קטנה, אמר מפקד המחוז, 'אני לא יודע לפעול בלי חוק'.

<דורון אלמוג: כל מי שתשאלו, כל ראש מועצה, כל ראש רשות, אגב, גם ראש מועצה בדואי שרוצה לפתח את השטח שלו, הוא חייב את החוק, כי כל בעלי התביעות בתוך הרשות המוניציפאלית הבדואית הם בעצם באים ואומרים שלא תתחיל בנייה, לא יתחיל פיתוח, עד שהמדינה לא סוגרת את החוב שהיא התחילה אז, בשנות ה-70' עד 79'.

<דורון אלמוג: את זה צריך לסיים, כי המדינה התחילה.

<דורון אלמוג: ואני אומר, השופט גולדברג בא ואמר, צריך חוק.

<דורון אלמוג: זה דבר אחד.

<דורון אלמוג: אני אומר, אם אנחנו לא נחוקק חוק כרגע, אנחנו נחזיר את עצמנו, נגלגל את עצמנו, אחורה למנגנונים שאנחנו מכירים, שמונה שנים, לעוד איזה ועדת גולדברג שתבוא אולי ותצטרך להציע משהו אחר.

<דורון אלמוג: בינתיים מי ייפגע?

<דורון אלמוג: קודם כל הבדואים וכולנו, כל תושבי הדרום, כולנו ניפגע.

<דורון אלמוג: לכן אני אומר לכם שוב, זה קריטי, בינתיים נולדים עוד ילדים.

<דורון אלמוג: לתובעים הראשונים, 3,200 התובעים הראשונים כבר נולדו ילדים ונכדים ונינים והמספרים הולכים וגדלים ואנחנו עם יותר עם 12,000 תובעים ואנחנו נגיע למצב שרוביק רמז עליו, מצב של אין פתרון.

<דורון אלמוג: מצב של אין פתרון, אנחנו פשוט תוקעים את כולנו.

<דורון אלמוג: לכן אני אומר לכם שוב, אני אומר לך ואני אומר לזבולון קלפה ואני אומר לכל חברי הוועדה, חברים, זה קריטי, צריך להיכנס לנבכי הנבכים של החוק, אבל צריך להבין, החוק יורצ בסופו של דבר את הכלי שכולם, כל רשויות המדינה, כמהות לו, צריכות אותו.

<דורון אלמוג: הרשות צריכה אותו, ממשלת ישראל, כל משרדי הממשלה, משרד הפנים, התשתיות, הכלכלה, כולם, כולנו צריכים את הדבר הזה כדי בסופו של דבר לפעול כמדינה.

<דורון אלמוג: אם אנחנו לא עושים את הדבר הפשוט הזה, המרוויח העיקרי זה הקיצוניים, כי מה שיקרה מאי פיתוח זה עוד עוני וזה עוד פשע וזה עוד אלימות וזה פחות ילדים שיש להם בתי ספר תיכוניים והשכלה תיכונית והשאלה אקדמית והם מוכנים למאה ה-21 וכן הלאה.

<דורון אלמוג: לכן אני אומר שוב, חייבים את החוק .

<דורון אלמוג: החוק יוצר בסופו של דבר קיבוע המחיר.

<דורון אלמוג: אין יותר משא ומתן אחרי החוק.

<דורון אלמוג: החוק אומר, זהו, זאת התמורה.

<דורון אלמוג: בני, בעבודה היסודית שלו קבע את התמורות, זה יידון בוועדה, אבל אחרי שזה מסוכם בוועדה גמרנו, אנחנו הולכים עם זה ואין יותר משא ומתן, אנחנו יוצאים לדרך.

<דורון אלמוג: לכן בשורה התחתונה, חייבים חוק.

<דורון אלמוג: הנקודה הכמעט אחרונה, הסיפור של ההריסות.

<דורון אלמוג: מה קורה היום?

<דורון אלמוג: אני אגיד ככה, קודם כל כמדינת חוק אי אפשר בסופו של דבר בלי לקיים את החוק גם בפתיחת רישיונות עסק וגם בהרחבת בתים וגם בבניית יישוב ובכל מערכת החיים שלנו.

<דורון אלמוג: חייבים את החוק.

<דורון אלמוג: בנושא של הריסות הבתים, המדינה בעצם באה ואומרת שמה שנבנה בלי אישור לא יכול, אבל בסופו של דבר המדינה עד היום עצמה עין, במרבית המקרים.

<דורון אלמוג: כדאי לדעת, נבנים כ-6,000 מבנים לא חוקיים שם בנגב בשנה, המדינה הורסת קצת.

<דורון אלמוג: מה צריך להיות?

<דורון אלמוג: צריכה להיות אכיפה מוכוונת הסדרה.

<דורון אלמוג: זאת אומרת באים לכולם ואומרים 'אתם נכנסים ליישוב הזה והזה', כמובן בשיתוף ציבור, בסופו של דבר נבנה יישוב חדש או יש הרחבות ולכל אחד יש כתובת בתוך יישוב מסודר.

<דורון אלמוג: רק במצב הזה אנחנו נגיע למצב שלא יהיה בנגב פחון אחד וכולם יהיו ביישובים מסודרים.

<דורון אלמוג: זה היעד, יישובים מתוקנים, יישובים מסודרים, גם מערכת אכיפה חייבת להיות וזאת האכיפה שאנחנו רוצים.

<דורון אלמוג: היום האכיפה היא במידה רבה לא יעילה, כי אנחנו הורסים פחון ומקבלים עוד שלושה פחונים על הגבעות ליד ובסופו של דבר לא קיבלנו את ההסדרה.

<דורון אלמוג: הדבר האחרון זה תודה.

<דורון אלמוג: תודה קודם כל לך, מירי, שהבאת את הוועדה.

<דורון אלמוג: זה יום חשוב מאוד, ההגעה שלכם, חבל שלא כל חברי הוועדה הגיעו.

נחמן שי: את זה אני אף פעם לא אוהב לשמוע, את זה אתה אומר למי שבאו.

<דורון אלמוג: אני אומר לאחרים.

<דורון אלמוג: חברים, אני מבקש להודות ליהודה על העבודה המאוד יסודית שהרשות עושה כל הזמן, כל הזמן, ומתכוננת למהלך הענק הזה.

<דורון אלמוג: זאת התכוננות יסודית, הדרגתית, עקב בצד אגודל.

<דורון אלמוג: ראיתם פה חלק קטן מהדברים שעושים.

<דורון אלמוג: להודות לאנשים שלי, במטה היישום, שעושים עבודה נהדרת בתכנית הפיתוח, בתכנית התכנון, בעבודה מול הקהילה, כדי להכשיר את כולנו, להכשיר את הדרום למהלך הגדול שאנחנו כולנו כמהים אליו.

<דורון אלמוג: תודה רבה.

מירי רגב: תודה רבה.

מירי רגב: בני, בבקשה.

זאב בנימין בגין: גברתי היושבת ראש, אני מצטרף לאלה שמברכים אותך על קיום הסיור הזה, ומודים, כן, נחמן, לאלה שרצו באמת ללמוד.

זאב בנימין בגין: אנחנו ראינו פה חלק מעשייה, אני חושב שהיא לא רבה, ברשות, אלא עשייה עצומה, בתנאים מאוד קשים.

זאב בנימין בגין: אני חושב שאמרתי בוועדה, במדינת ישראל חברי הכנסת יודעים, אין לנו מומחיות עצומה במיצוי תקציבים ופה מתגברים גם על הקשיים האלה.

זאב בנימין בגין: יש תקציב, יש מכרזים, יש עבודה בשטח, יש טרקטורים.

זאב בנימין בגין: חלק קטן מהתוצאות ראינו, אנחנו רואים בפעילות הזאת בבחינת עזרה ראשונה.

זאב בנימין בגין: אנחנו מקדימים תרופה לתרופה, אנחנו לא המתנו עד סוף התהליך והכול עוד לפנינו ואני מברך את יהודה ותודה גם לדורון, על תרומת המטה.

זאב בנימין בגין: פה נעשתה עבודה יסודית שמאפשרת לממשלה לומר לעצמה ולציבור בבוא היום תהיה חקיקה, תהיה הסדרה, יש בידינו כלי ארגוני מן המעלה הראשונה, חזק, יעיל, פעיל, ואיתו אפשר לצאת לדרך.

זאב בנימין בגין: ראיתם גם חלק מהבעיות.

זאב בנימין בגין: אני חושב שנוכחתם לדעת, או אולי לא, כשחלפתם על פני אזור התעשייה המתוכנן עידן הנגב, אין חולק על כך, למרות כל המחלוקות האחרות האפשריות, שעידן הנגב מיועד לרווחת הכול, ואולי קודם כל ליצירת מקומות עבודה לאלה השכנים לעידן הנגב ולבדואים רבים ככל הניתן.

זאב בנימין בגין: אבל אפילו בשטח של עידן הנגב יש תביעות בעלות לא פתורות שמקשות על הפיתוח של המקום הזה, שאין חולק על כך שיביא רק טוב לכולם.

זאב בנימין בגין: אני רוצה להתייחס רק בקצרה רבה לכותרת משילות ואני מצטרף לדברים שנאמרו קודם, אני כבר אומר אותם זמן מסוים, אי אפשר לצפות לכך שכל בעיה תיפתר רק בעזרת אכיפה.

זאב בנימין בגין: זה לא חלק מהחיים שלנו.

זאב בנימין בגין: שמענו את הממ"ז, שמענו את הדברים של יורם, אז בסדר, אז אנשים הורסים את הבית בעצמם, מבינים ושואלים, 'נו, אז לאיזה כיוון זה הולך?' זה לא סביר, זה לא סביר בקנה מידה גדול להביא להריסות בלי ליצור מצב שבו לאותו פלוני ולזוג צעיר שנישא יש תכנית מתאר מפורטת שמאפשרת לו באיזה שהוא מקום בנייה ברישיון של בית על מגרש שהוא מפותח.

זאב בנימין בגין: ולכן אנחנו צריכים להגיע למצב הזה ולא נוכל להגיע למצב של תכנית מתאר מפורטת ומיושמת בלי פתרון תביעות הבעלות.

זאב בנימין בגין: אתם ודאי עדים לכך שאדם כמוני, נעבעך, חותך מכל הכיוונים.

זאב בנימין בגין: יש מאלה שאומרים, שמענו אפילו היום כאן, 'אתם נותנים פחות מדי', יש כאלה, גם שמענו בשעה האחרונה, 'אתם נותנים יותר מדי', ומי שמבקש, זה שביל סביר, מציאותי, ישים, מעשי, מתקשה כמובן להתקדם עם הזרמים הנוגדים האלה.

זאב בנימין בגין: אנחנו צריכים עזרה רבה מאנשים אחראים שמבינים את המצב, מבינים שדרוש פתרון.

זאב בנימין בגין: אני מציע ומבקש לא להיגרר אחרי פוליטיקאים המשימים עצמם נציגים של כלל ציבור הבדואים בנגב.

זאב בנימין בגין: שמענו עשרות אנשים כאן שאומרים 'איש לא מייצג אותנו, אנחנו יודעים לייצג את עצמנו', ואם יש כאלה המנסים להפוך את הבעיה האנושית הכאובה הזאת ואת פתרונה למאבק לאומי, אעני מציע לחברי הוועדה לא להיגרר למאבק לאומי.

זאב בנימין בגין: אסור לנו להגיע לכיוון הזה ולא נשחק לידיהם.

זאב בנימין בגין: אני מבקש לסיים כשאני מביא לידיעת

זאב בנימין בגין: כם דברים חשובים שנאמרו במליאת הכנסת בשבוע שעבר, על ידי שר השיכון, חברי אורי אריאל.

זאב בנימין בגין: אביא רק שני משפטים, כך אמר, 'המציאות של ההסדרה הקבועה בנגב, שאני מאוד בעד, אני לוחץ לאשר את חוק ההסדרה במהירות, עוד במושב הזה', והוסיף, אני מדלג, 'זה חוק טוב ויהיה לנו בעוד שלושה חודשים'.

זאב בנימין בגין: אנחנו מאוד מקווים שבעבודה משותפת גם על ידי המסגרת שקבעה הקואליציה, אבל גם תוך שיתוף פעולה של גורמים אחראים רבים באופוזיציה נוכל להגיע במהרה, כפי שהוא אמר, בתוך המושב הזה, כפי שאמרה יושבת הראש, לחקיקה, ונוכל לצאת לדרך.

זאב בנימין בגין: תודה.

מירי רגב: תודה רבה.

מירי רגב: יהודה, בבקשה.

<יהודה בכר: תודה.

<יהודה בכר: ממש 30 שניות.

<יהודה בכר: אני פשוט רוצה לומר כמה דברי תודה קצרים.

<יהודה בכר: קודם כל אני רוצה לומר תודה לחברינו הבדואים שהגיעו.

<יהודה בכר: זה לא כה פשוט.

<יהודה בכר: לדעתי מנהיגות ציבורית שלכם, זה לא היה קל לכם להגיע, אני יודע, היה לכם קשה מאוד, ניסו למנוע מכם להגיע ואני מעריך כל אחד, אני ראיתי מי הגיע לפה, יש פה 30 איש, אני מעריך כל אחד מכם שהגיע לפה היום ואמר את דבריו בצורה יפה ומכובדת.

<מנצור: ברשותך, אדוני המנכ"ל, רק לתשומת לב לכל חברי הוועדה, הבדואים נמצאים בנגב ולא בירושלים.

<מנצור: המנהיגים פה, והיא עוד תבקר, יקבלו אותה בזרועות פתוחות ויכבדו אותה - - -

מירי רגב: שיבואו לכנסת, בדיוק כמו המנהיגים - - -

<מנצור: לא בירושלים.

מירי רגב: אל"ף, אנחנו נבוא לפה ונשמע אותם, אבל - - -

<מנצור: בירושלים תעשה גם חנין זועבי עניין מהבדואים.

מירי רגב: רגע.

מירי רגב: אל"ף, אנחנו נבוא לפה ונשמע אותם, א בל גם הם צריכים לבוא לכנסת, כמו שראשי המנהיגים הדרוזים באים וכמו שכל המנהיגים האחרים באים.

מירי רגב: אנחנו לא פותחים את זה לדיון, אני חייבת לסכם את הדיון.

<אאיד אבו רשאד: רק מילה אחת.

<אאיד אבו רשאד: בני בגין, אני מאוד שמח ותודה רבה לך שאתה היום איתנו פה.

<אאיד אבו רשאד: כמו שעשית בירוחם, מה שעשית, אני לא אשכח לך, לא אני ולא השבט שלי.

<אאיד אבו רשאד: תודה רבה.

זאב בנימין בגין: תודה רבה לכם על הנכונות שלכם להיענות ליוזמה הברוכה של חברנו מיכאל ביטון, ראש המועצה.

<אאיד אבו רשאד: החוק הזה ובכלל בוועדת גולדברג יש טוב ויש רע.

<אאיד אבו רשאד: צריכים לשבת על הרע, לסדר את זה.

<אאיד אבו רשאד: אם אתה מוציא חוק, אז אתה עושה כמו יו"ש, אתה מספח אדמה של אנשים ונותן להם בעיטה בתחת.

<אאיד אבו רשאד: אנחנו לא רוצים, זה ביו"ש, אנחנו לא תחת שלטון צבאי.

<יהודה בכר: אני רוצה לומר תודה לעובדי הרשות.

<יהודה בכר: אני רוצה גם להצטרף לתודה למנצור.

<יהודה בכר: אני רוצה להגיד תודה לעובדי הרשות, לכולם, המנהלים והעובדים, אלה שהכינו את ארוחת הצהריים ואלה שטרחו בשטח, המפקחים, אני פשוט אומר לכם, אני גאה בכם.

<יהודה בכר: אני רוצה להגיד תודה למשטרה.

<יהודה בכר: אני ראיתי את הרגישות, ראיתי את הנוכחות בשטח, את ההופעה המכובדת, ההופעה של השוטרים, גם בנימוס, כל פעם כמו שצריך, כמו שאמרה פה מירי, אני חושב שהמדינה פה עשתה, אף אחד לא נרתע ולא הייתה פה שום - - - הכול מתנהל כמו שצריך.

<יהודה בכר: אני רוצה להגיד תודה אחת לממונה על המחוז ואליסיה שפה, שלאורך כל הדרך ליוו אותנו.

<יהודה בכר: זה לא פשוט, היה להם קשה והם באו איתנו ותרמו לנו את המקום, את הידע, תודה.

<יהודה בכר: אני רוצה להגיד תודה אחרונה למירי.

<יהודה בכר: קודם כל את מנהלת את הדברים בצורה קשוחה מאוד, אני אומר לך, היו פה שלושה ממ"זים ואני אומר לך, הצלחת להוריד לי ארבע שעות הרצאה לחצי שעה.

<יהודה בכר: לא יודע איך עשית לי את זה.

משה זלמן פייגלין: כולם משקשקים לידה.

מירי רגב: ותראה איך העברת את זה יפה ומסודר.

מירי רגב: אפילו בני נהנה.

<יהודה בכר: אני רוצה להגיד תודה לעוזרי השרים ולחברי הכנסת.

<יהודה בכר: אני מודיע לכם, הוספתם, לדעתי, ראייה אחרת של אזרחות, גישה של חבר כנסת לשטח ואני גאה גם בנושא הזה.

מירי רגב: חברים, אני רוצה לסכם, לטובת הפרוטוקול.

מירי רגב: קודם כל אני חושבת שנפלה בחלקנו זכות גדולה, לחברי כנסת שנמצאים פה, לכם שאתם מובילים פה, גם למנהיגים הבדואים, ואם נצליח להעביר חוק שיהיה חוק מידתי וחוק שיעשה סדר, גם עם הבדואים וגם עם הנגב, כולנו זכינו לעשות פה שינוי היסטורי אמיתי שבמשך שנים אנחנו לא מצליחים לעשות אותו והגיע הזמן לעשות את הסדר הזה.

מירי רגב: דבר שני, אני רוצה להגיד לך, בני, שאני באמת מרגישה זכות גדולה שאתה מלווה את כל התהליך הזה, ואני פה בעניין הזה מלווה את מה שאתה בעצם פעלת, יחד כמובן עם דורון ועם יהודה ועם כולם - - -

זאב בנימין בגין: ועם אודי.

מירי רגב: ועם אודי, אני חושבת שזו זכות גדולה.

מירי רגב: נכון שאת אבא שלך אני הערכתי יותר, אבל חכה, יש לך עוד זמן לתקן.

מירי רגב: באמת זכות גדולה.

זאב בנימין בגין: אני לא בתחרות, אף פעם לא היינו בתחרות ואני לא מתחרה על עניין שהוא בלתי אפשרי להשיג אותו.

זאב בנימין בגין: אני מטיף לאחרים מציאותיות, אני מנסה גם אני להיות מציאותי.

מירי רגב: אבל אני רואה שאתה עושה את זה ביושר ובהגינות ואני שומעת פה גם את המחמאות של התושבים, וזה חשוב, כי אנחנו שומעים בכנסת, לצערי, רק את הצד השני והוא לא נעים, הוא פשוט לא נעים.

מירי רגב: אני אומרת לכם, השייח'ים, לא נעים מה שאנחנו שומעים בכנסת.

מירי רגב: החוק הזה הוא חוק לא קל, הוא חוק מאוד בעייתי.

מירי רגב: זה שגם הבדואים מתנגדים לו וגם היהודים, זה אומר שהחוק הזה איפה שהוא באמצע.

מירי רגב: כי שמעת מה שאמר פה פייגלין, ופייגלין הוא אחד מהאנשים שיש אחריו הרבה מאוד אנשים שחושבים כמוהו.

מירי רגב: לכן אני אומרת שאנחנו נצטרך להגיע לאיזה שהוא איזון עם החוק הזה.

מירי רגב: אני אומרת לך שאני מגלה פער גדול פה בעניין הזה, אני מקבלת את מה שאמר חבר הכנסת דוד צור, יש כאן פער גדול בין השטח לבין הח"כים הערבים, יחד עם חלק מהמנהיגים שלכם, שמול אחד מהם התראיינתי היום בכנסת, עטיה אבו עסא, שבעצם מובילים לכך שהציבור הבדואי לא מכיר את החוק.

מירי רגב: אני אומרת לך, בגין, ואמרתי את זה גם ליהודה וגם לדורון, חובה, גם כתוצאה מזה שהיינו בכל מיני קטעים בלקייה מעל, בתצפית, ובעוד כמה מקומות, ופגשתי תושבים שמבולבלים והם לא מכירים את החוק, קחו עכשיו את היוזמה, במשך שלושה שבועות תיפגשו כפר כפר, אתם, לא המפקחים האזוריים, ותסבירו את משמעות החוק.

מירי רגב: הם לא מכירים את זה, הם מבולבלים.

מירי רגב: ואני מאמינה שכשיישב מולם דורון, במקום אחר אתה, במקום אחר יהודה, וישמעו את הדברים, הם יידעו יותר להכיל את זה.

מירי רגב: היום הם שומעים בעצם חצי מידע, רוב המידע עובר אליהם דרך המנהיגים שלהם, לכאורה, ואז הם מעבירים להם חצי אינפורמציה.

מירי רגב: זה פשוט חבל כי זו לא המטרה שלנו.

מירי רגב: לכן אני מבקשת שתגיעו אליהם ותדברו איתם, לא בקטע של תגובות של הציבור, תגובות של הציבור כבר היו, כתוצאה מזה שהחוק עכשיו עולה בחזרה לסדר היום הציבורי, כתוצאה מזה שחלקם מגיעים לכנסת ואתם רואים איזה השתוללות יש בכנסת, פעם ראשונה שדיון נעשה בצורה מתורבתת, בלי שכל שנייה מוציאים אחד את השני ורבים אחד עם השני.

מירי רגב: ואנחנו יודעים בדיוק מה יהיה לנו בהמשך היום גם מחר, בדיון הראשון על הפרק הראשון בחקיקה, כי ממחר אנחנו מתחילים סעיף סעיף בחקיקה.

מירי רגב: לכן אני חושבת שחשוב מאוד שתיפגשו עם האנשים האלה.

מירי רגב: דבר נוסף, אני רוצה להזמין את השופט גולדברג לאחד מהדיונים.

מירי רגב: אנחנו נזמין אותו, וגם הוא ייתן את הפרשנות שלו ואיך הוא רואה את הפתרון לעניין הזה.

מירי רגב: מנהלת הוועדה, נא לרשום את זה.

מירי רגב: הדבר הנוסף, אני מקבלת כאן את מה שאמר כאן מנצור והשייח'ים.

מירי רגב: אתם רוצים לבוא אלינו ואתם רוצים שגם נבוא אליכם.

מירי רגב: אז אני כבר אומרת לכם, ללא קשר לסיור שאמור לארגן אחד מחברי הכנסת, שאני עוד אשקול איך אני אתן לו לארגן את זה, כי לא מקובל עליי שחברי כנסת מחרימים סיורים, לא מקובל עליי שמחרימים סיורים.

מירי רגב: לא יכול להיות שהוא אומר 'אני לא בא לסיור שהממשלה מובילה'.

דוד צור: שהכנסת.

מירי רגב: לא, הממשלה.

מירי רגב: מי שהוביל את הסיור הזה זה דורון והמנהלת והחוק הזה הוא חוק ממשלתי, זה לא חוק - - -

זאב בנימין בגין: אבל ההחרמה היא של סיור של הכנסת.

מירי רגב: נכון, לא משנה, הוא לא יכול להגיד 'הסיור הזה- - -', וקיבלתי אתמול מכתב מדב חנין למה הם לא מגיעים לחוק הזה, כי לא מדברים עם אנשים בשטח.

מירי רגב: בעיניי זה לא לעניין, צריך לבוא לסיורים, לנסות לתקן אותם.

מירי רגב: גם אני הייתי רוצה להיות במקום אחר, או גם אני הייתי רוצה לשמוע עוד משהו, אבל אני מכבדת את זה שכרגע הם הראשונים, הם היוזמים וגם אנחנו ניזום את הסיורים שלנו.

משה זלמן פייגלין: אז למה לתת לו ?

מירי רגב: אז יכול להיות שאני אשנה את זה.

משה זלמן פייגלין: אני מודיע שלסיור הזה אני לא אגיע.

מירי רגב: אני מקבלת את הבקשה שלך, אני אבקש את זה באמצעות מנצור.

מירי רגב: אתה תארגן מפגש של הוועדה באחד היישובים, עם כל ראשי המועצה, ואנחנו נבוא לשמוע אותם בצורה מסודרת.

מירי רגב: שהקפה יהיה טוב, לא מר מדי, ושכל אחד שמגיע מהבדואים יבוא רק עם אישה אחת, כי אנחנו הולכים להתעסק גם בזה, אבל זה לא הזמן עכשיו לדבר על זה.

נחמן שי: תעשי לי טובה, אל תפתחי שתי חזיתות.

מירי רגב: למה, אתה גם רוצה עוד אישה, נחמן?

נחמן שי: לא, ממש לא.

נחמן שי: אבל גם את זה אני מכבד.

מירי רגב: אנחנו נתאם סיור מסודר ופגישה איתם.

מירי רגב: למי שלרגע היו אי הבנות, או שהוא חשב לרגע שהחוק הזה לא יגיע לאישור.

מירי רגב: חוק מעולם לא הגיע לכנסת וחוקק כמו שהוא הגיע לכנסת.

מירי רגב: תמיד היו שינויים בחקיקה.

מירי רגב: חוק יהיה, כי אף אחד הוא לא מעל החוק, לא התושבים והאזרחים היהודיים, לא המוסלמים, לא הבדואים ולא הנוצרים, כולנו פועלים על פי חוק במדינת ישראל ולכן אנחנו נביא לחוק שיהיה מידתי, שהוא ייתן מענה לבדואים ויביא הסדרה אמיתית לנגב, לטובת התושבים של הנגב כולם.

מירי רגב: זהו, שיהיה ברור לכולם.

מירי רגב: זה מאוד חשוב.

<יהודה בכר: אני רוצה להגיד משפט אחד.

<יהודה בכר: מהתרגשות ומקוצר רואי אני שכחתי להגיד תודה לאדם יקר לי מאוד, שותפי לדרך, דורון אלמוג, במטה יישום.

<יהודה בכר: אמרתי, מקוצר רואי ומהתרגשות, שהוא ממש שותף, אנחנו הולכים שלובי ידיים ושנינו מבינים את גודל וחשיבות המשימה.

<יהודה בכר: אז תודה, דורון.

מירי רגב: אני רוצה לסיים את דבריי.

מירי רגב: קודם כל להודות לבני, להודות לדורון, על כל שעות ההכנה ועל כל השעות שעוד יהיו לנו.

מירי רגב: אנחנו לא תמיד נצא מחויכים מפגישות וזה בסדר, אבל צריך בסוף לזכור את המשימה הסופית והמשימה הסופית היא שיהיה לנו חוק מאוזן, לא תמיד כמו שאתם רואים אותו, אבל יהיה חוק מאוזן.

מירי רגב: אני רוצה להודות גם ליהודה, לכל אנשי הרשות שסייעו פה, למשטרה, יורם, על כל הסיוע שהיה היום ועוד יהיה, לאנשי הכנסת, ליפה, לשוש, לוורד, לשמואל, לתמלילן, רפאל, לסדרנים שנמצאים איתנו, לעוזי ולמאיר, לכל האנשים שהצטרפו.

מירי רגב: לחברי הכנסת, לראות אתכם כל כך הרבה זמן בדיון בלי שאתם יוצאים כל שנייה, זה מאוד מכבד, ולכל השייח'ים והתושבים שהגיעו, תודה רבה לכם.