הוועדה המיוחדת לבחינת בעיית העובדים הזרים, כנסת 19, פרוטוקול מספר 18, 2013-11-17 10:00

מיכל רוזין: בוקר טוב לכולם.

מיכל רוזין: הוועדה לבחינת העובדים הזרים היום בסיור בבית סוהר גבעון.

מיכל רוזין: אנחנו רוצים לשמוע באופן כללי על בית הסוהר ובעיקר אנחנו רוצים לשמוע על הקטינים.

מיכל רוזין: אנחנו מציינים החודש את יום הילד הבינלאומי ולכן חשוב לנו לשמוע בעיקר על הקטינים שנמצאים כאן.

מיכל רוזין: יהיו לנו הרבה מאוד שאלות, אבל אנחנו נתחיל כמובן בפתיחה של אנשי בית הסוהר.

מיכל רוזין: אנחנו נמשיך לסיור ולאחר מכן נעלה את התהיות, את הקשיים, את הלבטים שיש בפנינו.

מיכל רוזין: בבקשה.

<מוקבל טאפש: אני מפקד המחוז, טאפש, לפני שמפקד בית הסוהר בני ייתן את הסקירה על בית הסוהר, כמובן נמצאים משב"ס, קצינת האסירים של המחוז, אילה, בני, מפקד בית הסוהר, והצוות שלו, אנחנו רוצים לברך אתכם.

<מוקבל טאפש: אנחנו שמחים שאתם כאן, צוות הוועדה, יושבת ראש הוועדה, חברת הכנסת רוזין, חבר הכנסת מזרחי, חבר הכנסת אוחיון, שהצטרף, חבר הכנסת סלומון, כל העוזרים הפרלמנטריים, הבנתי שנמצאים איתנו נציגים של משרדי הממשלה השונים שהצטרפו ומרשות האוכלוסין.

<מוקבל טאפש: אנחנו שמחים שאתם נמצאים כאן.

<מוקבל טאפש: הסוגיה הזו של העובדים הזרים היא סוגיה שעל סדר היום הלאומי, מעסיקה את רוב משרדי הממשלה, וגם אותנו, שירות בתי הסוהר.

<מוקבל טאפש: אז כידוע מתקיימת עבודת מטה בימים האלה בעניין של החלטת הממשלה.

<מוקבל טאפש: נדמה לי שהייתה החלטה של הממשלה בעניין של המתקן הפתוח.

מיכל רוזין: הבוקר יושבים על המדוכה .

<מוקבל טאפש: זה כמובן יהיה בדרום, אבל פה, בבית הסוהר גבעון, בקטנה, יש לנו את הנושא של העובדים הזרים, תשמעו את זה ממפקד בית הסוהר גבעון.

<מוקבל טאפש: בכל אופן, הפורום המכובד שהגעתם וביקרתם, אז חשוב שתשמעו שניים-שלושה משפטים על המחוז.

<מוקבל טאפש: בית סוהר גבעון הוא אחד מ-12 בתי סוהר של מחוז מרכז.

<מוקבל טאפש: במחוז מרכז בעיקר בשני מתחמים, יש מתחם אדרים השרון, יש לנו שם ארבעה בתי סוהר, ויש לנו מתחם איילון, פה יש לנו חמישה בתי סוהר, ויש לנו עוד בית מעצר תל אביב, אבו כביר, בית מעצר ירושלים וכלא עופר.

<מוקבל טאפש: מבחינת מספר האסירים יש לנו כ-6,000 אסירים, מתוכם 5,000 פליליים, 1,000 ביטחוניים.

<מוקבל טאפש: כל האוכלוסיות הייחודיות נמצאות במחוז מרכז, שזה בית סוהר לנוער, אופק, בית סוהר לנשים, נווה תרצה, בית סוהר לטעוני הגנה, כל אלה שצריכים יותר שמירה ומופרדים מאחרים, בבית סוהר השרון.

<מוקבל טאפש: יש לנו מרכז רפואי, מגן, מרכז לבריאות הגוף והנפש, שזה ניצן.

<מוקבל טאפש: יש לנו במחוז גם כ-3,000 עובדים, שזה גם הצוות של סוהרי הביטחון, הצוות של הביטחון ואנשי מקצוע, אנשי טיפול ומקצוע במקצועות אחרים, שמטפלים באסירים.

<מוקבל טאפש: שוב, אני אומר, אנחנו שמחים שאתם כאן, הסוגיה הזאת חשובה.

<מוקבל טאפש: אנחנו נשמע סקירה ממפקד בית הסוהר, אנחנו נסייר לאחר מכן.

<מוקבל טאפש: תוך כדי, אם יש לכם שאלות, הבהרות.

<מוקבל טאפש: נקווה שיהיה ביקור מעניין, מועיל ותודה רבה.

מיכל רוזין: תודה רבה.

<בני אבריאל שפר: בוקר טוב לכם, אני מברך אתכם.

<בני אבריאל שפר: אני לא אחזור על כל השמות, אני מברך את כולם.

<בני אבריאל שפר: אני מפקד חדש בגבעון, זה הביקור הראשון שלי.

<בני אבריאל שפר: אני אתן לכם סקירה על בית סוהר גבעון ואז נרד לטיפול בזרים ובאסירים עצמם.

<בני אבריאל שפר: מבחינת המצב האנושי שלנו, יש לנו 113.5 תקנים, רוב הסוהרים שלנו הם סוהרים חדשים במערכת.

<בני אבריאל שפר: אתם גם תראו, מבחינת ההתפלגות שלהם הרוב במרכז, אבל יש לנו חבר'ה צפוניים, בעיקר דרוזים ובדואי אחד ודרומיים.

מיכל רוזין: שמה הסיבה שהם דווקא פה ולא באזור שלהם?

<בני אבריאל שפר: גם באזור שלהם.

<בני אבריאל שפר: בשירות בתי הסוהר עובדים 24/48 ולכן אין בעיה מאיפה הם מגיעים.

<בני אבריאל שפר: זה לא כמו משטרה שזה משמרות ל-8 או 9.

<בני אבריאל שפר: אז אין להם בעיה מאיפה הם מגיעים.

<בני אבריאל שפר: 24 שעות בתוך היחידה, 48 בבית.

<בני אבריאל שפר: זה לא 24 וזה לא 48, אבל המבין יבין.

<בני אבריאל שפר: לפי חתך הגילאים שלנו אתם רואים שרוב הסגל שלנו הוא צעיר יחסית.

<בני אבריאל שפר: זו התפלגות גברים ונשים.

<בני אבריאל שפר: אני מדבר על הביטחון, יש לנו 18 סוהרות ביטחון, 84 סוהרים.

<בני אבריאל שפר: בטיפול ובשירותים יש 7 נשים ו-10 גברים.

<בני אבריאל שפר: עובדים סוציאליים, רופאים, קציני חינוך, אלה הדברים שאנחנו מדברים עליהם.

<בני אבריאל שפר: בית סוהר גבעון מאופיין בשש אוכלוסיות למעשה, יש לנו שפוטים פליליים, שהם למעשה משמשים לנו כאסירי עבודה, הם אלה שמתפעלים את בית הסוהר ביום יום, ניקיון, סיוע מזון, אוכל, מפעל גדול שיש לנו פה.

<בני אבריאל שפר: יש לנו אגף עצורים פליליים, הם למעשה מאכלסים את אגף 1, ומבחינת הזרים יש לנו ארבע סוגי אוכלוסיות: יש לנו נערים, נערות, זרים גברים לגירוש ונשים לגירוש.

<בני אבריאל שפר: כרגע המספרים הם יותר נמוכים, אבל הם יעלו בהמשך, כפי שהובטח לי.

מיכל רוזין: קטינות, איזה גילאים מדובר?

<בני אבריאל שפר: קטינות עד גיל 18.

מיכל רוזין: ומאיזה גיל הן נמצאות פה?

<בני אבריאל שפר: הם כולם בסביבות ה-17, גם הנערים וגם הנערות.

<בני אבריאל שפר: מבחינת הפליליים, אתם רואים, אנחנו בית סוהר עד 7 שנים ולכן אין בעיה להחזיק.

<בני אבריאל שפר: אני לא אעבור איתכם על כל ארצות המוצא, אבל תראו, למעשה יש לנו פריסה כמעט של כל העולם פה, זה מאוד מעניין לקבל, זה מאוד מעניין לדבר איתם, מאוד מעניין גם לשחרר אותם, לגרש או לשחרר לארץ.

<בני אבריאל שפר: כל אחד עם סיפור שלו.

<בני אבריאל שפר: יש לנו הרבה מאוד ארצות.

<בני אבריאל שפר: בית הסוהר מאופיין יותר, בניגוד לסהרונים, בעובדים זרים שנעצרו ושמגורשים לארצות מוצאם.

<בני אבריאל שפר: זה אפיון הזרים בבית הסוהר.

<מוקבל טאפש: עוד נקודה חשובה שאתם תכירו.

<מוקבל טאפש: מתוך הזרים שאתם נמצאים בדרום, גם האפריקאים, כאן הגרעין קשה יותר, כי זה קרוב למרכז.

<מוקבל טאפש: אז כל אלה שמצריכים טיפול מיוחד, גם טיפול רפואי וגם טיפול נפשי וכו', הם נמצאים בגבעון.

<מוקבל טאפש: זאת אומרת הגרעין הקשה בעיקר פה.

<בני אבריאל שפר: להוסיף לדברי הממ"ז, אנחנו מחזיקים הרבה מאוד אסירים זרים שמוגדרים אסירי השגחה, שצריכים השגחה כל חצי שעה, או בזמני ספירות, כמובן למנוע פעולות לא רצויות.

משה מזרחי: בפלילי זה זרים או פלילי רגיל?

<בני אבריאל שפר: לא, פלילי.

משה מזרחי: לא זרים, שלא נתבלבל.

<בני אבריאל שפר: לא, אמרתי פלילי, לא זרים.

<בני אבריאל שפר: יש שני אגפים פליליים.

משה מזרחי: יש זרים פלילי.

<בני אבריאל שפר: לא אצלי.

<בני אבריאל שפר: זרים פליליים, כאלה שעברו עבירות ונשפטו, נמצאים בבתי סוהר, כשהם גומרים את תקופת ריצוי העונש הם מגיעים אליי, לקראת טיפול.

מיכל רוזין: אז כמה סך הכול זרים יש?

מיכל רוזין: כי עשית פה חלוקה של 6,000 אסירים בכל המחוז, 5,000 פליליים - - -

<בני אבריאל שפר: היום השורה שלנו זה 293.

<בני אבריאל שפר: 293 זה הכול.

<קריאה: היום 135 זרים, נכון ליום שלישי.

שמעון אוחיון: והם נקראים עצורים ולא אסירים?

<בני אבריאל שפר: הם נקראים זרים לגירוש.

<בני אבריאל שפר: פה ההגדרה היא לא נכונה, אבל זה זרים לגירוש.

<בני אבריאל שפר: אנחנו קוראים לזה זרים לגירוש, או עצורים לגירוש.

<מוקבל טאפש: גם ההגדרה זו הסוגיה בגדול שמעסיקה, גם פה ההגדרה קצת מורכבת ולא חד משמעית.

שמעון אוחיון: אז הם עצורים, הם לא אסירים.

מיכל רוזין: ואז השאלה, אתה מגיע לכמה זמן הם יכולים לשהות פה, כלומר לפני גירוש.

<בני אבריאל שפר: לפני גירוש, כן.

<בני אבריאל שפר: כדי להבין, את זה אנשי משרד הפנים יוכלו להסביר.

מיכל רוזין: עצור זו הגדרה של מישהו שעומד לפני משפט ופה אין תהליך של משפט, זה מה שאמר חבר הכנסת מזרחי.

<איציק עמרני: 'מוחזק' יכול לכלול את כולם.

<בני אבריאל שפר: כן, נעשה את זה מוחזקים.

מיכל רוזין: אנחנו מומחים בהמצאת מילים.

מיכל רוזין: בבקשה.

<בני אבריאל שפר: אז כל מה שכתוב, עצורים לגירוש או זה, זה מוחזקים.

משה מזרחי: תקראו לזה כמו שצריך, עצורים.

שמעון אוחיון: אתה בעצמך הסתייגת.

משה מזרחי: למרות שהוא בעצמו ביצע נסיגה, כי המילה אפילו לא הייתה קשה, זה לא בדיוק ההגדרה של עצורים.

מיכל רוזין: אני הסברתי אותך טוב, עכשיו אתה מסתבך.

מיכל רוזין: כן, בבקשה.

<בני אבריאל שפר: קטינות, יש לנו 5 קטינות.

מיכל רוזין: לפני הקטינות, מתוך ה-135 זרים כמה נשים, כמה גברים?

מיכל רוזין: זו שאלה אחת.

מיכל רוזין: ושאלה שנייה, לא הסברת את הטבלה הזאת, למה לוקח זמן, מה ההבדל בין עצור אחד למשנהו, מוחזק אחד למשנהו לגבי תקופת השהייה.

<בני אבריאל שפר: הזמן שלוקח, זה אנשי משרד הפנים יוכלו להסביר יותר טוב ממני, כי הם מטפלים, למעשה זה השלב שבין הגעת הדרכון, הסכמה של המוחזק לצאת, כל הפרוצדורה מסביב.

מיכל רוזין: ונשים וגברים?

<קריאה: 39 נשים, 91 גברים, נכון ל-13 בחודש, 2 קטינים ו-5 קטינות.

<בני אבריאל שפר: קצת על הקטינות.

<בני אבריאל שפר: יש לנו 5 קטינות, חלקן בהחלטה של בית הדין למשמורת לא לשחרר אותן למשמורן, אחת צריכה לעזוב.

<בני אבריאל שפר: זה בקטינות.

מיכל רוזין: לעזוב לאן?

מיכל רוזין: לקהילה?

<בני אבריאל שפר: לא, לחזור בחזרה.

<קריאה: יש לנו 2 מאריתריאה ו-3 מאתיופיה.

מיכל רוזין: אוקיי, כלומר ה-2 מאריתריאה הן מצד אחד נמצאות פה, מצד שני אי אפשר לגרש אותן.

<איציק עמרני: נכון.

<איציק עמרני: אנחנו מנסים למצוא כמובן חלופות למשמורת, אנחנו פועלים ביחד עם משרדים אחרים, זה לוקח קצת זמן.

מיכל רוזין: עם משרדים אחרים זה אומר שמחכים לדירה של הרווחה, או מחכים למשהו אחר?

<איציק עמרני: יש כאן את משרד הרווחה, שאני מניח שהם ייתנו את הצד שלהם.

<איציק עמרני: יש גם משמורנים, שאנחנו קוראים להם, גם לאותו משמורן וגם את אותו קטין, ומוודאים בעצם שיש ביניהם איזה שהוא קשר ואז אנחנו מעדיפים לשחרר אותם למשמורן במקום שהם יישבו כאן במשמורת.

מיכל רוזין: כמה זמן הן נמצאות פה?

<איציק עמרני: הן נמצאות כאן - - -

<איציק עמרני: אני לא בטוח שכאן הן נמצאות מה-12.

<בני אבריאל שפר: בגבעון כן.

<בני אבריאל שפר: זו ההגעה שלהם לגבעון.

שמעון סולומון: רגע, אני רוצה להבין יותר.

שמעון סולומון: כל הקטינות הן מאריתריאה ומאתיופיה.

<איציק עמרני: נכון.

<איציק עמרני: אנחנו מדברים על 5 קטינות, כן.

שמעון סולומון: ומה הסיבה שעד היום, כל כך הרבה זמן, הן נמצאות בתוך הכלא?

<איציק עמרני: מה הסיבה?

<איציק עמרני: אנחנו מנסים - - - כרגע אין להן משמורן.

שמעון סולומון: כאילו העדיפות היא שקטינות לא יישבו פה.

<איציק עמרני: כמובן.

שמעון סולומון: אז מה מעכב?

שמעון סולומון: האם פועלים ב - - -

מיכל רוזין: אי אפשר להרחיק אותה ללא הסכמתה.

מיכל רוזין: אי אפשר להעלות אותה על מטוס ללא הסכמתה, היא לא נותנת הסכמה ולא משחררים אותה לקהילה.

מיכל רוזין: זה המצב.

<איציק עמרני: אני בכלל לא מדבר על הרחקה.

<קריאה: הוא מדבר על משמורנים.

<איציק עמרני: אני מדבר על לנסות פתרון מחוץ למשמורת.

שמעון סולומון: יש להם הורים?

משה מזרחי: רגע, שלא תהיה טעות, קטינה אי אפשר לארוז אם אין לה - - -

<איציק עמרני: נכון.

משה מזרחי: תסביר בשתי מילים פה, שלא תהיה אי הבנה.

משה מזרחי: כשיש קטינה שאין לה פה הורים או אפוטרופוס - - -

<בני אבריאל שפר: כל הקטינות וכל הקטינות הם קטינים בלתי מלווים.

<בני אבריאל שפר: הם לא באו עם ההורים והם נמצאים פה, הם ללא הורים.

משה מזרחי: איך הם צצו כאן?

<קריאה: הם עברו את הגבול.

משה מזרחי: זו כבר שאלה כבדה.

משה מזרחי: קטינים, תן לנו את הנוהל, איך מוציאים אותם מכאן?

משה מזרחי: שלא מלווים.

משה מזרחי: איך הם הגיעו, הוא רצה גם לדעת.

<איציק עמרני: איך הם הגיעו לכאן?

<איציק עמרני: יש לא מעט סיפורים, אני אתן לך אחת מהדוגמאות.

<איציק עמרני: קבוצה של מסתננים שמגיעה לגבול, פתאום קלט אותם הצבא המצרי - - - הילדים מצד אחד, ההורים נשארו בצד שני והנה לך.

<איציק עמרני: מה שאצלנו קטינים, גיל 16-17, שם זה קצת אחרת.

משה מזרחי: רק תשלים את המענה, איך מטפלים לגבי הגירוש כאשר מדובר בקטין?

משה מזרחי: שההסכמה שלו הכי משחקת פה.

משה מזרחי: זה מספיק הסכמה, כשאתה לוקח קטין?

<איציק עמרני: לא.

<איציק עמרני: קודם כל, כל מה שקשור לקטינים, אנחנו עושים את הכול בתיאום עם אותה נציגות שנמצאת כאן בארץ.

<איציק עמרני: לא יקרה מצב שייצא מכאן קטין, והיו כאלה מקרים בודדים, שזה היה עם עוז, אבל זה בתיאום עם אותה נציגות.

שמעון אוחיון: איזו נציגות?

שמעון אוחיון: מה זה הנציגות?

<איציק עמרני: הקונסולית האתיופית, יצרנו איתה קשר, היא ליוותה אותם ממש עד ההגעה ל - - -

<מוקבל טאפש: ודבר נוסף, איציק, לשאלתך, מזרחי, כל הקטינים והקטינות שעם הורים, הם נמצאים בסהרונים.

<מוקבל טאפש: פה רק אלה שהם בלתי מלווים.

<איציק עמרני: הם בלתי מלווים.

<איציק עמרני: יש גם נוהל לקטינים בלתי מלווים, שבאמת אנחנו מנסים לפעול והיה מתקן שלם - - -

<מוקבל טאפש: עד לפני שלושה חודשים היה מתקן 200, ליד משטרת חדרה.

<מוקבל טאפש: הוא נסגר בעקבות ירידת מספרם, לשמחת כולנו.

<מוקבל טאפש: אחרי הגדר.

מיכל רוזין: בזכותם העברתם לפנימיות, חשוב לומר.

מיכל רוזין: זה הסיפור.

מיכל רוזין: העבירו אותם לפנימיות, זה לא שהם פשוט נעלמו או הפסיקו להגיע.

מיכל רוזין: הם עדיין היו קטינים ועדיין היו כלואים.

<איציק עמרני: או פנימיות או משמורן.

<חוה לוי: בדיוק.

<חוה לוי: זה על פי הנוהל הבין משרדי.

<חוה לוי: בעצם שני המשרדים, גם החינוך וגם הרווחה פועלים על פי הנוהל הבין משרדי שאמור לייצר את החלופות עבור הקטינים.

<חוה לוי: חלק עברו לפנימיות, או של החינוך, או של הרווחה, וחלק עברו למשמורנים.

<חוה לוי: צריך לציין שחלק מהקטינים מגיעים לכאן כקטינים לא מלווים, אבל בהגיעם לישראל מסתבר שיש להם בני משפחה מדרגה ראשונה, שזה תמיד עדיפות עבורנו לחבר אותם.

<מוקבל טאפש: מאז שנקלטו במתן היה טיפול של כל הנציגים במשרדי הממשלה והם עברו למוסדות ומקומות כאלה ואחרים.

<מוקבל טאפש: אבל תמיד פינינו וקלטנו.

<מוקבל טאפש: מאז הגדר לא קלטנו יותר, בשביל זה מספרם ירד ולא הצדיק את כל ההשקעה במשאבים.

<מוקבל טאפש: עכשיו יש לנו שניים, ואוטוטו גם שניהם לא יהיו.

<איציק עמרני: אז קודם כל אני מציע שמי שמדבר, שנדע מה התפקיד.

שמעון סולומון: קודם כל אני מציע שמי שמדבר שנדע מה התפקיד.

<חוה לוי: אני חוה לוי ממשרד הרווחה.

<חוה לוי: אני עובדת סוציאלית ארצית לחוק הנוער ואני מלווה את כל הנושא הזה של הקטינים הלא מלווים והנוהל הבין משרדי.

<איציק עמרני: אני איציק עמרני, אני מנהל זרוע הרחקה ברשות האוכלוסין וההגירה.

<איציק עמרני: אני, בין היתר, אחראי גם למתקן גבעון ולכל מה שקשור ברשות שלנו.

<איציק עמרני: קצת מעבר לזה, גם על מחלקת קונסוליות שלנו שעובדת מול הקונסולים ברשות ואני גם אחראי על מתקן יהלום.

שמעון סולומון: רק שאלה.

שמעון סולומון: הילדים האלה, הקטינים האלה, החמישה.

שמעון סולומון: אני יודע שיש כמה כפרי נוער - - -

<קריאה: אלה רק הבנות, אלה קטינות, יש גם בנים.

שמעון סולומון: שנייה, יש פתרון, יש לבנים וגם לבנות.

שמעון סולומון: אז למה לא בודקים את האפשרות של להוציא אותם לשם?

<ליה מירון: אני אענה.

<ליה מירון: שמי ליה מירון ואני נציגת משרד החינוך, אני ממונה ארצית על ילדים ללא הורים בארץ, והפליטים והפליטות הם בהחלט חלק מהעבודה שלי.

<ליה מירון: אני מלווה את הנושא כבר ארבע שנים.

<ליה מירון: הגעתי לא פעם למתן וגם כאן לגבעון ואנחנו בהחלט מקבלים קודם כל מידע על המועמדים.

<ליה מירון: היום, בדיוק סיפרתי לאיציק, אין על שולחני אף פנייה מכלא גבעון, אין אף פנייה.

שמעון סולומון: אז תעצרי פה שנייה.

שמעון סולומון: עמרני, האם יש לכם אינטרס להוציא את הילדים או להשאיר אותם?

<ליה מירון: רגע, לא סיימתי.

שמעון סולומון: שנייה, בכל זאת, באנו לבקר.

<איציק עמרני: לנו יש אינטרס להוציא את הילדים ממשמורת, אבל זה בהנחה שיש להם או משמורן, או שיש להם חלופה.

מיכל רוזין: לא, אבל לפי ההחלטות שרשומות פה בסטטוס כתוב 'סטטוס החלטה: לא תשוחרר לפנימייה בגלל גילה', כי היא בת 17, והשאר - - -

<ליה מירון: אבל אני אגיד עוד משפט.

שמעון סולומון: מיכל, הם כבר שנה פה, הם היו בגיל 16.

מיכל רוזין: ברור, אבל המטרה פה, לפי הטבלה - - -

משה מזרחי: מגדלים אותם פה עד שהם מתבגרים, אז יותר - - -

<ליה מירון: חבר'ה, אני רוצה לומר משפט.

שמעון סולומון: האם משאירים אותם פה שנה ואומרים 'הם בוגרים'?

שמעון סולומון: או - - - אנחנו מדברים על בני אדם, חבר'ה, אנחנו מדברים על ילדים.

מיכל רוזין: קודם כל אנחנו - - -

שמעון סולומון: רגע, שנייה.

שמעון סולומון: אני רוצה להגיד פה משהו.

שמעון סולומון: אנחנו מדברים על ילדים שאת מיטב שנותיהם - - - הם לא עבריינים, נכנסו כעבריינים לארץ, הם שוהים לפי תעודות, זאת אומרת בואו נהיה רציניים, אנחנו מדברים על השנים הכי יפות של הילדים האלה, האם הם נמצאים בכלא או שיש אפשרות להוציא אותם.

שמעון סולומון: אז בואו נהיה רציניים כשאנחנו מדברים על הגילאים האלה.

מיכל רוזין: אני רק רוצה להדגיש רגע, לפני שאת ממשיכה.

מיכל רוזין: אנחנו פה לא בדיון מעמד, אנחנו עושים את זה רבות אצלי בוועדה, אנחנו בדיון פה לשמוע על התנאים בכלא, האופן שבו מטפלים בהם פה בכלא, האם הם נמצאים באותם תנאים של בגירים - - -

שמעון אוחיון: אבל, מיכל, סליחה על ההפרעה, ואם יתברר לי שנציגה ממשרד החינוך מטפלת ארבע שנים באדם שאין לו מעמד פה להיות מטופל?

מיכל רוזין: לא, ברור שאנחנו רוצים לשמוע, אני רק אומרת - - -

<ליה מירון: אז רק שנייה, אני אענה לכם.

מיכל רוזין: אז בואו ניתן לה לענות.

שמעון סולומון: מה הבעיה?

שמעון סולומון: לי יש בעיה, אתה יודע מה הבעיה.

שמעון סולומון: נגיד הצד היהודי, נגיד אתה מטפל - - - -

שמעון אוחיון: לא, לי יש בעיה - - -

מיכל רוזין: חברי הכנסת, בואו ניתן לאנשי המשרד - - -

שמעון אוחיון: לא, אבל אני מפחד שהרבה פעמים אני בא רוצה ללמוד את הנושא הזה ואני נסחף בלי נקודת התחלה.

שמעון אוחיון: אני רוצה לדעת אם יש נציגות קונסולרית - - -

שמעון סולומון: בוודאי שיש.

שמעון אוחיון: שנייה אחת, אבל אני מבקש שנייה אחת, אני לא מקבל אף פעם הזדמנות ללמוד את זה מהתחלה.

שמעון אוחיון: אתה יודע מה המטרה שלי, המטרה שלי לשמור על מדינה יהודית, זה לא - - -

שמעון סולומון: גם לשמור על צלם אנוש.

שמעון אוחיון: אני רוצה להיות הומני, לכן אני לא מבין מדוע ואיך נקלעת למצב כזה, אם יש נציגות קונסולרית, שהילדים האלה לא חוזרים לביתם.

שמעון אוחיון: רק בהסכמה מלאה שלהם הם יכולים להיות מוחזרים?

שמעון אוחיון: ככה החוק אומר?

<איציק עמרני: כרגע הילדים האלה לא מסכימים, זה דבר ראשון.

<איציק עמרני: דבר שני, אני רוצה לחזור לגבי הנציגות, לנציגות אריתריאה יש כאן נציג של אריתריאה, אבל אני מזכיר לך שרוב האריתריאים שנמצאים במדינת ישראל טוענים לרדיפה מצד המשטר ולכן אותו שגריר, לא בהכרח האינטרס ביניהם משותף.

<איציק עמרני: לכן מה שכרגע אנחנו מנסים לעשות כאן, זה באמת למצוא פתרון כחלופת משמורת.

<איציק עמרני: זה מה שאנחנו מנסים לעשות כאן.

<איציק עמרני: דיברנו על זה לפני כן - - -

שמעון אוחיון: והאתיופים, גם אותו דבר?

<איציק עמרני: רק רגע.

<איציק עמרני: אני מזכיר לכם, היה מתקן שלם והמון קטינים והוצאנו אותם כחלופת משמורת מהר מאוד.

מיכל רוזין: גם כאלה שלא היו אריתריאים או סודנים?

מיכל רוזין: כלומר כאלה כמו באתיופיה או מקומות שאפשר היה, שאין מדיניות אי הרחקה ?

<איציק עמרני: כמובן.

<איציק עמרני: זה שהוא קטין עולה על כל דבר אחר.

שמעון סולומון: עמרני, ממה שאני יודע, באמת, למרות שיש שגרירות אריתריאית פה הרבה יותר קשה לעבוד מולם מאשר השגרירות האתיופית.

שמעון סולומון: השגרירות האתיופית, נראה לי הרבה יותר נוח לעבוד איתם, כי אין רדיפה באתיופיה.

שמעון סולומון: לגבי האריתריאים, למרות שאלה מהגרי עבודה, בכל העולם מגדירים אותם כנרדפים, וגם קשה לעבוד מולם, אני יודע.

שמעון סולומון: מול השגרירות האתיופית יותר קל לעבוד.

<איציק עמרני: אני חושב שאנחנו גולשים כאן קצת - - -

מיכל רוזין: כן, אני רוצה לתת לליה להמשיך לדבר על העניין של החינוך של הילדים האלה וגם החינוך לאן מוצאים או הוצאו אותם ילדים, בעיקר ממתן, ולמה אלה לא מוצאים, או אין להם אפשרויות לצאת מכאן וגם מה האופציות שניתנות להם בתוך הכלא, מה משרד החינוך עושה גם בתוך הכלא.

<ליה מירון: אז משרד החינוך בהחלט מאפשר לקטינים ולקטינות שעומדים בקריטריונים שלנו, שזה אומר מגיל 14 עד 16, כאשר מבחינה רפואית יש לנו את כל תוצאות הבדיקות הרפואיות שלהם, על פי בקשתה של הרופאה של משרד החינוך, גם בדיקת גיל, גם בדיקת מנטו - - -

שמעון סולומון: ושאין להם ילדים והם לא נשואים.

מיכל רוזין: מה זה בדיקת מנטו?

<ליה מירון: לשאלתך, השאלה השנייה שלכם הייתה מדוע שתי הבנות האלה עדיין בכלא ואני מאוד מתחברת, באמת, והייתי רוצה לעזור לכל ילד באשר הוא אם אפשר, כי גם אני עובדת סוציאלית.

<ליה מירון: הבנות האלה נשואות ואני גם חושבת על החברים שלהן, או על האוכלוסייה שלומדת בפנימיות של החינוך ההתיישבותי.

<ליה מירון: בפנימיות שלנו יש ילדים וילדות שקצת יש פער מנטלי וגילי ביניהם לבין הבנות שהן כבר נשואות ושתי הבנות שאני פגשתי כאן הן נשואות.

מיכל רוזין: הבעל בארץ או באריתריאה?

<ליה מירון: הבעל בארץ.

<ליה מירון: אי לכך אין באפשרותנו לטפל בנושא הזה.

<ליה מירון: לגבי שלוש הבנות האחרות, כמו שאמרתי בתחילת דבריי, לא קיבלתי שום פנייה.

<חוה לוי: אני דיברתי קודם על הנוהל הבין משרדי, אז גם חלק מהעניין זה גם איזה שהיא הגדרה של גבולות שבינינו לבין משרד החינוך.

<חוה לוי: חשבתי שליה תגיד - - -

<ליה מירון: אני אומרת, בין גיל 14 ל-16 - - -

<חוה לוי: הם אמורים לקלוט עד גיל 16 ומשרד הרווחה בתנאים מסוימים אמור לקלוט את הגדולות יותר.

<חוה לוי: הבעיה היא שבמשרד הרווחה, בגלל המספרים המאוד מאוד קטנים של הנערות שנכנסו לישראל לכל אורך השנים, לא הוקמה מסגרת שהיא ייעודית לעניין הזה.

<חוה לוי: יחד עם זה שתיים מתוך הבנות כאן ייקלטו במקלט שמירב - - -

<ליה מירון: מקלט סחר.

<מירב דדיה מולד: אני רוצה להגיד כמה דברים.

<מירב דדיה מולד: הקטינות האלה לא רצו להתפנות, יש לזה היסטוריה - - -

מיכל רוזין: אנחנו מדברים על אותן אלה מאריתריאה?

מיכל רוזין: או אלה מאתיופיה?

<מירב דדיה מולד: אנחנו מדברים על שתי קטינות, אם אני לא טועה הן מאתיופיה, הן נשואות.

<מירב דדיה מולד: בתחילת השהות שלהן פה היה להם קשר עם הבעלים שלהן.

<מירב דדיה מולד: כנראה, כנראה הבעלים שלהן אמרו להן לא להשתכנע, הן לא הסכימו להתפנות גם כשהוצעו להן כל מיני פתרונות, עכשיו הן מדווחות שאין להן קשר עם הבעלים שלהן ולמרות שהן בנות 17.5, מאחר שאין אלטרנטיבות אחרות והן מוגדרות קרבנות סחר הן יגיעו למקלט מעגן.

<מירב דדיה מולד: מקלט מעגן כרגע הוא בתפוסה מלאה והם כן קיבלו סדר קדימות והם קלטו בתחילת דצמבר - - -

מיכל רוזין: למה הן מוגדרות קורבן סחר?

מיכל רוזין: ואם הן מוגדרות קורבן סחר אז למה הן פה?

מיכל רוזין: למה הן לא בסהרונים לדוגמה?

מיכל רוזין: במקלט אני מבינה, כי לא היה מקום, אבל למה לא שחררו לקהילה?

<מירב דדיה מולד: זו שאלה שאולי לא אנחנו נוכל לענות עליה, לא אנחנו משבצים את איפה הן מושמות.

מיכל רוזין: לא, אבל יש חוק במדינת ישראל.

מיכל רוזין: קורבן סחר, יש ויכוח לגבי האם צריך להשאיר פה את האריתריאים ואת הסודנים, יש ויכוח גדול, לגבי קורבנות סחר יש חוק במדינת ישראל, החוק הוא שאותן נשים צריכות לעבור למקלט לשנה ולעבור תהליך שיקום.

מיכל רוזין: למה הן נמצאות פה?

מיכל רוזין: כמה זמן הן נמצאות פה?

<מירב דדיה מולד: הן לא רוצות להתפנות, מיכל.

מיכל רוזין: למקלט הן לא רצו להתפנות?

<מירב דדיה מולד: לא רצו בכלל.

<מירב דדיה מולד: הן לא שיתפו פעולה.

<מירב דדיה מולד: אנחנו קיבלנו, עורכת הדין מהסיוע המשפטי שטיפלה בעניינן הגישה בקשה לחתום על שינוי, שהן אמרו שהן לא רוצות, שהן מוכנות להתפנות.

מיכל רוזין: להתפנות לקהילה הן לא מוכנות?

<מירב דדיה מולד: הן לא שיתפו פעולה.

<מירב דדיה מולד: זה היה הסטטוס.

<מירב דדיה מולד: אפשר גם לחזור - - -

משה מזרחי: יש הבדל בין הן לא שיתפו פעולה לבין סירבו לפתרונות שהוצעו.

משה מזרחי: לא שיתפו פעולה, זאת אומרת אין לך מושג מה הן רוצות.

משה מזרחי: היא שואלת אותך שאלה מאוד קונקרטית - - -

<מירב דדיה מולד: אני לא יודעת לענות לכם על כל השאלות - - -

משה מזרחי: הצעתם להן כקורבנות סחר, אמרתם להן, או 'אנחנו משחררים אתכם לקהילה', והן אמרו 'לא רוצות, טוב לנו פה בגבעון'.

מיכל רוזין: דנה, בבקשה.

<דנה רדיע: אני יכולה רק להגיד שמה שהן ביקשו לאורך כל הדרך הוא להשתחרר לבעלים שלהן.

<דנה רדיע: נכון שלא אנחנו מחליטים לאן הן יילכו, אנחנו בתור עובדים סוציאליים עושים מעקב וליווי, גם אסף ואיציק, ואנחנו לא מחליטים לאן, אבל הן פשוט סירבו.

מיכל רוזין: סירבו למה?

<דנה רדיע: לכל פתרון.

<דנה רדיע: הבקשה שלהן הייתה להשתחרר לבעלים שלהן.

משה מזרחי: זה מה שהן רצו?

<ליה מירון: כשאני פגשתי אותן הן לא רצו ללכת - - - אני פגשתי אותן בהחלט, הן אמרו שהן לא רוצות לצאת לפנימייה ואז התברר לי שהן נשואות, בראיון האישי איתן, שהן נשואות, וזה לא מתאים שבנות נשואות תהיינה בפנימיות שלנו.

<ליה מירון: יש לנו ב-12 מקומות חינוך פליטים ופליטות, אם אתם רוצים אני אציין את השמות, בניצנה יש הכי הרבה, יש כיום כ-40 בנים בניצנה, יש בכפר הנוער בן שמן, בחוות הנוער הציונית, יש לנו - - -

מיכל רוזין: אנחנו גם נגיע לבקר בחלק מהפנימיות.

מיכל רוזין: אבל אני רוצה בכל זאת להתעכב, מירב, אני רוצה להבין, הרי קורבנות סחר מלוות - - -

<מירב דדיה מולד: אבל השאלה היא לא אליי, אני אסביר למה.

<מירב דדיה מולד: אני אחראית על 18 - - -

מיכל רוזין: אני יודעת, לא נמצאת פה מירב שמואלי, שאחראית פה על נושא של קורבנות סחר.

<מירב דדיה מולד: לא, אני אומרת, זה בא לפתחנו, הן בנות 17.5, אמרנו אוקיי, לפנים משורת הדין יקלטו אותה במעגן, כי הן כבר נמצאות ומוכנות לשתף פעולה, אבל עם כל מה שקרה קודם אני לא יכולה - - - אני מבינה את השאלות שלכם, אבל אני לא יכולה לענות עליהן כי לא הייתי בכל השלב המקדים.

<מירב דדיה מולד: אנחנו היינו בשלב שעורכת הדין שלהן פנתה ואמרה 'הן בנות 17.5, הן מוכנות לשתף פעולה, אין אלטרנטיבה לשלוח אותן לפנימיות, למרות שהן קטינות, האם המקלט לפנים משורת הדין יכול לקלוט אותן?

<מירב דדיה מולד: אמרנו, לאור הנסיבות, כן, והם קיבלו סדר קדימות וייקלטו בתחילת דצמבר, למרות שהמקלט מלא.

מיכל רוזין: שאלה עקרונית.

מיכל רוזין: האם קורבנות סחר מלוות על ידי הרווחה?

<מירב דדיה מולד: איפה?

מיכל רוזין: יש גם בסהרונים כמה שממתינות לדירה, גם פה את אומרת שיש פה קטינות שממתינות.

מיכל רוזין: האם הן מלוות על ידי הרווחה, או אין שום קשר?

<מירב דדיה מולד: מה זאת אומרת מלוות?

מיכל רוזין: האם אתם פוגשים אותן או אתם מקבלים רק מהעובדים הסוציאליים של סהרונים וגבעון את הנתונים?

<מירב דדיה מולד: לא.

<מירב דדיה מולד: בואי נתחיל, קודם כל, כל ההגעה של קורבנות סחר למקלט, מי שמרכז את כל ההגעה שלהם זה סיוע משפטי, זה עוד חלק בפאזל הזה.

<מירב דדיה מולד: הסיוע המשפטי מפנה אותם אלינו.

<מירב דדיה מולד: אחרי שהם הוגדרו קורבנות סחר הסיוע המשפטי מפנה אותם אלינו ואנחנו קולטים אותם.

<מירב דדיה מולד: לנו, אין לנו שום חיבור לזה, יש פה רק פונקציה של סיוע משפטי שהיא פונקציה מאוד רלוונטית.

מיכל רוזין: כן, והיא לא נמצאת כאן.

מיכל רוזין: אוקיי.

שמעון אוחיון: מי הגדיר אותם עבורכם כקורבנות סחר?

<מירב דדיה מולד: המשטרה.

<מירב דדיה מולד: רובי קיים הוא זה ש - - - יש פה כמה חוליות שכמובן עובדות בשיתוף פעולה, לכל אחת יש את תחום האחריות שלה.

מיכל רוזין: אני רוצה לשאול בכל זאת את אנשי הכלא, אנחנו פה אורחים שלהם.

מיכל רוזין: אתה רוצה להמשיך?

<בני אבריאל שפר: כן.

מיכל רוזין: אז תמשיך ואז אנחנו נמשיך בשאלות שלנו.

<בני אבריאל שפר: אוקיי, מבחינת הקטינים יש לנו שניים.

<בני אבריאל שפר: אצלם העניין הוא יותר דינמי, אנחנו כבר החלפנו שלוש פעמים את כל האוכלוסייה.

מיכל רוזין: החלפנו מה זה אומר?

מיכל רוזין: לאן הם הולכים?

<בני אבריאל שפר: למשמורנים, הם משתחררים.

<בני אבריאל שפר: האמת היא שהיה צריך להיות דיון בשבוע שעבר, לבחור - - -

שמעון אוחיון: מה זה, אני רואה מצרי.

<בני אבריאל שפר: כן, יש מצרי, מאל עריש.

<איציק עמרני: ההמתנה למסמך נסיעה היא המתנה ארוכה מאוד, זה מה שרציתי להגיד לך.

<איציק עמרני: כל נציגות בארץ, יש לה את פרק הזמן שלה או את התנאים שלה כדי להנפיק מסמך נסיעה.

<איציק עמרני: לצורך העניין אתיופיה, אם אותו נתין לא משתף פעולה, הם לא ייתנו.

<איציק עמרני: במקרה הזה, מצרים, אנחנו ממתינים לאור כל ה - - -

<בני אבריאל שפר: ההתפתחויות האזוריות.

<בני אבריאל שפר: הבחור האריתריאי, היה צריך להגיע משמורן אליו בשבוע שעבר והוא לא הגיע, או שהוא איחר, והדיון יהיה, אם אני זוכר נכון, ב-21.11 והוא אמור אז להשתחרר.

מיכל רוזין: כשמשחררים למשמורנים זה בקרבה ראשונה?

<בני אבריאל שפר: לא, קרבה ראשונה זה לא יכול, כי אז הוא מלווה.

מיכל רוזין: לא, אבל דוד?

<בני אבריאל שפר: דוד כן.

<קריאה: העדיפות היא לקרבה ראשונה.

משה מזרחי: איך הם מצליחים למצוא דודים?

משה מזרחי: אני לא מבין, כשלא יודעים בכלל מאיפה ומי קשור למי.

משה מזרחי: גם בדיקה גנטית לא תחבר אותם, אבל הם מצליחים למצוא דוד.

<מוקבל טאפש: לגבי המצרי, אנחנו לא פה לא מחזיקים מצרים.

<מוקבל טאפש: לגבי הקטין הראשון, המצרי, אנחנו לא מחזיקים פה מצרים, אבל כיוון שיש אחד, היו אחרים והבאנו אותו כחונך, אז איך שעובר השני, עובר מפה, המצרי יחזור לאופק.

מיכל רוזין: למה העברתם?

<מוקבל טאפש: כחונך.

מיכל רוזין: שהאריתריאי לא יהיה לבד?

<מוקבל טאפש: כחלק מהטיפול שאנחנו נותנים לקטינים האלה ולקטינות.

מיכל רוזין: זה אולי חשוב להדגיש, באמת מה היחס השונה.

<איציק עמרני: הוא שאל מה ההבדל בין צו גירוש לצו הרחוקה.

<איציק עמרני: צו גירוש הוא צו בעצם על פי החוק למניעת הסתננות, שאני חושב שכולכם מכירים אותו, וצו הרחקה מסתמך על חוק כניסה לישראל.

<מוקבל טאפש: שנכנסו באישורים והכול ונשארו פה.

<איציק עמרני: לא בהכרח.

שמעון אוחיון: אז מה ההבדל?

מיכל רוזין: חוק הכניסה קובע שצריך להוציא אותם מפה תוך 60 יום.

מיכל רוזין: מכיוון שאת רובם אי אפשר להוציא תוך 60 יום אז עשו את חוק ההסתננות, כי לא הצליחו לפי חוק הכניסה לישראל לטפל בבעיה.

שמעון סולומון: חוק ההסתננות מיועד למדינות מסוימות?

<איציק עמרני: החוק למניעת הסתננות בעצם נוצר בגלל בעיית ההסתננות שנוצרה בישראל, בגלל הגבול הדרומי שלנו.

<איציק עמרני: חוק הכניסה לישראל היה תקף גם לגבי המסתננים עוד לפני החוק הזה, אבל בחוק למניעת הסתננות היו סעיפים שבעצם היו אמורים לתת פתרון לכל מה שקשור להסתננות.

שמעון סולומון: נגיד מישהו, לא יודע, מדרום אמריקה, נכנס דרך שדה התעופה, הוא נקרא מסתנן?

<איציק עמרני: חוק הכניסה.

שמעון סולומון: אז חוק המסתנן מוגדר רק לחלק הדרומי.

<איציק עמרני: אמת.

שמעון סולומון: דלמניות מסוימות, גם?

משה מזרחי: לא רק לדרומי, מי שחוצה גבול באופן בלתי חוקי - - -

מיכל רוזין: גם מירדן.

שמעון סולומון: לא מסתדר לי.

משה מזרחי: אז אני אסביר לך, ההגדרה היא פשוטה, מי שעובר את הגבול באופן בלתי חוקי הוא מסתנן.

שמעון סולומון: לא משנה מאיפה.

משה מזרחי: לא משנה מאיפה.

שמעון סולומון: כי גם בשדה תעופה זה גבול.

מיכל רוזין: לא, אבל בשדה תעופה אתה לא יכול להסתנן, אתה עובר - - -

משה מזרחי: החוק בזמנו ייעד את החקיקה של הסתננות לגבולות הפורמליים, לא למעברי גבול.

מיכל רוזין: אבל אני מבקשת, אנחנו הולכים לנושאים אחרים.

שמעון סולומון: זה לא המקום, אבל צריך לדבר על זה.

מיכל רוזין: ברור, אנחנו דיברנו על זה רבות בוועדה, על ההבדל בין חוק ההסתננות לבין חוק הכניסה לישראל, ועכשיו, אחרי שבג"צ ביטל את חוק ההסתננות, חוק הכניסה לישראל בתוקף.

מיכל רוזין: אנחנו דיברנו על זה רבות, זה לא הדיון פה.

מיכל רוזין: אני מבקשת, בואו ננסה להתמקד בדיון פה.

מיכל רוזין: אנחנו רוצים גם לעשות סיור.

מיכל רוזין: נמשיך, כי גם יש לנו שאלות לגבי הילדים שכאן, וזה מה שחשוב היום.

<בני אבריאל שפר: אם את מתרכזת בנערים, הנערים לומדים כולם, שבעה הקטינים והקטינות, זאת אומרת שני הנערים וחמש הקטינות.

מיכל רוזין: הם ביחד, לא?

<בני אבריאל שפר: בהתחלה הם למדו כל אחד בנפרד, בשבוע שעבר התחלנו בניסיון מאוד מעניין, שילמדו ביחד, רק לימודים ביחד, כמובן עם השגחה.

מיכל רוזין: לא ידעתי שלימודים מעלים את הדמוגרפיה.

<בני אבריאל שפר: כמובן עם השגחה.

<בני אבריאל שפר: הניסוי הוא ניסוי מאוד מעניין, גם מבחינתם, הם מתנהגים אחרת, הם חושבים אחרת.

<בני אבריאל שפר: הבנים, לדוגמה, כל אחד בילה שעה במקלחת.

<בני אבריאל שפר: הבנות לומדות אצל הבנים, איך שהגיעו הבנות הם הביאו כיבוד, אחת מהן קמה והתחילה לחלק, בסוף לחצו ידיים, מאוד נבוכים, מאוד מתביישים, מאוד יפה, מאוד נקי.

<בני אבריאל שפר: באמת.

<בני אבריאל שפר: מבחינתנו זו הייתה חוויה ואנחנו עושים את זה הדרגתית לראות מה יקרה עם זה בהמשך.

<בני אבריאל שפר: כעיקרון העצירים שלנו כולם עובדים.

<בני אבריאל שפר: גם הנשים, אנחנו הכנסנו עבודה לנשים בתשלום כמובן וגם לנערים הכנסנו, כאשר יש עבודה שהם יכולים לעשות אותה.

מיכל רוזין: במה הם עובדים, הקטינים?

<בני אבריאל שפר: כמו הנשים, הדבקה.

<בני אבריאל שפר: מי שטס לדוגמה באל-על מחלקים את הפלאיירים של הקפה של עלית, מדביקים את שקיות הקפה ומקפלים את הפלאייר.

<בני אבריאל שפר: דברים שהם מאוד - - -

<מוקבל טאפש: אפשר לראות בסיור, לא?

<בני אבריאל שפר: כרגע אין עבודה, אבל גם תראו איך הנשים עובדות כרגע.

<בני אבריאל שפר: דברים מאוד מאוד פשוטים, עובדים בקבלנות, כמו שכל אסיר אחר - - -

מיכל רוזין: מה זה אומר בתשלום?

מיכל רוזין: הן מקבלות תשלום על זה ואז הן יכולות - - -?

<בני אבריאל שפר: כן, ואז הם יכולים לקנות בקנטינה.

<בני אבריאל שפר: יש להם קנטינה כמובן.

<בני אבריאל שפר: אותו דבר הנערים, עובדים ועובדים קבלנות, זאת אומרת כמה שהם עושים, לפי זה הם מקבלים.

<בני אבריאל שפר: אותו דבר כמו האסירים הפליליים שלנו שעובדים גם כן, העבודה היא עבודה קבלנית.

<בני אבריאל שפר: קבוצות טיפוליות.

<בני אבריאל שפר: זה בכלל בתוך בית הסוהר, זה לא באוכלוסיות הזרים, אבל על מנת להראות לכם שאנחנו מאוד פעילים.

מיכל רוזין: אז אין בעצם קבוצה לקטינים.

<בני אבריאל שפר: דקה, תני לי לסיים.

<בני אבריאל שפר: קבוצה טיפולית אין.

<בני אבריאל שפר: NA זה נרקומנים אנונימיים.

<בני אבריאל שפר: אוכלוסיות ייחודיות – כמובן זה הקטינים.

<בני אבריאל שפר: אנחנו מראים לכם את זה, הם כל הזמן בתנועה.

<בני אבריאל שפר: יש בהחלט ת שומת לב אליהם, גם הנערים וגם הנערות, התאים שלהם פתוחים כל הזמן, לתת להם את ההרגשה של המרחב, של האפשרות לצאת, האפשרות להסתובב.

<בני אבריאל שפר: מאוד מעניין, לדוגמה, אצל הנערים, יש להם גם חצר, אבל הם ממש לא מעדיפים ללכת לחצר.

<בני אבריאל שפר: הם יכולים ללכת לחצר מתי שהם רוצים.

<בני אבריאל שפר: עצם זה שהתא פתוח, הפרוזדור פתוח, זה מספיק להם, זה בהעדפה שלהם.

<בני אבריאל שפר: הם יוצאים כמובן להתקשר, לקנות בקנטינה, אבל אין את התנועה לחצר כמו שחשבנו שתהיה בהתחלה.

מיכל רוזין: שאלה בעניין הזה, האם כשהם יוצאים לחצר הם במשותף עם הקטינות?

<בני אבריאל שפר: לא, אני מדבר על הנערים.

<בני אבריאל שפר: הנערות חיות יחד עם הנשים באגף אחר, כאשר יש להן תא ייחודי וכיתת לימוד בתוך האגף.

<בני אבריאל שפר: הנערים מופרדים כמובן מהגברים, חיים באגף משל עצמם.

<בני אבריאל שפר: החצר, אני מדבר על הנערים.

<בני אבריאל שפר: זה משהו שהיה מעניין מבחינתי, כי חשבנו שהם ירצו להשתולל שם ולרוץ, ולא, לא.

מיכל רוזין: ואתה אומר שבעצם יש פה שני קטינים גברים שרוב הזמן לבד.

מיכל רוזין: זאת אומרת חוץ מאחד עם השני, כמעט ואין חיי חברה.

<בני אבריאל שפר: כרגע.

<מוקבל טאפש: אנחנו נראה בהמשך של המצגת שלך את העניין של הפעילויות הנוספות, התעסוקה.

<בני אבריאל שפר: כן, הם יראו את הכול.

מיכל רוזין: לא, אני מדברת מבחינת חברה, אלה שניים לבד שהם כל הזמן אחד עם השני.

<מוקבל טאפש: הם עם מורה ועובדת סוציאלית.

<בני אבריאל שפר: יש עובדת סוציאלית וקצינת חינוך שעושה איתם את הפעילות.

<בני אבריאל שפר: אתם מקדימים את השאלות וזה בסדר, אבל מה שנקרא יש תשובה מוכנה, מה שנקרא שאלה מצוינת, תיכף נראה את השקף.

<בני אבריאל שפר: יש לנו הרבה מאוד עצורי השגחה, מה שדיברנו על מוחזקים להשגחה.

<בני אבריאל שפר: זה מה שאמר הממ"ז, החומר הקשה, הבעייתי, מגיע אלינו.

<בני אבריאל שפר: אנחנו שומרים אותם - - -

שמעון אוחיון: אנחנו מדברים על זרים כל הזמן, כן?

שמעון אוחיון: שלא נתבלבל.

<בני אבריאל שפר: זרים.

<בני אבריאל שפר: כן, אנחנו מדברים על זרים.

<בני אבריאל שפר: אתם רואים רמ"ד מצוקה נפשית, דנה תוכל להרחיב יותר.

<בני אבריאל שפר: דנה, את רוצה שני משפטים?

<דנה רדיע: כרגע מספר הקבוצות ירד, כי השתחררו כמה אנשים, אבל אנחנו מדברים גם על גברים וגם על נשים, 24 עצורים.

<דנה רדיע: כתוב כאן על החוק, זה שדיברתם על הביטול שלו, זה בעצם גרם לזה שהגיעו לפה הרבה אנשים שבעצם פחות הכרנו.

<דנה רדיע: לאט לאט למדנו להכיר את האוכלוסייה על כל המצוקות שלה, ואת זה שבעצם הם צריכים מעקב מאוד קרוב שלנו, פסיכיאטרית פעם בשבוע, טיפול סוציאלי, מעקב סוציאלי.

מיכל רוזין: וכשהם משוחררים הם משוחררים לקהילה עם טיפול?

<דנה רדיע: זה מאוד תלוי לאן הם משתחררים.

<דנה רדיע: אני יכולה להגיד שבבסיס האנשים שהם קצת יותר ככה - - - נשארים - - -

מיכל רוזין: בגלל שאין אפשרות בקהילה?

<דנה רדיע: לא, כי זאת ההחלטה, שלא לשחרר אותם מכל מיני סיבות שקשורות למדינות שמהן הם הגיעו.

מיכל רוזין: כלומר זה מנותק ממצבם הנפשי.

<איציק עמרני: אין קשר למצבם הנפשי.

<איציק עמרני: אם הם לא חוקיים במדינת ישראל אז הם צריכים לחזור הביתה.

<איציק עמרני: יש לנו מקרים - - -

<דנה רדיע: אבל בכדי למצוא להם חלופה יש קשר למצב הנפשי.

<דנה רדיע: זה מניסיון.

<מוקבל טאפש: במציאות שלנו, לצערנו, המציאות היא אחרת, איציק.

<מוקבל טאפש: גם לגבי הפליליים, האסירים שלנו, שעוברים מסגרות טיפול בשירות בתי הסוהר, במתקנים שלנו, מסגרות מוצלחות מאוד לשיקום, לצערנו בהרבה מקרים אין רצף טיפולי בקהילה.

<מוקבל טאפש: עדיין אין לנו מספיק.

<מוקבל טאפש: זה לפליליים, אני מדבר על יהודים ורגילים, אז קל וחומר לאוכלוסיות האלה, גם לצערנו לא תמיד יש את המסגרות לקלוט.

<דנה רדיע: לא תמיד יש קהילה שמשתחררים אליה.

מיכל רוזין: ברור.

מיכל רוזין: לכן אני אומרת האם זה שיקול בלהשאיר אותם לפעמים פה.

<דנה רדיע: השיקול אם להשאיר אותם או לא להשאיר אותם הוא לא שלנו.

<דנה רדיע: אנחנו מקבלים איזה שהיא החלטה וופעלים לפיה, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא - - -

מיכל רוזין: אני אשאל שוב.

מיכל רוזין: נמצאת פה מיקי דור, באת בדיוק בזמן.

מיכל רוזין: השאלה שלי אליך, אנחנו כבר ראינו גם מקרים שקרו בקהילה, לצערנו הרב, האם נמצא פה אדם שמוגדר, אני לא יודעת את ההגדרה של חולה נפש, מתמודד עם מחלת נפש כלשהי והאם יש שיקול להשאיר אותו פה, כי פה הוא יקבל טיפול תרופתי כמו שצריך, הוא מוגן, אין סכנה לציבור וכדומה, כי אין אופציה בקהילה לתת לו את אותו טיפול?

<מיקי דור: לא מוכר לי מצב כזה.

<מיקי דור: הם אמורים לקבל, אם יידרש אשפוז, יש לנו מקומות במקומות האשפוז הפסיכיאטרי.

<מיקי דור: מעולם לא שמעתי על מקרה של מישהו שהושאר בכלא מסיבות רפואיות לקבל טיפול.

<מיקי דור: בפירוש לא מוכר לי.

שמעון אוחיון: הוא מיד מוצא מהכלא, כדי לקבל - - -

<מיקי דור: לפי שיקולים של בית המשפט ושב"ס.

<מיקי דור: משרד הבריאות לא מתערב בשיקולים האלה לחלוטין.

<מיקי דור: בשנייה שהוא משתחרר הוא מקבל את הטיפול אצלנו.

מיכל רוזין: אם זה אשפוז, אבל אם הוא צריך - - -?

<קריאה: אם זה מעקב תרופתי?

<מיקי דור: יש מעקב תרופתי בחוץ.

<מיקי דור: באיזה מידה זה יעיל כמו בכלא?

<מיקי דור: כולנו יודעים ש - - -

משה מזרחי: אבל ההחלטה על שחרור היא לא של המטפלות.

משה מזרחי: אתם מערבבים.

משה מזרחי: יש פה את המינהל, אם הוא יחליט להוציא חולה נפש - - - את לא אוהבת את זה, איך את רוצה שנקרא להם?

מיכל רוזין: מתמודד עם מחלת נפש.

<מוקבל טאפש: יש עובדת סוציאלית של השב"ס.

משה מזרחי: הוא מחליט, זה לא רלוונטי למצבו הבריאותי.

שמעון אוחיון: תגדיר אותו נכון, הוא מסתנן המתמודד עם מחלת נפש.

שמעון אוחיון: כשאתה מתחיל עם מסתנן, אז זו ההגדרה ש - - -

משה מזרחי: אני אאריך את זה, מסתנן שפוגע בזהות היהודית של מדינת ישראל שגם מתמודד עם מחלת נפש.

שמעון אוחיון: מה שאתה אמרת בעניין הזה, תהיה בקטע הזה מאוד מאוד.

שמעון אוחיון: אני חזרתי ממועצת אירופה, כל אחד ששמתי לו את המספרים נפל מהכיסא.

שמעון סולומון: שייפול.

שמעון סולומון: אני רוצה אותך חושב במושגים של בן אדם.

שמעון סולומון: אם הוא מסתנן אז הוא לא - - -?

שמעון אוחיון: אתה יודע מה?

שמעון אוחיון: אני אגיד לך מה שאמרתי לאירופאים, שאמרו בעניין ברית מילה, שהם רוצים לשמור על זכויות הילד.

שמעון אוחיון: אמרתי להם, מדינה שרצחה מיליון ילדים לא תלמד אותנו את זכויות הילד.

שמעון אוחיון: אתם לא תלמדו אותנו מה זה להיות הומני.

שמעון אוחיון: אנחנו עם הומני.

שמעון סולומון: זה מה שאני מבקש ממך.

שמעון סולומון: תחשוב במושגים של בן אדם.

שמעון סולומון: אם הוא מסתנן אז הוא צריך פחות טיפול?

מיכל רוזין: חברי הכנסת אוחיון וסולומון, משרד הבריאות מבקש להרחיב.

שמעון אוחיון: אנשי המקצוע מדברים כאילו - - - הכול בסדר - - -

מיכל רוזין: לא, זה מה שהם אמרו.

מיכל רוזין: הם אמרו בואו נראה כיצד אנחנו מתייחסים לשוהים הבלתי חוקיים פה.

<מיקי דור: אני רוצה להשלים, כי אני לא רוצה ללבות את הדברים.

<מיקי דור: מי שזקוק לאשפוז יקבל את האשפוז על חשבון המדינה בלי שום בעיה.

<מיקי דור: הבעיה הגדולה עם חולי הנפש שזקוקים למעקב קהילתי.

<מיקי דור: זה לא רק לתת לו את התרופות שגם לא בטוח שייקח, אלא כל המערכת הרגילה מסביב.

<מיקי דור: את זה לאנשים האלה אין.

מיכל רוזין: נכון.

מיכל רוזין: זה חשוב להגיד.

מיכל רוזין: ולכן גם אם לא יגידו, אני בטוחה שזה נלקח בחשבון ובטח שלא כדאי להוציא, גם אנחנו לא רוצים שישתחרר לקהילה אדם שלא מטופל ולא במעקב.

מיכל רוזין: זה ברור שיש צורך בטיפול ומעקב על מנת שהוא יוכל להיות משוחרר לקהילה.

מיכל רוזין: זה גלגל שאי אפשר לצאת ממנו.

<מוקבל טאפש: אני מבקש, בואו נתמקד באמת בנמצאים יותר.

<מוקבל טאפש: מה שיש, אני מבין שיש דעות שונות ותפיסות עולם - - -

מיכל רוזין: וזה בסדר שיהיו, אנחנו פה במסגרת ועדה וגורמים פוליטיים, בואו נמשיך.

<בני אבריאל שפר: בנושא הטיפול הרפואי והנפשי רק נאמר שכל מוחזק שמגיע עובר בדיקת רופא ועובד סוציאלי אם צריך.

<בני אבריאל שפר: כל אישה וכל נער ונערה שמגיעים נבדקים גם לפני קליטתם עם עובד סוציאלי ובדיקת רופא כמובן.

<קריאה: יש מתורגמן בכל הפגישות האלה?

<בני אבריאל שפר: יש מתורגמנים, אם צריך, יש מתורגמנים.

מיכל רוזין: מה זה צריך?

מיכל רוזין: באיזה שפה הם מדברים?

<קריאה: בכל ביקור רשמי אנחנו - - -

מיכל רוזין: מי זה אנחנו?

<קריאה: נחנו נתקלנו בבעיה של תקשורת עם האנשים, עם הסינים, עם הפיליפינים.

<בני אבריאל שפר: יש לנו אפשרות למתורגמנים, אם צריך, ואם לא, אז יש אחד שיכול לתרגם.

<בני אבריאל שפר: אין לנו בעיה בקטע הזה.

מיכל רוזין: באיזה שפה מלמדים בכיתה?

<מוקבל טאפש: בעברית.

מיכל רוזין: בעברית?

מיכל רוזין: הם יודעים עברית?

<בני אבריאל שפר: הם לומדים.

<מוקבל טאפש: הם ילמדו.

מיכל רוזין: בואו ניתן לו להמשיך לגבי החינוך, אנחנו בנושא החינוך.

מיכל רוזין: הם לומדים בעברית ביאליק וטשרניחובסקי.

<בני אבריאל שפר: אנחנו מלמדים, לא ביאליק וטשרניחובסקי, זה נחמד, אולי ניקח את זה לתשומת הלב.

<בני אבריאל שפר: יש מורה אחת, יש שתי כיתות שכרגע אנחנו מנסים לאחד אותן לכיתה אחת, כבר דיברנו על זה.

<בני אבריאל שפר: הלימודים הם ארבע פעמים בשבוע, שעתיים לכל קבוצה.

מיכל רוזין: מה לומדים?

<בני אבריאל שפר: הם לומדים קרוא וכתוב, הם לומדים דברים כאלה.

<בני אבריאל שפר: יש גם פעילות א-פורמלית.

<בני אבריאל שפר: לקטינים ולקטינות יש פעילות מחשבים, יצירה ומשחקי חברה.

<מוקבל טאפש: זה כדי שיהיה להם עיסוק.

<בני אבריאל שפר: פעם בשבוע יש להם חוג מאוד מאוד יפה, של מוזיקת עולם, גם לקטינים והקטינות וגם לנשים.

<בני אבריאל שפר: חוגי אמנות.

<בני אבריאל שפר: ספרייה בכל השפות למי שרוצה, יכול, ויש לנו, פעם בשבוע - - -

שמעון אוחיון: עושה חשק להיכלא פה.

<בני אבריאל שפר: אתה מוזמן, יש לי תא פנוי.

<בני אבריאל שפר: רק שתראו, שתתרשמו ממה שנעשה.

<בני אבריאל שפר: אתם רואים תמונה ממחשבים, הנערים והנערות ביחד, התחלה של האיחוד.

<בני אבריאל שפר: מאוד מאוד יפה.

<בני אבריאל שפר: זה מוזיקת עולם, את זה הם מאוד מאוד אוהבים.

<בני אבריאל שפר: הם מקבלים מוזיקה מכל העולם, הם רוקדים את הריקודים שלהם, אם זה האתיופים ואם זה הקולומביאניות.

<בני אבריאל שפר: מאוד מעניין.

<בני אבריאל שפר: רבנות.

<בני אבריאל שפר: אל תצחקו.

<בני אבריאל שפר: החזקנו ומחזיקים מוחזקים שהם יהודים.

<בני אבריאל שפר: בשבוע שעבר גירשנו צרפתי.

<קריאה: צרפתי יהודי?

מיכל רוזין: כי הוא היה פלילי?

<בני אבריאל שפר: לא, לא חוקי.

מיכל רוזין: איך יהודי לא חוקי?

מיכל רוזין: לא הבנו, איך מוחזק יהודי - - -

<איציק עמרני: הצרפתי הגיע באופן חוקי לישראל, יש נגדו צו הרחקה מכיוון שהוא שהה כאן באופן לא חוקי.

<איציק עמרני: זה שאתה יהודי לא נותן לך מיידית מעמד.

מיכל רוזין: הוא לא עשה עלייה?

<איציק עמרני: הוא היה כאן תייר לתקופה ובעצם נשאר.

<איציק עמרני: קיבל אשרת תייר לתקופה מסוימת.

מיכל רוזין: זה לא נושא ענייננו, אבל זה מאוד מסקרן.

<בני אבריאל שפר: זה הקפה.

<בני אבריאל שפר: תחום הרפואה כבר דיברנו.

מיכל רוזין: לא, זה חשוב, בכל זאת.

מיכל רוזין: רפואה, בוא תאמר קצת יותר.

<בני אבריאל שפר: זה לכלליים, זה גם זרים וגם - - -

מיכל רוזין: אוקיי, מה תדירות הבדיקות הרפואיות שעוברים הקטינים?

<בני אבריאל שפר: הקטינים, לדוגמה חובש מבקר אותם.

<בני אבריאל שפר: כעיקרון חובש מבקר בכל אגף ואגף פעם ביום.

<בני אבריאל שפר: לקטינים בנוסף לזה אחראית מרפאה.

<בני אבריאל שפר: זאת אומרת מנהלת המרפאה, או הסגן שלה, גם הם מבקרים יום יום אצל הקטינים, כדי לבדוק באופן יותר פרטני אם יש בעיות ורופא עושה את הביקורות הרגילות שלו וכמובן מגיעים אליו כאשר צריך.

מיכל רוזין: מיקי, רצית להגיד משהו, או לשאול משהו?

<מיקי דור: אני החמצתי, בני כמה שני הקטינים שנמצאים?

<בני אבריאל שפר: בני 17.

מיכל רוזין: כמה פעמים הם נפגשים עם השירות הסוציאלי?

<דנה רדיע: אנחנו נמצאים באגף, מגיעים כל יום, רואים אותם, לא כל יום אנחנו נפגשים איתם לשיחות מעמיקות, אבל יש שתי עובדות סוציאליות.

<מוקבל טאפש: את יכולה להגיד אחרת, לשני שוהים פה, שלא נתבלבל, יש עובדת סוציאלית וקצינת חינוך במדים שמקבלות משכורת שלמה לשני שוהים.

<מוקבל טאפש: עד כדי כך.

מיכל רוזין: אם יש דרישה לראות רופא שמעבר לחובש, זה מתבצע במיידי?

<בני אבריאל שפר: כן, יש לכל אגף מנהלת אגף, ופה יושבת יסמין שהיא מנהלת האגף של הנשים ושל הנערים.

<בני אבריאל שפר: היא רואה אותם יום יום והיא חיה בתוך האגף ולמעשה אם יש דרישה, מוציאים אותם לרופא כמובן, לבדיקה ולכל דבר שצריך, אין בעיה.

מיכל רוזין: שאלה נוספת, בעיקר השירות העבודה הסוציאלית, בעבר היו מקרים של קטינים שהתאבדו, לפחות כך דווח.

משה מזרחי: touch wood, אין היום כאלה.

מיכל רוזין: לימדו אותי שאומרים, שמעון, תתקן אותי, בן פורת יוסף.

מיכל רוזין: אצלנו היהודים לא עושים touch wood.

<בני אבריאל שפר: במתן היו ניסיונות.

מיכל רוזין: כן, ניסיונות התאבדות, כמה?

שמעון אוחיון: touch wood זה בגלל שאתה נוגע בעץ, שזה עניין ששייך לנוצרי, או קרוס יור פינגרס, זה אותו דבר.

שמעון אוחיון: בן פורת יוסף, כשאתה רוצה לשבח משהו, לא - - -

מיכל רוזין: לא, כהגנה מפני עין הרע.

מיכל רוזין: אתה לא ש"סניק.

שמעון אוחיון: אני מציע לך להתעמק בבסיס היהודי.

מיכל רוזין: אז היו ניסיונות?

<מוקבל טאפש: אפשר להגיד סיכולים, יותר מאשר ניסיונות.

<מוקבל טאפש: זאת אומרת ניסו ובזכות הערנות של הסוהרים והצוות הטיפולי מנעו, סיכלו את הניסיון.

מיכל רוזין: האם היו גם פה ניסיונות כאלה?

<מוקבל טאפש: לא.

מיכל רוזין: בן פורת יוסף.

<בני אבריאל שפר: אנחנו סיימנו.

מיכל רוזין: אנחנו נעשה סבב שאלות, אנחנו מאוד רוצים לצאת לסיור וגם ככה אנחנו בעיכוב של זמנים.

שמעון סולומון: אני רוצה רק מין הערה.

שמעון סולומון: אני עובד סוציאלי, אני באותו תחום, אז הרגישות היא כמו שלימדו אותנו.

שמעון סולומון: רק למען הסר ספק, כמו שאומרים משפטנים, זה לא שאני אומר שהכול צריך להיות פרוץ.

שמעון סולומון: אנחנו יודעים דבר אחד פשוט, ואני חוזר על זה כמו מנטרה, דווקא כיהודי וכישראלי, מרגע שהם פה המשותף ביני לבינך לבינה לבין המסתנן, כמו שאתה קורא לו, כולם בני אדם, ולכן ההתייחסות שלנו צריכה להיות קודם כל כאל בני אדם.

שמעון סולומון: צריך לעשות הכול כדי להוציא אותם, כדי להחזיר אותם באופן חוקי, אבל מרגע שהם פה, הם לא פחות בני אדם מבחינת הצרכים שלהם, צריך לטפל בהם כמו בני אדם, כי ככה אנחנו מבקשים - - - אולי הרגישות שלי הזאת כי אני מסתובב בעולם.

<מוקבל טאפש: אני לא יודע אם יש עוד מדינה בעולם שמתייחסת בצורה אנושית - - -

שמעון סולומון: ולכן אני מאוד שמח ואני גאה.

מיכל רוזין: יש גם יותר.

שמעון אוחיון: אין.

שמעון סולומון: קודם כל יש ויש.

מיכל רוזין: אנחנו נורא אוהבים להחמיא לעצמנו, אבל.

מיכל רוזין: ..

מיכל רוזין: אנחנו נצא לסיור ואנחנו נתכנס פה לסיכום.

מיכל רוזין: סיור אצל הקטינים

מיכל רוזין: שמעון, בוא נעשה את זה ביחד, תתרגם לנו.

שמעון סולומון: שאלתי אותו, בן כמה הוא, אמר לי בן 17, שנה פה ואני אשאל אותו, ברשותכם, אם היה רוצה לצאת ללמוד במקום אחר, או ש - - -

מיכל רוזין: גם תשאל אותו, סליחה, הוא בעצם נכנס לפה בגיל 16, תשאל קצת איך הוא הגיע.

שמעון סולומון: הוא נכנס באמת בן 16 והוא כמובן הגיע מהדרום דרך - - -

מיכל רוזין: יש לו משפחה?

מיכל רוזין: הוא הגיע עם עוד בני משפחה, הגיע לבד?

<בני אבריאל שפר: חבר הכנסת סולומון, תשאל אותו מתי הוא הצהיר על עצמו כנער.

<בני אבריאל שפר: לקח זמן עד שהם - - -

שמעון סולומון: הוא אומר, בהתחלה לא ידעתי את הגיל האמיתי שלי ולכן הצהרתי בתחילה גדול, אבל אחר כך את הגיל האמיתי.

שמעון סולומון: אז הוא אומר, יש לו קרובי משפחה, לא דרגה ראשונה, יש לו קרובי משפחה פה - - -

<בני אבריאל שפר: ב-21 יש לו דיון.

שמעון סולומון: יש לו כאן קרובים.

שמעון סולומון: הוא רוצה לצאת לכל מקום ש - - - הוא יודע שיש לו ב-21.

<בני אבריאל שפר: בטח שהוא יודע.

מיכל רוזין: הוא מלווה על ידי ארגון סיוע?

<אילה חיים: כן, פה כולם מיוצגים.

שמעון סולומון: יש לו משפחה שמלווים אותו?

<בני אבריאל שפר: המשמורן זה דוד שלו.

<בני אבריאל שפר: בשבוע שעבר הוא פשוט לא הגיע בזמן, לכן הדיון נדחה.

<אילה חיים: אני אתן לך רקע.

<אילה חיים: הוא היה אסיר פלילי למספר שנים באופק, אבל הוא תושב מצרים.

<אילה חיים: ברגע שהוא מסיים סטטוס של אסיר פלילי הוא הופך, או לממתין להרחקה, או לצו גירוש, תלוי במשרד הפנים, ולכן הוא מוחזק כאן עד לגירוש שלו.

<אילה חיים: הוא ממצרים.

<אילה חיים: יש קשר עם הקונסוליה וירצה עמרני ירחיב, וזה משהו שמתמשך.

<אילה חיים: הוא היה אסיר מאוד חיובי כאסיר פלילי ולכן מצאנו לנכון להביא אותו לכאן לתמוך בקטינים.

<אילה חיים: אבל בסופו של תהליך הקטינים ישתחררו והוא יישאר לבד, לכן אנחנו נחזיר אותו חזרה.

שמעון סולומון: למצרים?

<אילה חיים: לאופק.

<אילה חיים: עד שיסתיים התהליך מול מצרים.

<אילה חיים: כי פה באיזה שהוא שלב הוא תקוע איפה שהוא.

משה מזרחי: הוא רוצה לחזור למצרים?

מיכל רוזין: יש משפחה במצרים?

מיכל רוזין: אבא, אמא?

<עציר ממצרים: כן.

משה מזרחי: אתה רוצה לחזור?

<עציר ממצרים: כן.

שמעון סולומון: שם הם לא - - - כשיידעו שאתה היית פה?

<אילה חיים: מה הייתה הבעיה, עמרני?

<איציק עמרני: איפה אתה גר במצרים?

<עציר ממצרים: בסיני.

<איציק עמרני: איזה משפחה אתה?

<עציר ממצרים: אבורקאי.

<אילה חיים: אבל נוצר קשר עם אחיו או משהו, נכון?

<אילה חיים: היה קשר עם אח שלך דרך הקונסוליה?

<אילה חיים: זה התנתק איפה שהוא.

<איציק עמרני: המשפחה במצרים צריכים להסכים.

<קריאה: הם מסכימים ומדברים איתו כל יום, הוא אמר, זה לא בעיה שלי, זה בעיה של מצרים שם, הם צריכים לכתוב ל - - -

<איציק עמרני: אנחנו גם מדברים עם הקונסול.

שמעון סולומון: הוא אומר דבר אחד שהייתי רוצה לעשות זה לימודים.

מיכל רוזין: מה ללמוד?

משה מזרחי: הוא בינתיים יושב פה.

<אילה חיים: הוא באינטרנט, בפייסבוק, הם מתקשרים עם אחרים.

שמעון סולומון: לימודים שקשורים במחשבים.

<בני אבריאל שפר: יש להם כמה פעמים בשבוע מחשבים, הם גולשים בפייסבוק, ברשתות חברתיות, כדי לדבר עם המשפחה, לאתר גם.

<בני אבריאל שפר: מדי פעם הם גולשים למקומות אחרים.

מיכל רוזין: מה שמטריד אותי זו תחושת הלבד, שהם שניהם לבד.

מיכל רוזין: אולי קצת העניין הזה, העניין של להיות פה לבד.

<בני אבריאל שפר: עד לפני שבוע הם היו ארבעה.

שמעון סולומון: הוא אומר, הדבר הכי קשה זה שאני בכלא.

שמעון סולומון: הוא אומר, אני בא ממשפחה רגילה שם, אני בא לפה לברוח מצרה ולהרוויח ופתאום אני בכלא.

שמעון סולומון: עכשיו, שתבינו, אני עושה, הם לומדים ובכל מקום אני שואל אותם, הדבר שמשותף לכולם, אלה שבורחים הם דווקא המשכילים יחסית לתושבים שם.

שמעון סולומון: אז האכזבה היא כפולה,

<קריאה: הוא בקשר עם המשפחה שלו?

שמעון סולומון: אני רואה אפילו את הכתב שלו.

מיכל רוזין: איך הוא מקיים את הקשר עם המשפחה שלו שם, באריתריאה?

שמעון סולומון: הוא פה חמישה חודשים.

מיכל רוזין: הוא מאתיופיה או מאריתריאה?

שמעון סולומון: מאריתריאה.

<קריאה: והוא רוצה לחזור?

שמעון סולומון: לא.

<קריאה: הוא חוזר הוא הולך לצבא.

שמעון סולומון: הוא אומר, אם כבר לחזור, הייתי חוזר לעבוד קצת כדי לחזור עם משהו.

<קריאה: אבל אין לו בעיה לחזור?

שמעון סולומון: הוא אומר, ברמה העקרונית לא, אבל הייתי רוצה לעבוד שיהיה לי קצת עם מה לחזור.

מיכל רוזין: תודה רבה לכם.

מיכל רוזין: יש משהו שאתם רוצים להגיד לנו, שמציק לכם, לא טוב לכם?

מיכל רוזין: ענייני בריאות, חינוך, משהו שלא מתייחסים מספיק טוב, מתייחסים יפה מאוד?

מיכל רוזין: מה מציק לכם?

מיכל רוזין: אתה רוצה שאני אוציא אותם החוצה ואדבר איתך לבד?

<בני אבריאל שפר: הוא רוצה סיגריות, זה הכול.

מיכל רוזין: בסיגריות אני לא אעזור לך, זה לא טוב לבריאות.

שמעון סולומון: הוא לפחות אומר בסדר, געגועים.

שמעון סולומון: חוץ מגעגועים מתייחסים אליו פה יפה.

משה מזרחי: הם חיים טוב פה, בינתיים.

מיכל רוזין: תודה רבה.

מיכל רוזין: סיור באגף נשים

מיכל רוזין: אני מיכל רוזין ואני חברת כנסת וזה משה מזרחי והוא גם חבר כנסת.

מיכל רוזין: כנסת זה הפרלמנט של ישראל, הממשלה, סוג של, אנחנו לא בדיוק בממשלה, אבל אנחנו באנו לשמוע איך אתן מרגישות, מה המצב שלכן, מה הייתן רוצות, אז תרגישו חופשי להגיד לנו.

<קריאה: אתן רוצות לדבר?

<עצירה: כן.

<קריאה: אז תדברו.

מיכל רוזין: כמה זמן אתן פה?

<עצירה: אחת שנה.

מיכל רוזין: כולן?

<עצירה: אחת שנה בסהרונים, שמונה חודש.

מיכל רוזין: אז כשהגעתם הייתן בנות 15, שנה בסהרונים ושנה פה?

<עצירה: כן.

מיכל רוזין: והגעתן לבד?

מיכל רוזין: בנות 15 לבד הגעתן?

<עצירה: אני הגעתי לישראל בת 15.5.

<עצירה: בת 15.

מיכל רוזין: ובאת לבד?

מיכל רוזין: או מישהו איתך?

מיכל רוזין: אבא, אמא, דוד?

מיכל רוזין: מישהו בא איתך?

מיכל רוזין: מאתיופיה באת לבד?

שמעון סולומון: שלום.

מיכל רוזין: היא הגיעה בגיל 15.5 הייתה בסהרונים ואז פה.

<עצירה: (מדברת באמהרית).

שמעון סולומון: היא אומרת שאנחנו רצינו בתוך אתיופיה כמובן לעבוד, לזוז בתוך אתיופיה.

שמעון סולומון: הגבול בין אתיופיה לסודן הוא מטושטש מאוד, זה לא גדר, אתה יכול לעבור ולא להרגיש, ואז היא אומרת באחד השלבים, יש גבול, ליד זה אנשים אמרו להם, 'אם אתם רוצים לעבוד אז ניקח אתכם', מאז שלקחו אותם הם לא ידעו בעצם לאן לקחו אותם.

משה מזרחי: אותם זה מי?

משה מזרחי: היא הייתה לבד?

שמעון סולומון: 60 קרובים.

משה מזרחי: היא הייתה עם ההורים?

משה מזרחי: עם מי?

שמעון סולומון: היא לבד, אבל אחר כך התחברה עם המשפחות.

משה מזרחי: והמשפחה שלה?

שמעון סולומון: המשפחה שלה נשארו בכפר.

משה מזרחי: אז היא על דעתה?

שמעון סולומון: על דעתה, לעבוד בתוך אתיופיה.

שמעון סולומון: עכשיו על הגבול יש כל מיני, אמרו להם 'אתם רוצים לעבוד?

שמעון סולומון: אנחנו לוקחים לאיזה מקום' ואז העבירו אותם את הגבול.

משה מזרחי: תעבור לעוד אחת ותשאל איך זה שהיא לבד פה.

מיכל רוזין: מי מהן נשואה.

שמעון סולומון: שתיהן אותו סיפור.

<עצירה: (מדברת בשפה זרה).

שמעון סולומון: היא בת 17, הסיפור שלה שונה.

שמעון סולומון: היא באה מאריתריאה, עם עוד אחד והסתדרו כמה אנשים בגבול, הם - - -

משה מזרחי: בלי משפחה.

שמעון סולומון: בלי משפחה, החליטה אינדיבידואלית לצאת והיא באה לפה, היא שנה וחצי בארץ, חודש פה.

משה מזרחי: היא נשואה?

שמעון סולומון: היא נשואה, כן.

מיכל רוזין: בן כמה הבעל?

שמעון סולומון: 24.

מיכל רוזין: ובאת איתו נשואה, או שהתחתנת פה?

שמעון סולומון: באתיופיה.

שמעון סולומון: התחתנה ובאה.

מיכל רוזין: באיזה גיל התחתנה?

<עצירה: (מדברת בשפה זרה).

משה מזרחי: 12?

משה מזרחי: הבנתי דווקא.

<קריאה: אבל הם לא בקשר.

<קריאה: תשאל אותה.

שמעון סולומון: היא אומרת שבעלה היה מוחזק באו"ם פה בארץ, וכשהוא שוחרר - - -

<קריאה: מה זה החזקה באו"ם?

<קריאה: אין דבר כזה.

<קריאה: אני גם לא הבנתי בדיוק, אבל זה איזה שהוא משהו, אין לו פה ויזה, אבל בגלל שהוא באיזה שהוא סטטוס מסוים, שחטפו אותו בעצם, גם היא, חטפו אותה, אז כאילו יש איזה שהוא מקום, סוג של מקלט, הם קוראים לזה שלטר.

שמעון סולומון: הוא היה בהתחלה שם, כשהוא יצא היא כבר לא יודעת איפה הוא.

<קריאה: אבל הוא לא נשאר במקלט.

שמעון סולומון: זה מה שאני אומר.

שמעון סולומון: זה מה שהיא אמרה.

שמעון סולומון: מאז שהוא השתחרר, איבדו את הקשר.

מיכל רוזין: היא רוצה להיות איתו בקשר?

שמעון סולומון: היא אומרת, מאז שהוא השתחרר היא איבדה את הקשר.

שמעון סולומון: שאלתי אותה אם היא רוצה לחזור אליו, היא אומרת, לא, אני ילדה קטנה, אני רוצה ללמוד.

מיכל רוזין: יש לכם עוד משהו להגיד?

מיכל רוזין: אתן רוצות להגיד משהו?

שמעון סולומון: שאלתי אותה אם הם רוצים להגיד משהו, אז היא אומרת, שמע, אנחנו שנה וחצי נמצאים פה, מתחת לגיל ורוצים למצוא פתרון שיוציאו אותנו.

מיכל רוזין: ואיך הם יסתדרו?

מיכל רוזין: נגיד הם יוצאים עכשיו, איך הם יסתדרו?

<קריאה: לחלקם יש משפחה, לחלקם אין.

שמעון סולומון: יש לה אח ויש לה קרובי משפחה שיכולים להוציא אותה, לשתי אלה אין, אבל היא הכי קטינה.

<קריאה: לא, יש עוד אחת יותר צעירה.

מיכל רוזין: בת כמה את?

<עצירה: 17.

מיכל רוזין: ואתן יותר מ-17?

שמעון סולומון: זו גם.

שמעון סולומון: (מתרגם): כשנכנסתי הייתי 15.

<אסף נהרי: כל מי שמציע משמורן רלוונטי אנחנו - - -

שמעון סולומון: יש לה אח ויש לה דוד.

<אסף נהרי: כנות קשר זה בשביל לדעת באמת מה הקשר, אם הוא באמת קשר טוב, בין אותו משמורן שנמצא למוחזקת לבין המוחזקת עצמה.

מיכל רוזין: לא, אנחנו לא רוצים שינצלו אותן.

<אסף נהרי: היה לנו מקרה, אני לא זוכר מי ספציפית, שאנחנו עשינו כנות קשר והיו המון סתירות על שאלות כאלה טריוויאליות, שאותו אח, או אותו אבא, לא יודע לענות על הילד, ומכאן אנחנו פשוט המלצנו לא לשחרר עד שנמצא חלופה אחרת.

שמעון סולומון: אז תלכו לבדוק עכשיו, בעקבות זה שאנחנו פה?

שמעון סולומון: יש לה דוד ויש לה אח, ואלה, אין להן קרובי משפחה.

שמעון סולומון: היא ניתקה את הקשר עם הבעל.

שמעון סולומון: האפשרות היחידה זה כפרי נוער לשתיהן.

<מירב דדיה מולד: יש שתיים שאמורות בתחילת דצמבר לעבור ל - - - אבל - - -

<אסף נהרי: אחת היא פה והשנייה ב - - -

<מירב דדיה מולד: אבל יש להן עורכת דין מטעם הסיוע המשפטי, היא זו שבקשר איתן, היא זאת שעושה את כל התיאומים.

שמעון סולומון: זה לגבי השתיים, אבל לגבי ה - - -

<אסף נהרי: לגבי כולן אנחנו מבטלים בחלופה, אין לנו שום כוונה להשאיר פה את הקטינים.

שמעון סולומון: אתה ידעת שיש לה אח ודוד?

<מירב דדיה מולד: כן.

<מירב דדיה מולד: אנחנו צריכים ל - - - כי כבר ראינו שמישהו אמר שהוא האבא והוא לא זיהה את הילדה שלו.

<מירב דדיה מולד: אנחנו לא יכולים להפקיר את הבנות האלה.

שמעון סולומון: בדיקת ד.נ.א?

<קריאה: זה בעייתי, אתה לא יכול להצדיק את זה.

משה מזרחי: אם היא נמצאת שנתיים במשמורת - - -

<קריאה: לא פה, היא הייתה בסהרונים.

מיכל רוזין: אבל יש היגיון של בדיקת כנות הקשר.

מיכל רוזין: מספרת המורה, למשל, שהיא אומרת שהיא בקשר עם דוד שלה - - -

<מורה: שניהם ממש מדברים לפחות חמש פעמים ביום, בלי שום קשר לאף אחד.

שמעון סולומון: עם המשפחה שלהן?

<מורה-הילה: לא באריתריאה, עם האח והדוד.

<אסף נהרי: אני חושב שכבר עשינו לאחת מהן, את השנייה, יש מישהו שצריך לבוא, משמורן אחד לא הגיע.

שמעון סולומון: זה לגבי יונס.

<אסף נהרי: אם משמורן אחד לא הגיע, אז אין אפילו את ההגעה לפה, זה הדבר המינימלי, שהוא אמור לקבל את המוחזק ולשמור עליו, לטפל בו ולדאוג לו לכל הצרכים ה - - -

שמעון סולומון: ב-21 יגיע ואני גם אתקשר אליו.

<אסף נהרי: לגבי הדוד, אני חושב שיש זימון, אני צריך לבדוק את זה.

<בני אבריאל שפר: - - - למשרד הפנים, בעבודה המשותפת שלנו ביחד, הם מאוד בעד להוציא ולא להחזיק.

מיכל רוזין: הוועדה מבקשת לקבל, אני מקווה שזה מקובל על חברי הכנסת, באמת פירוט לגבי מי שנמצא כאן, הקטינים, כל אחד, השם, מה הסטטוס שלו בצורה ברורה, האם הוא עומד לעלות לבית דין למשמורת, מה הבעיה עם אותו - - - כמובן אם יש דברים חסויים, אנחנו כמובן מתחייבים שהדברים יהיו רק לעינינו בלבד.

מיכל רוזין: האם יש בעיה של כנות קשר, האם יש בעיה כזאת, ואז גם נדע מול הרווחה לבוא בטענות או דרישות לגבי מי נמצאת, לאן היא יכולה לעבור ואיך, ואז נוכל למצוא את הפתרונות ההולמים.

מיכל רוזין: בסוף אני יודעת שזה שם ומספר, אבל כל אחת היא עולם ומלואו, סיפור החיים שלהם, אני גדולה מהן פי שניים והן יכולות ללמד אותי עם סיפור החיים שלהן, אז אני חושבת שחשוב מאוד שנתייחס לכל סיפור כשלעצמו, נבין באמת מי זה האח, מי זה הדוד, מי זה הבעל.

מיכל רוזין: יכול להיות שבמקרה שלה טוב עשה וטוב לה שהתנתק הקשר ואולי לא, ולכן חשוב - - -

<איציק עמרני: אתם תקבלו את המידע על כאלה שביצענו בדיקה של כנות קשר, ובעצם עלה שאין קשר בין מי שבא לבקש ל - --

מיכל רוזין: אז חשוב לנו לקבל את זה, כי אז נוכל להגיד אוקיי, אי אפשר למצוא פתרון בהקשר הזה, אנחנו צריכים למצוא עם הרווחה איך לפתור את זה.

מיכל רוזין: חשוב מאוד למצוא, ואני מתחייבת כמובן שזה יישאר - - -

משה מזרחי: - - - אין פה מי שרוצה נערות שנתיים פה במשמורת, אבל להוציא אותן, אין - - -

מיכל רוזין: לא, אין ספק, אני מסכימה איתך.

מיכל רוזין: לגמרי.

משה מזרחי: תסתכלי על הילדות האלה, הן מועדות לפורענות.

מיכל רוזין: לגמרי.

מיכל רוזין: אני גם לא הייתי מחזירה אותה לבעל שלה.

משה מזרחי: מההתלהבות יתר זה להוציא אותן - - -

מיכל רוזין: לא, לא, לא, ולכן הולך להיפתח עכשיו מקלט נוסף לנשים, צריך לראות האם אפשר לעשות שם, אני לא יודעת, מחלקה של נערות, צריך לבדוק.

מיכל רוזין: יש מקומות של נערות שזה בעייתי, מירב יודעת, אנחנו מכירות את הנושא היטב.

מיכל רוזין: יש כל מיני אופציות, צריך לבחון כל אופציה וכל אחת לעניינה.

מיכל רוזין: לכן ביקשתי לקבל בצורה דיסקרטית, כל אחת מה המצב שלה וכיצד אפשר עם הגורמים לפתור ביחד את המצב.

<מורה-הילה: אם אפשר נקודה אחת שאני לא יודעת עד כמה היא רלוונטית, אבל בכל זאת.

<מורה-הילה: הן לא יודעות מה קורה איתן, זאת אומרת הן לוקחות לפעמים איזה - - - יסמין שתמיד רוצה לעזור להן ו'תתרגמי לי' ולא תמיד אפשר לתרגם.

<מורה-הילה: עכשיו, חוקית עושים את מה שצריך לעשות, מביאים להן את סיכום הדיון, או משהו כזה, אבל אין להן מושג מה קורה.

מיכל רוזין: אבל כשאת בתוך הדיון, זה כמו להיפגש עם רופא שאומר לך שעכשיו יש לך מחלה ממארת.

מיכל רוזין: את לא קולטת, דקה אחרי מה שהוא אמר, את כל הטיפול שהוא מכין לך.

מיכל רוזין: את לא קולטת כלום, את הולכת הביתה ואז את צריכה שמישהו יישב ויגיד לך 'הוא אמר ככה והוא אמר ככה'.

מיכל רוזין: אותו דבר במקרה הזה, היא בתוך בית הדין למשמורת, היא לא קולטת עכשיו מה קורה סביבה, חוץ מזה שאומרים לה כן, לא, את נשארת בכלא.

מיכל רוזין: דקה אחרי זה היא כבר לא שומעת מה אומרים לה, גם אם זה מתורגם.

מיכל רוזין: צריך מישהו, מה שאומרת פה הילה, שצריך מישהו אחר כך לשבת איתה פה, כמו שאמרנו עכשיו עם סעיד, שתבוא העובדת הסוציאלית, תשב איתה, תדבר איתה, תעבור על מה שהוחלט, על ההחלטה.

<אילה חיים: אם אני הבנתי נכון, הילה, הן חוששות מה צפוי הלאה והן רוצות לדעת מה הלאה, לא מה היה בדיון ואיך ממשיכים משם.

<אילה חיים: הם רוצים לדעת מה הלאה.

<אילה חיים: וגם אנחנו לא יודעים, אגב.

מיכל רוזין: אין ספק שתחושת חוסר ודאות היא הכי נוראית.

מיכל רוזין: אם היו יודעות זמן, הן היו אומרות 'אוקיי, אני פה עוד כמה חודשים ואני - - -', זה הכי נורא, לא לדעת מה קורה.

מיכל רוזין: הבנתן אותי?

מיכל רוזין: תגיד להן את המשפט הזה, שאנחנו מכירות בכך שלחיות עם הספקות ואי הוודאות זה קשה.

<עצירה: (מדברת בשפה זרה).

שמעון סולומון: היא אומרת, שבכלא הזה אפילו המוח שלנו הולך ומתנוון, קשה לנו פה.

שמעון סולומון: בסך הכול אנחנו בריאות, רוצות למצוא, אם אפשר, פתרון כלשהו, היא אומרת מבחינה שכלית, בשאר הזמן אנחנו בוכות ושאר הזמן אפילו השכל שלנו, אנחנו מרגישות שהוא הולך ומתנוון.

שמעון סולומון: אז אמרתי לה שאנחנו פה לשמוע אותן, שהצוות חושב עליהן תמיד ושננסה למצוא באמת פתרון, עד כמה שאפשר.

מיכל רוזין: תודה.

מיכל רוזין: קודם כל מזל שיש לנו אותך, באמת מזל.

<קריאה: אפשר רק לשאול אותן אם הן בקשר עם המשפחות שלהן?

מיכל רוזין: שאלנו.

שמעון סולומון: שתיים יש להם אח ודוד פה.

שמעון סולומון: לכן אמרתי לאסף אם אפשר לבדוק.

שמעון סולומון: שתי אלה, אין להן קרובים.

<קריאה: לא, אם הן בקשר עם המשפחות בחו"ל, לא כאן.

<עצירה: (מדברת בשפה זרה).

<קריאה: מתי הם דיברו איתם?

שמעון סולומון: לא מתקשרות הרבה, אבל הן יודעות שאנחנו בכלא והן בקשר איתה.

שמעון סולומון: היא אומרת שהיא התקשרה פעמיים, רק להגיד להם שאנחנו חיים ובסדר.

<אילה חיים: אבל צריך להגיד שהמשפחות שלהן גרות בחיים ואין להן איך - - - אז הם עושים איזה קומבינציה מאוד מסובכת, שהם כאילו מדברים עם חברים שהם באים, לטלפן לחברים שיש להם טלפון, ההורים שלהם עושים את המסע - - -

<עצירה: (מדברת).

שמעון סולומון: היא אומרת, אמרתי לה למשל אם היא הולכת לאריתריאה, היא אומרת תשמע, אנחנו לא רוצים להתגייס בכוח, מי שמתגייס שם זה לא כמו פה.

שמעון סולומון: אתה מתגייס, אתה לא יודע מתי - - -

מיכל רוזין: ובאתיופיה?

מיכל רוזין: למה באתיופיה היא לא רוצה לחזור?

משה מזרחי: היא רוצה להיות חיילת פה?

<עצירה: (מדברת).

שמעון סולומון: היא אומרת למה מדברים איתנו על צבא, אנחנו בסך הכול מתחת ל - - -

משה מזרחי: היא העלתה את זה.

שמעון סולומון: היא אומרת, אנחנו לא רצחנו ולא גנבנו.

מיכל רוזין: טוב, אנחנו נסיים.

מיכל רוזין: אני רוצה, ברשותכם, הגברים, להישאר איתן חמש דקות ולשאול כמה שאלות.

מיכל רוזין: אני רוצה לאפשר להן להגיד דברים - - - אם הם לא יבינו, אז לא יבינו.

מיכל רוזין: סיכום

מיכל רוזין: קודם כל אני מודה לכל מי שהגיע, אני חושבת שזה היה חשוב מאוד, אני חושבת שחשוב מאוד שנמצא פתרון לכל הקטינים שנמצאים פה, גם אם הם מעט במספר.

מיכל רוזין: היה חשוב לנו לראות כל אחד, אנחנו מתייחסים לכל אחד לא כמספר, אלא גם אם היה פה ילד אחד, קטין אחד, אנחנו היינו מגיעים לכאן, ולכן היה חשוב לנו לבוא.

מיכל רוזין: אני בטוחה שאפשר למצוא פתרון לכל שבעת הקטינים שנמצאים כאן היום.

מיכל רוזין: אנחנו נקבל ממשרד הפנים, כפי שביקשנו, באמת פירוט לגבי כל אחד, אנחנו נהיה בקשר עם הרווחה, הבנו שחלק יעברו למקלט בדצמבר.

מיכל רוזין: אנחנו נצטרך לראות איזה עוד פתרונות יהיו.

מיכל רוזין: אני מאמינה שמשרד הרווחה הולך לקראת יותר פתרונות בנושאים האלה.

מיכל רוזין: תודה לכולם, יום טוב וניפגש בישיבה הבאה.