הוועדה המיוחדת לבחינת בעיית העובדים הזרים, כנסת 19, פרוטוקול מספר 21, 2013-11-26 12:30

מיכל רוזין: צהרים טובים לכולם.

מיכל רוזין: אנחנו מציינים השבוע את יום המאבק הבין לאומי נגד אלימות כלפי נשים.

מיכל רוזין: אנחנו מציינים אותו באופנים רבים, גם בוועדות הכנסת השונות, גם במליאה, גם בהצעות לסדר, נאומים בני דקה, הצעות חוק שעולות בנושא וכמובן בוועדה שלי אני מבקשת לדון בכל הנושא של טיפול בתופעת האלימות המינית כלפי מהגרות עבודה, בעיקר עובדות סיעוד ועובדות חקלאות.

מיכל רוזין: אנחנו נפרוס גם את התופעה וגם את האופן שבו הנושא מטופל.

מיכל רוזין: אני חייבת לומר בגילוי נאות שבתפקידי הקודם כמנכ"לית איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית בשנת 2011, אם אני לא טועה, יזמתי דיון בוועדת הסחר בראשותה של חברת הכנסת לשעבר אורית זוארץ שם דנו בנושא הזה וחשפנו אותו לראשונה.

מיכל רוזין: העלינו את הנושא על סדר היום של הכנסת ובעקבות כך היו כמה מהלכים - שבהמשך נפרט אותם - עם רשות ההגירה, מרכזי הסיוע, והיה ניסיון לעשות טיפול מערכתי בתופעה.

מיכל רוזין: אנחנו נפגשות כאן היום על מנת לנסות לראות מה השתנה, האם השתנה, כיצד מטופלת הסוגיה והאם היא מקבלת את המענה המתאים.

מיכל רוזין: אני חייבת לומר שוב שלא סתם התחלתי בכך שזה יום כולל בו דנים בנושא בוועדות רבות בכנסת.

מיכל רוזין: הנושא של אלימות כלפי נשים בכלל ואלימות מינית בפרט הוא נושא שנמצא בכל מקום, בכל שכבות האוכלוסייה, בכל המעמדות הסוציו אקונומיות, בכל קבוצה, בכל מערכת יחסים שקיימת בעיקר בין נשים לגברים מתוך אי השוויון המגדרי.

מיכל רוזין: יש אלימות כלפי נשים, אלימות פיזית ואלימות מינית.

מיכל רוזין: אנחנו גם יודעות שכאשר מדובר בקבוצות שהן קבוצות מוחלשות, נשים מוחלשות, בין אם הן מהגרות עבודה, בין אם הן עולות חדשות, בין אם הן עובדות קבלן למשל, כאשר הסיטואציה שלהן, המצב החברתי שלהן מאלץ אותן או מקשה עליהן להתנגד, אנחנו יודעים שיש מצוקה רבה יותר לתופעה.

מיכל רוזין: חייבים לומר שבאמת תופעת ההטרדה המינית היא תופעה חוצת גבולות, חוצת קבוצות אוכלוסייה, וחשוב לומר את זה.

מיכל רוזין: אנחנו כאן בוועדה נעסוק בנושא של עובדות זרות כי זה המנדט של הוועדה, אבל כמובן שזאת תופעה שהיא רחבה יותר והיא קיימת.

מיכל רוזין: אני חושבת שטוב עשתה המערכת שהכירה בכך שהתופעה קיימת כפי שהיא מכירה אותה במקומות אחרים.

מיכל רוזין: הדבר הגרוע ביותר שאפשר לעשות מול אלימות כלפי נשים, בתוכה גם ילדות, ילדים, קטינות וקטינים, זה לעצום עיניים ולהגיד לא בבית ספרנו, אצלנו זה לא קורה, אין תופעה כזאת – זה קורה בכל מקום.

מיכל רוזין: כאשר יש מיעוט תלונות ומיעוט דיווחים, זה מעיד לא על כך שאין מקרים אלא על כך שהמערכת לא פתוחה או נגישה כדי לקבל את הדיווחים והמקרים.

מיכל רוזין: אני תמיד אומרת למשטרה שאני רוצה לראות יותר מקרים.

מיכל רוזין: זה לא אומר שיש יותר פשיעה אלא זה אומר שיש יותר טיפול בפשיעה כי הפשיעה היא הרבה יותר רחבה.

מיכל רוזין: האחוזים שמגיעים – אנחנו יודעים את זה מכלל המספרים – להתלונן במשטרה בכלל, הם אחוזים אפסיים.

מיכל רוזין: משרדי הממשלה, הדיווחים לממונות עומדים על מספרים בודדים ביותר.

מיכל רוזין: אני רוצה שנתייחס לתופעה עליה אנחנו מדברים היום לא בחלל ריק אלא מתוך תופעה כוללת שהכנסת היום נדרשת להתייחס אליה ולטפל בה, אבל כמובן שאנחנו נתמקד היום בנושא של עובדות זרות בישראל.

מיכל רוזין: 43,368 עובדות זרות בענף הסיעוד בישראל.

מיכל רוזין: על פי הפניות, גם לארגוני סיוע וגם לרשויות, אנחנו יודעים על מקרים – אני לא רוצה להגדיר אותם כרבים או לא, אני חושבת שהאחוז לא משתנה – של הטרדות מיניות וניצול מיני שחלקם עוברים את הסף הפלילי ומגיעים לכדי טיפול וחלקם אולי לא.

מיכל רוזין: אני חושבת שחשוב לומר שהתופעה הזאת של עובדות סיעוד – ותכף נדבר גם על עובדות חקלאות – היא שמדובר כאן על מאפיין מאוד ייחודי שלא קיים במקומות אחרים.

מיכל רוזין: במקומות אחרים העובדות לא נשארות ללון בבית המעסיק, העובדות לא צריכות לרחוץ את המעסיק, הן לא צריכות להיות זמינות לו במשך 24 שעות ביממה.

מיכל רוזין: יש כאן מאפיינים שהם בכל זאת ייחודיים ושונים ובמקומות כאלה יש חשש לכך שאותן עובדות ינוצלו אף יותר מעובדות שלא מועסקות באופן הזה.

מיכל רוזין: לכן אנחנו חושבים שלדבר על הסוגיה הזאת זה נושא קריטי, מהותי וחשוב מכיוון שיש כאן באמת אוכלוסייה שהיא אוכלוסייה מוחלשת מעצם היותה מהגרת עבודה, מעצם היותה אוכלוסייה זרה שאין לה נגישות לרשויות כמו לאוכלוסיית האזרחים במדינת ישראל ומדובר באמת באופן תעסוקה שיכול להוות פרצה לניצול מיני וניצול אחר.

מיכל רוזין: חבר הכנסת סולומון, בבקשה.

שמעון סולומון: בלי להרחיב, הנושא הוא חשוב.

שמעון סולומון: כמו שאמרה היושבת ראש, מתלוננים בכל הארץ בלשכות הרווחה ובמשרדים רבים, אבל ברור שתמיד המספר שמציינים אותו הוא בהכרח הרבה יותר גדול ממה שהוא.

שמעון סולומון: זה כמעט קבוע וקורה באוכלוסיות חזקות או חלשות.

שמעון סולומון: זה המספר שמוסרים אותו הוא בהכרח קטן מכפי שהוא בפועל כי לא כולם מתלוננים.

שמעון סולומון: כאן זה על אחת כמה וכמה.

שמעון סולומון: יש פחדים להתלונן כי בעצם מדובר בתעסוקה, בעבודה, חלקם אולי מרגישים כאן נרדפים, ולכן לא כולם פונים.

שמעון סולומון: הבעיה כאן היא הרבה יותר חמורה.

שמעון סולומון: אני מקבל הרבה פניות של עובדים זרים, לא רק שחורים ופליטים, שבאמת מרגישים נרדפים.

שמעון סולומון: לפעמים מנצלים אותם מינית בכל מיני טכניקות.

שמעון סולומון: אני מבקר בהרבה מקומות ושומע.

שמעון סולומון: אני רוצה להעלות את הדיון למעלה.

שמעון סולומון: אנחנו לא מדברים רק על העובדים הזרים.

שמעון סולומון: אנחנו לא מדברים על אותם אנשים שהם חסרי אונים אלא אני מדבר עלינו כחברה.

שמעון סולומון: אני רוצה שנדבר עלינו כחברה, איך אנחנו מתנהגים, מה אנחנו רוכשים ואיזה מסר אנחנו נותנים.

שמעון סולומון: תאמינו לי, הדיון הוא הרבה יותר מאשר דיון על עובדים זרים שסובלים אלא הוא על דמותה של החברה הישראלית.

שמעון סולומון: הדיון הוא עלינו.

שמעון סולומון: לכן אני רואה חשיבות גדולה מאוד אם נדבר על כך ואחר כך נוציא מסר.

מיכל רוזין: נטע משה, בבקשה.

מיכל רוזין: תחשפי בפנינו את העובדות.

מיכל רוזין: אנחנו יודעים שתמיד בנושא הזה של אלימות מינית, חלק גדול מהעובדות או חלק גדול מהמספרים לא קיימים בפנינו אבל בואי נחשוף מה כן קיים.

<נטע משה: צהרים טובים.

<נטע משה: אני נטע ממרכז המחקר והמידע של הכנסת.

<נטע משה: אנחנו ניסינו לעשות כאן איזושהי סקירה קצרה לגבי ערוצי דיווח וטיפול שקיימים הן מול הרשויות והן מול הארגונים.

<נטע משה: כאמור, זאת תופעה שנדונה כאן בעבר ולכן אני לא אסקור את המאפיינים למרות שזה בוודאי יעלה.

<נטע משה: אם אנחנו מסתכלים באופן כללי, כשעובדת זרה חוותה איזושהי הטרדה, פגיעה מינית, לאן היא יכולה לפנות, יש לה את המשטרה, רשות האוכלוסין וההגירה, הממונה על זכויות עובדים במשרד הכלכלה ובכל אחד מהמקומות יש את ההליך שלו והמקרים בהם הם יכולים לטפל.

<נטע משה: אני מניחה שהמשטרה תרחיב בסמכויות החקירה ורשות האוכלוסין וההגירה מנהלת הליך מינהלי שהוא כולל שימוע ואפשרות לפסילה של היתר או הגבלת היתר של המעסיק.

<נטע משה: הממונה על זכויות עובדים במשרד הכלכלה מתרכזת יותר בחוקי העבודה אבל גם אליה, אם מגיעה פנייה כזאת, יש את היכולת לפנות לגופי הרשויות האחרים.

<נטע משה: מעבר לכך יש לנו את הלשכות הפרטיות, להן יש עובדים סוציאליים שצריכים לעשות ביקורים ובמסגרת זאת, אם הם נתקלים ונחשפים לתופעה, חובה עליהם לדווח על כך וזה על פי נוהל הלשכות הפרטיות.

<נטע משה: יש לנו את ארגוני הסיוע, בין אם סיוע לנפגעי ונפגעות תקיפה מינית ובין אם ארגוני סיוע שמטפלים בעובדים זרים שגם אליהם פונים.

מיכל רוזין: וחברות הסיעוד.

<נטע משה: כאמור, הנתונים שיש לנו הם נתוני דיווח.

<נטע משה: אנחנו צריכים לזכור זאת.

<נטע משה: כמובן שזה לא מציג את התופעה.

<נטע משה: אני לא אנסה לגזור מזה את גודל התופעה.

<נטע משה: נגיד שקיבלנו את הנתונים האלה מכמה גופים כאשר יש גופים שלא קיבלנו מהם את הנתונים אבל הם נמצאים כאן ויוכלו לשתף את כולנו, שזאת רשות האוכלוסין וההגירה ואיגוד מרכזי הסיוע שמהם לא התקבלו הנתונים.

מיכל רוזין: הם סמכו עלי שאני אספק אותם.

<נטע משה: משטרת ישראל.

<נטע משה: אני אומר באופן כללי ואם נידרש אחר כך להרחיב לאור מה שהיא תגיד, נפרט יותר.

<נטע משה: מתחילת 2009 עד סוף אוקטובר 2013 אנחנו יודעים שנפתחו 251 תיקים בגין עבירות מין כלפי זרות.

<נטע משה: זה כולל גם עובדות זרות וגם תיירות או שנמצאות כאן באשרה לא מוגדרת.

<נטע משה: מבין אלה יש 21 תיקים שהם עדיין בחקירה.

<נטע משה: הרוב המוחלט הועבר להליך של תביעה.

מיכל רוזין: מה קרה בתביעה?

<נטע משה: אם אנחנו מסתכלים כמה מבין התיקים האלה שנפתחו בשנים האלה, מה ההשתלשלות שלהם וכמה נסגרו ברבות השנים, אנחנו מדברים על 170 תיקים שנסגרו, שזה בערך 67 אחוזים.

<נטע משה: לגבי פילוח העבירות בהן יש תיקים – אנחנו לא יודעים לגבי כלל העבירות – כמאה תיקים מדברים על אונס, 130 תיקים מדברים על מעשים מגונים בכוח ושלא בכוח ו-21 תיקים בגין הטרדות מיניות.

מיכל רוזין: את רוצה להגיד את המשפט החשוב הזה שרק שניים מתוך 170 התיקים נסגרו מחוסר אשמה?

מיכל רוזין: הטענה הפופולרית של תלונות שווא, אני מניחה שרוב התיקים נסגרו מחוסר עניין לציבור, מחוסר ראיות וכדומה ולא מחוסר אשמה.

מיכל רוזין: רק שניים נסגרו מחוסר אשמה.

מיכל רוזין: שוב, הנתון של 67 אחוזים הוא לדעתי הנתון הכולל של התביעה לגבי סגירת תיקים באלימות מינית בכלל.

<נטע משה: סיבות לסגירת התיקים.

<נטע משה: מחציתם זה מחסור בראיות וזה די דומה לנתונים שכשאנחנו מדברים על ישראליות.

<נטע משה: לגבי אי ידיעת זהותו של העבריין, 21 אחוזים והיתר הן סיבות אחרות וחוסר עניין לציבור.

<נטע משה: לגבי הממונה על זכויות עובדים במשרד הכלכלה.

<נטע משה: למרות שזה ערוץ קיים, הדיווח אליה הוא מאוד מאוד מזערי והוא עומד על בין פנייה אחת לשתיים בשנה, וגם זה לפעמים מגיע על רקע של פנייה כוללת, על מכלול של תלונות.

<נטע משה: ארגוני הסיוע.

<נטע משה: אלה נתונים שקיבלנו מקו לעובד בשנת 2012 לגבי 15 עובדות בתחום הסיעוד.

מיכל רוזין: 15 שהסכימו להתלונן.

<נטע משה: תשע הסכימו להגיש תלונה כנגד המעסיק או רשות האוכלוסין.

<נועה שאואר: בסביבות עשר נשים הגישו, אבל להגיש ממש עדות במשטרה הגיעו חמש נשים.

מיכל רוזין: נטע תסיים ואז תיתנו לנו סקירה שלכם.

<נטע משה: ארגוני הסיוע ורשות האוכלוסין.

<נטע משה: נשמח לדעת לגבי הטיפול המינהלי.

<נטע משה: זאת הייתה סקירה מאוד קצרה.

<נטע משה: אני חושבת שהצבנו כאן נקודות לדיון וזה בוודאי דבר שיעלה.

<נטע משה: אלה דברים שעלו לאורך השנים לגבי אפשרויות התמודדות מפנים שונים של התופעה הזאת.

מיכל רוזין: תודה.

מיכל רוזין: תכף נגיע למשטרה ולרשות ההגירה.

מיכל רוזין: לפני כן אנחנו רוצים לשמוע את המספרים או הנתונים כפי שהם מגיעים לארגונים.

<עידית לבוביץ': אני אדבר בקצרה על סיעוד ונועה על חקלאות.

<עידית לבוביץ': אני כן חוזרת לסקירה.

<עידית לבוביץ': מלבד חברות כוח האדם שאחראיות לשלוח עובד סוציאלי לבתים אחת לחצי שנה, רוב עובדות הסיעוד מועסקות אצל קשישים, זכאי גמלת סיעוד, והקשישים האלה עובדים עם חברה נוספת שהיא חברת הסיעוד שהיא זאת שמעבירה את הכספים של הביטוח הלאומי והן חייבות לשלוח עובד סוציאלי אחת לרבעון.

<עידית לבוביץ': תיאורטית עובדת כזאת אמורה לראות ארבע פעמים בשנה לפחות עובדת סוציאלית בבית.

<עידית לבוביץ': זה שיש כאלה שלא רואות אף פעם, זה כבר נושא להמשך.

<עידית לבוביץ': אני רק אומרת שחברות כוח האדם אמורות לראות את העובדת פעמיים בשנה וחברות הסיעוד אמורות לראות את העובדת ארבע פעמים בשנה.

<קריאה: חברות הסיעוד יותר.

<קריאה: זה שש פעמים בשנה אבל שלושה מהביקורים הם על ידי עובדת סוציאלית ושלושה על ידי בקר שזה גם אדם שאמור להיות זמין לצורך העניין.

<עידית לבוביץ': לגבי המספרים.

<עידית לבוביץ': המספרים שנטע מסרה הם לגבי עובדות שהסכימו להתלונן.

<עידית לבוביץ': זאת אומרת, כאלה שהסכימו שנעביר את הפנייה שלהן או למשטרה, שאלה המספרים המאוד נמוכים ומאוד ספורים – בשל הזרות ובשל עניינים תרבותיים כאלה ואחרים והן כמובן חוששות מאוד לגשת למנגנונים שנתפסים בעיניהן כמנגנונים של המדינה, של הממשלה בכלל.

<עידית לבוביץ': משרד הפנים הוא אחד הגורמים המאיימים ביותר מבחינת העובדות.

<עידית לבוביץ': הפיליפיניות שעובדות, במיוחד אלה שנמצאות כאן עם רישיון ואשרה, החשש הגדול ביותר שלהן הוא לא אם ייאנסו או אם הן יוטרדו אלא אם הן יאבדו את האשרה.

<עידית לבוביץ': לכן הרבה מאוד פעמים הן לא התלוננו, מהחשש הזה שהתלונה תוביל חלילה לאובדן מעמד, לביטול אשרה, למאסר או לגירוש.

<עידית לבוביץ': לכן תלונות באמת בודדות עוברות למשטרה וזה רק במקרה שהעובדת בדרך כלל כבר סיימה לעבוד או מיצתה את תקופת השהות המותרת שלה בישראל וכביכול אין לה יותר מה לסכן.

<עידית לבוביץ': בהקשר הזה אני חייבת להגיד ששיתוף הפעולה עם המשטרה הוא כזה שאנחנו מעבירים את התלונות בהסכמת העובדת ישירות למיכל.

<עידית לבוביץ': העובדת לא צריכה לגשת באופן עצמאי ולחפש את עצמה בתחנת משטרה.

<עידית לבוביץ': בדרך כלל פונים אליה, יוצרים אתה קשר ומזמינים אותה.

<עידית לבוביץ': שיתוף הפעולה עם המשטרה במקרה הזה הוא מעולה ולא פחות מזה.

מיכל רוזין: שאלת הבהרה.

מיכל רוזין: את יודעת להגיד לנו פילוח – לא מדויק, אבל בערך, באחוזים – כמה נפגעות מהמעסיק במובן המטופל הסיעודי או הנכה וכמה נפגעות מהסביבה של המעסיק?

מיכל רוזין: זאת אומרת, המעסיק בצורה רחבה, המשפחה הרחבה?

מיכל רוזין: כמה נפגעות שלא במסגרת העבודה?

מיכל רוזין: כלומר, הן נפגעות מבני הקהילה למשל.

<עידית לבוביץ': בחמש השנים שאני מתעסקת בנושא, עובדת אחת נפגעה שלא במקום העבודה.

<עידית לבוביץ': זאת אומרת, מישהו שבאמת תקפו אותה ברחוב באישון לילה.

מיכל רוזין: היה כאן נתון שתכף המשטרה תגיב על כך, לגבי סגירת תיקים בגלל שהעבריין לא נודע.

<עידית לבוביץ': אני נתקלתי במקרה אחד של עובדת שלא הכירה את מי שפגע בה.

<עידית לבוביץ': יתר המקרים, אני יכולה להגיד שזה פלוס-מינוס בין שלושים לארבעים אחוזים המעסיק הישיר והיתר הבעל של המעסיקה, הבן, השכן, הנכד, מישהו מבני הבית.

<עידית לבוביץ': כמו שאמרתי, במקרים בודדים העובדות מוכנות ללכת למשטרה.

<עידית לבוביץ': עובדות במספרים קצת יותר גבוהים מוכנות להגיש תצהיר לפנינו חתום על ידי עורך דין אותו אנחנו מעבירים לרשות האוכלוסין.

<עידית לבוביץ': זאת אומרת, היא לא מוכנה לגשת להליך הפלילי אבל כן מוכנה לתת יד לטיפול במישור המינהלי כשבדרך כל העובדות שמוכנות לעשות זאת, עושות זאת מתוך ההבנה שבטיפול המינהלי יכול להיות שתימנע פגיעה מהעובדת הבאה שתגיע לאותו בית.

<עידית לבוביץ': זה לא כדי להעניש את המעסיק אלא להגן על החברה שלה.

מיכל רוזין: עמדתי, ואני אומרת את זה ברובד היותר רחב של נושא ההטרדה המינית, לא פעם ראוי ונכון לטפל, וכך גם קבע החוק למניעת הטרדה מינית, בהטרדה ולאו דווקא באופן הפלילי דרך המשטרה.

מיכל רוזין: כלומר, הרבה פעמים המוטרדת רוצה שזה יפסיק, שההטרדה תפסיק, ואם אפשר לדאוג לכך שההטרדה תפסיק, זה דבר ראשון שהיא רוצה.

מיכל רוזין: מבחינת אותה מוטרדת, אני מבינה למה הרבה יותר "קל" מבחינתה לתת תצהיר לרשות מאשר לגשת ולהגיש תלונה במשטרה, דבר שמחייב אותה להליך פלילי שבואו נודה על האמת, גם אזרחיות ישראליות לא מעוניינות ולא רוצות ואני לא מאשימה אותן על כך, בלשון המעטה.

<עידית לבוביץ': יש מספר יותר גדול של תלונות שמגיעות לרשות והמספר הכי גדול של אלה שלא מוכנות להתלונן, לא בפני הרשות כי כמו שאמרת, משרד הפנים נתפס כגורם די מאיים בעיניהן, לפחות פי שתיים מהמספרים שכן מדווחים.

מיכל רוזין: היחס באוכלוסייה הוא עשרים אחוזים דיווח, אבל זה כבר נקרא דיווח.

מיכל רוזין: עצם זה שהיא דיווחה לה, זה שלב הדיווח.

<עידית לבוביץ': היא דיווחה לי אבל אני לא יכולה לעשות עם זה שום דבר.

מיכל רוזין: עשרים אחוזים מתוך התופעה כולה מדווחות אליך, מתוך מה שמדווח אליך עשרים אחוזים עוברים לאיזשהו מקום.

מיכל רוזין: אלה הנתונים של מרכזי הסיוע.

<עידית לבוביץ': הדבר החשוב ביותר לציין בהקשר הזה הוא למעט מקרה אחד, אף עובדת מעולם לא הגיעה למשרדי קו לעובד כדי לספר לנו שהיא עברה הטרדה מינית, מעשים מגונים או אונס.

<עידית לבוביץ': עובדות זרות באופן כללי חוששות מאוד מדיון על הנושאים האלה.

<עידית לבוביץ': אני מדברת על אוכלוסייה שלפחות אנחנו עובדים אתה, אם כי היא נתפסת כמופקרת בעיני הקהילה שלה.

<עידית לבוביץ': יש לנו תיק שאנחנו מלווים כבר די הרבה שנים של עובדת נפאלית שנאנסה.

<עידית לבוביץ': אם אני לא טועה, סיפרתי על זה גם בדיון הקודם.

<עידית לבוביץ': הטיפול עדיין ממשיך.

<עידית לבוביץ': עובדת נפאלית שנאנסה ועברה כאן טיפול בליווי מסל"ן ובליווי משטרתי.

<עידית לבוביץ': ברגע שבעלה בנפאל שמע על זה, הוא פשוט הודיע לה שביום שכף רגלה תדרוך בנפאל, היא מתה.

<עידית לבוביץ': זאת אומרת, אין לה מה לחזור.

<עידית לבוביץ': מבחינתו זה לא משנה בכלל שהיא נאנסה כי בעיניו היא קיימה יחסים עם גבר אחר, עניין של כבוד המשפחה, ועל כן אין לה מה לחזור הביתה.

<עידית לבוביץ': היא מטופלת עכשיו באמצעות הקליניקה לזכויות פליטים, הוגשה עבורה בקשה לפליטות כי באמת היא לא יכולה לחזור הביתה והיא נמצאת ללא אשרה בישראל תרופה די ארוכה.

<עידית לבוביץ': זה רק מסביר את החששות.

<עידית לבוביץ': הפחד הוא שאולי מישהו ישמע, שאולי מישהו יגלה, יחשוב עלי דברים שהוא לא צריך לחשוב עלי ולכן גם לנו הן לא רוצות לספר.

<עידית לבוביץ': המקרים בהם באמת יש דיווח זה כאשר אנחנו שואלים יותר לעומק.

<עידית לבוביץ': קודם כל, הן לא יודעות מה זאת הטרדה מינית.

<עידית לבוביץ': למשל, מישהי הוטרדה מינית, שזה בדרך כלל גם מה שהן מספרות כששואלת אותן העובדת הסוציאלית, היא תגיד לא.

<עידית לבוביץ': זאת אומרת, אין לה מושג, בטח לא בפירוש הישראלי להטרדה מינית, כמו שהחוק בישראל רואה את זה.

<עידית לבוביץ': תמיד היא תבוא כי היא רוצה לשאול כמה כסף מגיע לה כשהיא סיימה לעבוד, ואז נשאלה אם היא סיימה לעבוד והיא תגיד שהיא לא הסתדרה עם המעסיק, ולמה לא הסתדרת, כי הוא רצה דברים שהיא לא רצתה, ולמה רבתם וכולי.

<עידית לבוביץ': אם באמת נוצרו איזה שהם יחסי אמון בינינו, אנחנו גם נלמד על ההטרדות המיניות.

<עידית לבוביץ': אני יכולה להגיד שלמעט מקרה אחד כל המקרים בהם טיפלנו היו מקרים שהגענו להטרדה לאחר שיחה די ממושכת ולא כי העובדת הגיעה להתלונן על כך.

<עידית לבוביץ': אני חושבת שזה הנתון המדאיג ביותר מבחינתנו כי זה בעצם אומר שההסברה היא אפסית.

<עידית לבוביץ': אם עובדת מגיעה והיא אפילו לא יודעת שמה שעשו לה הוא לא בסדר או שזה משהו שראוי לדבר עליו.

<עידית לבוביץ': זה דבר מדאיג.

מיכל רוזין: תני דוגמאות.

<עידית לבוביץ': יש את הדוגמה שנמצאת בטיפול אבל זה מקרה קשה במיוחד.

מיכל רוזין: תני דוגמה, לא מקרה קשה במיוחד.

<עידית לבוביץ': "הוא ביקש שאני אשן אתו במיטה והסכמתי".

<עידית לבוביץ': אבל למה הסכמת?

<עידית לבוביץ': "כי הוא חולה כזה שגם בלילה צריך לטפל בו והוא פחד שאם אני לא אשן אתו במיטה, אולי אני לא אשמע אותו ואולי יקרה לו משהו בלילה, אז הוא ביקש שאני אשן לידו, ורציתי לטפל בו, אז ישנתי, זה לא היה נראה לי לא בסדר".

<עידית לבוביץ': יש מקרים, שוב, אני לא רוצה לפרט, אבל כל מיני מקרים שהם לא נתפסים כלא בסדר.

<עידית לבוביץ': "הוא מבוגר, הוא אלמן ואין לו אישה, ואני נמצאת שם כבר שלוש שנים והוא חשב שאני חברה שלו, אז הוא אמר לי: אז אולי תישני אתי והוא אמר לי שהוא נורא אוהב אותי ושהוא רוצה שאני אהיה בת זוג שלו ולא היה לי נעים להגיד לו לא כי הוא כמו אבא שלי, והוא בן אדם מבוגר, וכשהוא לא הרגיש טוב, אז חיבקתי אותו כדי שירגיש קצת יותר טוב, ואז הוא רצה שאני אחבק אותו גם כשהוא כן מרגיש טוב, והוא לא הבין למה לפעמים אני מוכנה ולמה לפעמים לא.

<עידית לבוביץ': כשהוא התקלח והוא ביקש שאני אכנס אתו למקלחת, אמרתי לו שאסור, אבל הוא לא הבין למה אסור כי הרי גם כך אני מקלחת אותו, אז מה זה משנה שאני כבר אתקלח אתו?

<עידית לבוביץ': " במיוחד במקרים של המטופלים הסיעודיים הגבולות הם כל כך מטושטשים שאפילו אני הרבה פעמים - ואני רואה את עצמי כאחת שקצת מכירה את החוק ויודעת לשים את האצבע מתי זה כאילו כבר עובר את הגבול – אני לא יודעת איפה הגבול.

<עידית לבוביץ': לפעמים קשיש דימנטי שבטוח שהמטפלת הזאת היא אשתו מלפני ארבעים שנים ולכן הוא נוגע בה.

<עידית לבוביץ': האם זאת הטרדה?

<עידית לבוביץ': אין לו מושג מה הוא עושה.

<עידית לבוביץ': האם זה בסדר?

<עידית לבוביץ': האם זה לא בסדר?

<עידית לבוביץ': גם העובדת עצמה מבינה שהוא לא יודע מה הוא עושה בחלק מהמקרים.

<עידית לבוביץ': היא עדיין מוטרדת.

<עידית לבוביץ': ודאי שהיא מוטרדת כי הרי לה לא נעים, לה לא נוח והיא סובלת מזה, אבל היא מרגישה כל כך רע עם המצב של המטופל שלה שהיא בעצמה אפילו פוחדת להתלונן.

<עידית לבוביץ': האם נכה שבשביל לקיים יחסי מין לא עם העובדת, עם אחרות, צריך שיעשו לו צנתור באבר המין והעובדת צריכה לעשות את זה כי היא עובדת סיעודית וזה חלק מהתפקיד שלה, האם כשהיא עושה את זה, זה כן בסדר כי זה חלק מהטיפול הסיעודי, אבל אולי כאשר הוא מבקש שהיא תשתהה קצת יותר זה הופך להיות לא בסדר?

<עידית לבוביץ': מתי הצנתור הזה הוא חלק מהעבודה היום יומית והשוטפת שאין מה לעשות ואת חייבת לעשות ומתי זה הופך להיות משהו שמטריד אותה ומפריע לה?

<עידית לבוביץ': זאת אומרת, כל מערכת היחסים הזאת, כן משפחה, לא משפחה, את מאוד קרובה אבל מצד שני את העובדת שלי, הסגירות הזאת בין ארבע קירות, להיות עם בן אדם כל הזמן, הגבול הדק הזה בין אם הוא יודע או לא יודע מה הוא עושה – זה נושא שהוא כל כך מסובך להבנה, בשבילנו שאנחנו מכירים את החוק ויודעים מה הוא אומר ובטח בשביל מישהי שלא מכירה את החוק ובעצמה לא לגמרי בטוחה איפה היא צריכה לשים את הגבול.

מיכל רוזין: אני חשובת שהתמונה מאוד ברורה.

מיכל רוזין: תודה.

מיכל רוזין: נועה, את רוצה להוסיף לגבי העובדות בחקלאות?

מיכל רוזין: אולי התופעה שם היא קצת שונה.

<נועה שאואר: התופעה בחקלאות היא באמת טיפה שונה.

<נועה שאואר: יש המון נקודות משיקות בעניין של התחושה והרצון לדווח, החשש מפני מה שיאמרו, החשש מפני מה זה באמת אומר הטרדה מינית והחשש מפני המעמד בכלל.

<נועה שאואר: כמו שעידית אמרה, משרד הפנים מהווה איום מאוד גדול גם על העובדות הזרות בחקלאות וגם הן מאוד מפחדות שבמידה והן יתלוננו, יגרשו אותן.

<נועה שאואר: לשכות פרטיות עושות את זה.

<נועה שאואר: לפני שנה נחתם הסכם בילטרלי בין ישראל לתאילנד, אמנם במסגרת ההסכם כוח הלשכות הפרטיות ירד, אבל עדיין הן מוצאות לנכון לגרש עובדים ועובדות במידה והם מתלוננים, במידה שהם לא בסדר.

<נועה שאואר: בהקשר של חקלאות, הדברים ייחודיים לחקלאות.

<נועה שאואר: מעבר למה שאמרה עידית והנקודות המשיקות, אין תקנה הנוגעת להעסקת נשים בחקלאות.

<נועה שאואר: זאת אומרת, אין תהליך בו לחקלאי יש הגבלה למינימום מספר נשים שיהיו אצלו במשק.

<נועה שאואר: זאת אומרת, יכולה להיות אישה אחת בין 14 או שלושים גברים במושב.

<נועה שאואר: נכנסים למחסן ענק שמחולק לחדרי.

<נועה שאואר: אנחנו מגיעים למקומות פעמיים בחודש כדי לראות עובדים ואז אנחנו מגיעים למקום, נכנסים למחסן ענק ופתאום יוצאת אישה מאיזה חדר.

<נועה שאואר: אז אנחנו לוקחים אותה ומדברים אתה בצד ומסתבר שהיא חיה שם לבד.

<נועה שאואר: ההטרדות קורות המון מהגברים האחרים וגם מהמעסיקים.

<נועה שאואר: הרבה פעמים מגיעות נשים – בגלל שלחקלאי ולעובד אין יכולת להתאים את העבודה לעובד או הפוך, העובד לא יכול לבחור היכן לעבוד בהתאם ליכולות שלו – למשקים חקלאיים ואין צורך בנשים.

<נועה שאואר: הן לא יכולות לבנות חממות או הן לא מספיק כשירות לעבודה.

מיכל רוזין: לצורך מה הן מגיעות?

<נועה שאואר: הן מגיעות ומתחילות לנקות את הבתים במושב, מתחילות לטפל קצת באבא של החקלאי ואז בדיוק, כמו בסיעוד, מגיע האח ואומר: את תאילנדית, אולי יש לך גם עוד יכולות, מסג' תאילנדי ודברים כאלה שכבר שמענו, אולי את צריכה מגורים נפרדים.

<נועה שאואר: אז שמים אותה באיזה מחסן מאחורי המכולת של הבן.

<נועה שאואר: מעבר לזה שהן נמצאות לבד, יש הרבה מאוד גברים מסביבן, אין להן כל מערכת תמיכה מפני הטרדה מינית, אם הן צריכות איזשהו טיפול רפואי שהוא ייחוד לנשים.

<נועה שאואר: אין להן עם מי לדבר, הן לא יוצאות מהמושב, הן מגיעות ישר משדה התעופה למשק החקלאי והן לא תמיד יודעות איפה העיר הקרובה והן לא יכולות להגיע לתחנת המשטרה.

<נועה שאואר: מעבר לכל, אין יכולת לתקשר בשום שפה חוץ מאשר בתאית.

<נועה שאואר: לא קיים כזה מצב.

<נועה שאואר: אין עובדות פיליפיניות שיודעות אנגלית.

<נועה שאואר: אלה עובדות תאילנדיות שיודעות רק תאי והן לא ידברו עם אף אחד אם לא יהיה תרגום ותרגום עם מתורגמנית אישה.

<נועה שאואר: לכן הרבה פעמים שם אנחנו נתקעים ברמה של הגשת תלונה.

<נועה שאואר: חמש נשים – סתם דוגמה – ממושב באזור עמק חפר פנו אלינו ביחד על הטרדה מינית ממנהל העבודה, לא מהמעסיק.

<נועה שאואר: פנינו למעסיק והוא אמר שהוא ישמח לעזור ולקדם את העניין המשטרתי.

<נועה שאואר: לקחו אותן לתחנת המשטרה הקרובה אליהן והן ישבו שם כל היום וחיכו לתרגום.

<נועה שאואר: אחרי שהגיע התרגום, לא היה זמן כדי לגבות עדות מכל חמש הנשים.

<נועה שאואר: הנשים בחקלאות, כמו נשים בסיעוד, אין להן ימי חופש, הן לא יכולות להגיד שהיום יש להן חקירה, שהן צריכות ללכת בבוקר ויחזרו אחרי הצהרים.

<נועה שאואר: הן לא מקבלות ימי חופש.

<נועה שאואר: הן באמת נמצאות במקומות הרבה יותר מבודדים והרבה יותר קשה להן לצאת משם.

<נועה שאואר: הרבה פעמים הדרכונים שלהן נמצאים אצל המעסיקים שלהן.

<נועה שאואר: כן, זה עדיין קורה למרות שאסור.

<נועה שאואר: הדרכונים נמצאים אצל המעסיקים שלהן.

<נועה שאואר: כמו בסיעוד, גם בחקלאות, המעסיקים והעובדים כבולים אחד לשני.

<נועה שאואר: היא יכולה לומר שהיא רוצה עכשיו לעבור למעסיק אחר, אבל לאן היא תעבור?

<נועה שאואר: איך היא תצא מהמושב?

<נועה שאואר: פיזית איך היא עכשיו תלך ותצא מהמושב?

מיכל רוזין: מה התקנות למגורים נפרדים?

מיכל רוזין: מקלחות נפרדות?

<נועה שאואר: היום אין בעצם שום תקנה שמתייחסת לזה.

<נועה שאואר: כשאני באה לדבר עם החקלאי ולומר לו שיש לו אישה במגורים, הוא יכול להגיד לי שהוא מצטער, שום דבר לא מחייב אותו להתקין לה מנעול, לתת לה מגורים נפרדים, מקלחות נפרדות עם מנעול, שירותים נפרדים עם מנעול.

<נועה שאואר: מה שקורה היום, הדרך בה הנשים מוצאות פתרון, וזה אנחנו רואים אצל הנשים אתן אנחנו נפגשים, הן מוצאות ספונסרים.

<נועה שאואר: הן מוצאות גברים תאילנדים במקום ששומרים עליהן.

מיכל רוזין: פרוטקשן.

<נועה שאואר: כן, פרוטקשן.

<נועה שאואר: מוצאים איזושהי הגנה אצל גבר במקום.

<נועה שאואר: אז קורה מצב שהגבר סיים את תקופת העבודה שלו, הוא צריך לנסוע ועכשיו אין מה לעשות עם האישה.

<נועה שאואר: לאישה עצמה אין מה לעשות שם כי היא מפחדת להישאר במקום.

<נועה שאואר: אין בעצם תקנה כלשהי עליה אפשר להתבסס בבקשה לשפר את התנאים של הנשים.

<נועה שאואר: אין שום דבר שאפשר לחייב ועל אחת כמה וכמה, הלשכות הפרטיות, שעדיין ממשיכות לקבל דמי תיווך מהעובדים באופן חוקי לחלוטין, לפי מה שנקבע בוועדת העבודה והרווחה, נמנעות היום מלטפל במקרים האלה.

<נועה שאואר: לא תחכו לעובד הסוציאלי, אלא אין לי מה לעשות אתך.

<קריאה: מי אומר את זה?

<נועה שאואר: הלשכות הפרטיות.

<נועה שאואר: סוכנויות התיווך מתנערות לחלוטין מכל אחריות.

<נועה שאואר: היום הן מתנערות מאחריות בענייני דמי התיווך שהורידו, הן לא מחזירות שום דבר תמורת הכסף שמשלמים להן, אגב, הן לחקלאי והן לעובד.

<נועה שאואר: בסיטואציה בה מתקיים ענף החקלאות כרגע, החקלאי הוא הלקוח, העובד הוא המוצר והמוצר צריך לפעול, ואם המוצר לא בסדר, מחליפים את המוצר.

<נועה שאואר: היחס הזה הוא גם כלפי הנשים.

<נועה שאואר: אין בעצם שום דבר לבסס עליו, איזושהי בקשה לתיקון, איזושהי בקשה לאכיפה כי אין את מה לאכוף.

מיכל רוזין: תודה.

מיכל רוזין: מרכזי הסיוע לנפגעות תקיפה מינית.

<מיטל מיכאלי: אני רוצה להתייחס לעניין של הנתונים.

<מיטל מיכאלי: זה באמת מאוד מאוד קשה לנו לאסוף נתונים בגלל הדברים שאמרה עידית, שהנשים לא פונות.

<מיטל מיכאלי: יש בעיה מאוד גדולה של נגישות.

<מיטל מיכאלי: מגיעות אלינו מעט מאוד פניות וגם כשהן מגיעות, הן תמיד מגיעות מגורם שלישי מעורב, אם זה דרך המעסיקה – בדרך כלל אישה – מחברת הסיעוד, בטח לא מהמשפחה שלה.

<מיטל מיכאלי: כשאני שואלת איפה המשפחה של אותו קשיש שפוגע, האם אין שם אחריות לראות את זה, לשים את זה על השולחן, לקחת אחריות על זה, אין.

<מיטל מיכאלי: הרבה פעמים זה מגיע דרך גורם שלישי ואז אנחנו לא תמיד בטוחות שהפונה רוצה את העזרה שלנו.

<מיטל מיכאלי: צריך להשקיע הרבה מאוד מאמצים ביצירת הקשר עם הפונה אבל הרבה פעמים הפונה לא משתפת אתנו פעולה.

<מיטל מיכאלי: כמו שאת אמרת, היא לא מבינה מה אנחנו רוצות ממנה.

<מיטל מיכאלי: כאילו, מה את רוצה?

<מיטל מיכאלי: אני צריכה מקום לישון בו בלילה, אני צריכה שתהיה לי עבודה, אני צריכה כסף, אז אנסו אותי, בסדר, זה לא משהו שעכשיו הוא מאוד מאוד מטריד אותי כי יש לי עוד מיליון דברים אחרים הישרדותיים.

<מיטל מיכאלי: מה שמעניין אותן בדרך כלל זאת ההישרדות הכלכלית שלהן.

<מיטל מיכאלי: אז נשאלת שאלה אידיאולוגית ומוסרית אצלנו במרכזי הסיוע והיא האם אנחנו צריכים לעשות את ההמשגה הזאת, האם אנחנו צריכות לכפות את ההמשגה שאנחנו מכירים עליה.

<מיטל מיכאלי: זאת דילמה מוסרית אתה אנחנו מתמודדים כל יום.

<מיטל מיכאלי: אני ברמה האישית חושבת שכן, שלמרות שהיא באה מעולם תרבותי אחר, אני חושבת שהיא נמצאת במדינה בה יש חוק והחוק הזה אוסר פגיעה מינית והוא אוסר הטרדה מינית, לא משנה כלפי מי.

<מיטל מיכאלי: בטח שכאן יש יחסי כוח מאוד מאוד קיצוניים.

<מיטל מיכאלי: זה תהליך מאוד קשה של המשגה כי באמת הן לא מבינות על מה אנחנו מדברות.

<מיטל מיכאלי: הן לא סומכות עלינו.

<מיטל מיכאלי: כשהן מגיעות, צריך לעשות הרבה מאוד מאמצים ליצור מערכת של אמון.

<מיטל מיכאלי: אני חושבת שצריך לחשוב ברמה המעשית על המאפיינים הייחודיים של הפונות אלינו ואיך מרכזי הסיוע בשיתוף עם לשכות הרווחה בונות תקנים לאנשי מקצוע שמבינים את העולם הייחודי הזה כי המענה שיש למרכזי הסיוע לתת הוא מענה מותאם לאוכלוסיות אחרות והאוכלוסייה הספציפית הזאת של העובדות הזרות צריכה מענה אחר.

<מיטל מיכאלי: היא צריכה הרבה יותר אאוט ריצ'.

<מיטל מיכאלי: הן לא מתקשרות לקו, הן לא מרימות טלפון לקו.

שמעון אוחיון: איך הן מגיעות אליכם?

<מיטל מיכאלי: דרך גורמים שלישיים.

<מיטל מיכאלי: דרך עובדים סוציאליים, דרך מעסיקה בחברת הסיעוד.

<מיטל מיכאלי: הרבה פעמים הגורם השלישי הוא הרבה יותר רוצה לעשות משהו מאשר האישה עצמה ואז הוא שם אותנו באיזושהי דילמה מוסרית.

מיכל רוזין: יש עקרון במרכזי הסיוע שאנחנו לא מדברים דרך גורם שלישי.

מיכל רוזין: כלומר, אם מישהו או מישהי מתקשרת ומודיעה שהחברה שלה נאנסה או נפגעה, אנחנו אומרים, סליחה, אנחנו יכולים לתת לך אם את מרגישה מצוקה סביב הפגיעה של החברה שלך, אבל אנחנו לא מטפלים בחברה דרכך.

מיכל רוזין: או היא אומרת, הנה, אני אתן לך לדבר אתה.

מיכל רוזין: אנחנו לא עושות את זה.

מיכל רוזין: כלומר, הפנייה היא פנייה של הנפגעת עצמה.

מיכל רוזין: היא צריכה לרצות לקבל את הסיוע.

מיכל רוזין: זה אחד הדברים החשובים העקרוניים במרכזי הסיוע, שוב, לא בכל מקום.

מיכל רוזין: במרכזי הסיוע זה עקרון שהנפגעת שפונה, הנפגעים שפונים, המשפחה, מי שפונה, הוא רוצה לעצמו את הסיוע, הוא צריך את הסיוע.

מיכל רוזין: אני רוצה לומר משהו חשוב מאוד.

מיכל רוזין: בעקבות הישיבה שהייתה ב-2011 – וזה חשוב מאוד לומר – נעשו שני מהלכים מאוד מאוד חשובים.

מיכל רוזין: האחד הוא ביוזמת רננה לוי, ועוד מעט אנחנו נגיע אליך, נעשתה יוזמה מאוד חשובה והיא לעשות הכשרה במרכז הסיוע בירושלים – ורוני, תכף תרחיבי בעניין – לעובדים הסוציאליים מהלשכות הפרטיות על מנת שידעו מהי הטרדה מינית, מהי פגיעה מינית ואיך זה מתבטא באוכלוסייה המיוחדת הזאת.

מיכל רוזין: הדבר השני שחשוב לומר הוא שנקבע נוהל משותף של הרשות עם מרכזי הסיוע שכאשר פונים לרשות כבר עם תלונה, הן מופנות למרכזי הסיוע.

מיכל רוזין: תכף רננה תרחיב על זה, אבל רוני תספרי מצד המרכז אולי על הנושא של ההכשרה.

<רוני בן כנען: מרכזי הסיוע מכשירים באופן כללי אנשי טיפול מכל התחומים.

<רוני בן כנען: הבנה של פגיעה מינית זאת התמקצעות מאוד ספציפית שחשוב מאוד להבין.

<רוני בן כנען: למרות שזאת תופעה שהיא מאוד מאוד נפוצה, עדיין לא תמיד יש את הגישה למידע הזה.

<רוני בן כנען: מרכזי הסיוע לקחו על עצמם את המשימה הזאת.

<רוני בן כנען: יש עבודה עם עובדים סוציאליים ועובדות סוציאליות, ויותר מזה – במסגרת החוק למניעת הטרדה מינית במקומות עבודה, יש איזשהו מענה גם לבעייתיות שאת מעלה בעניין הזה של חשש לפנות למשטרה וזה האפיק הנוסף, אפיק לפתרון הבעיה או בירור הבעיה וענישה במסגרת מקומות העבודה.

<רוני בן כנען: לצורך העניין, חברות הסיעוד יכולות להיחשב כמעסיקות של אותן עובדות.

<רוני בן כנען: החוק קובע שחובה על החברה ליידע, גם להנגיש את החוק וגם להסביר אותו וזה מוגדר באופן מאוד ברור במסגרת החוק.

<רוני בן כנען: זאת אומרת, לא צריך להמציא כאן נוהל שלא קיים אלא הוא כבר קיים אבל צריך ליישם אותו.

<רוני בן כנען: דבר שני, אמורה להיות בכל מקום עבודה ממונה על הטרדה מינית.

<רוני בן כנען: יש עומס מאוד גדול על העובדות הסוציאליות ולכן יש אפשרות לעבוד גם דרך הממונות.

<רוני בן כנען: מרכזי הסיוע יכולים לספק, ואנחנו עושות, הכשרות לממונות על הטרדות מיניות בכל מיני מקומות עבודה, בכל המגזרים.

<רוני בן כנען: אנחנו נשמח להמשיך ולעשות את זה יחד עם הממונות גם בחברות הסיעוד.

<רוני בן כנען: זה מאוד חשוב כי זה יכול לתת מענה הרבה יותר מיידי.

<רוני בן כנען: באופן כללי, עצם העלאת המודעות לנושא הזה בקרב החברות הללו, יכול לעשות שינוי מהותי.

מיכל רוזין: אני חייבת לומר שחשוב שזה נעשה אבל זה היה פיילוט והוא נעצר.

שמעון אוחיון: שאלה.

שמעון אוחיון: לגבי העסקתם של עובדים במסגרת חקלאית.

שמעון אוחיון: אין ממש תקנות בעניין הזה?

<נועה שאואר: יש תקנות לנוהל מגורים הולמים, כך זה נקרא, של משרד הכלכלה.

<נועה שאואר: נוהל מגורים הולמים מתייחס באופן כללי לתנאי מגורים הולמים לעובדים ועובדי חקלאות.

שמעון אוחיון: אין אפשרות להמליץ על הרחבתן?

מיכל רוזין: לשם כך התכנסנו.

מיכל רוזין: אין שום דבר שנוגע באופן קונקרטי בנשים.

שמעון אוחיון: אני רוצה לומר משפט אחד.

שמעון אוחיון: הבוקר השתתפתי בדיון שהתקיים בוועדה לביקורת המדינה בנושא הטרדה מינית במוסדות להשכלה גבוהה.

שמעון אוחיון: היינו חושבים שבמוסדות להשכלה גבוהה, במקום הנאור ביותר והמתקדם, תהיה מודעות, הסברה והכשרה אבל לצערי לא כך הדבר.

שמעון אוחיון: אנחנו היום כמעט כופים על המועצה להשכלה גבוהה שתיתן נוהל אחיד.

מיכל רוזין: בעקבות ביקורת מבקר המדינה.

שמעון אוחיון: למוסד יש ארבע שלוחות והוא לא יכול להסתפק בעובדת אחת.

שמעון אוחיון: לצערי גם בתחום הזה של התקנת תקנות, של הסברה והכשרה, אנחנו לוקים.

שמעון אוחיון: בוודאי שמיד זה הדליק אצלי נורה אדומה, הסוגיה הזאת של העסקת אנשים בלי תקנות ברורות שיכולות באמת לאכוף ולהסביר לאותם אנשים.

שמעון אוחיון: להפקיר את אותה עובדת זרה שהגיעה לצורך עבודה והיא נקלעת לפרוטשן, לחסות או לכל מיני דברים?

שמעון אוחיון: הוועדה בוודאי צריכה לתרום להרחבת ושכלול התקנות.

שמעון אוחיון: גם כמובן לעשות בכל הנוגע למה שנאמר כאן, גם להסברה ולהגברת המודעות בקרב המשפחות הנזקקות לטיפול, הסברה שהיא בעצם גם איזושהי אזהרה.

מיכל רוזין: להסביר את גבולות החוק.

שמעון אוחיון: אלה בני אדם עם זכויות והם לא חפץ.

שמעון אוחיון: בוודאי שצריך לעסוק בעניין הזה.

שמעון אוחיון: בואו ננסה להתלבש על העניין הזה של התקנות.

מיכל רוזין: כבר אני אומרת, בסיכום עם שני חברי הכנסת שנמצאים כאן, נציע עם היועץ המשפטי לוועדה – שכרגע נמצא בישיבת ועדה אחרת, איתי עצמון – ובהתייעצות אתכם הרחבת התקנות לגבי הנושא הזה.

מיכל רוזין: ב-1 בינואר יגיע לכאן גם שר החקלאות ואני מקווה שעד אז כבר נציע את התקנות ואולי אפילו נוכל לאשר אותן.

מיכל רוזין: אני חשובת שמה שאתה אומר, זה מאוד חשוב.

מיכל רוזין: אני חושבת שבאמת בתקופת העבדות התייחסו אל העבדים והשפחות כאל רכוש, כאל חלק מהצאן מקנה ורכוש אבל אנחנו לא נמצאים היום במצב הזה.

מיכל רוזין: מדובר כאן באנשים.

מיכל רוזין: צריך להבין את המורכבות ויש כאן מורכבות.

מיכל רוזין: אני חושבת שגם עידית עמדה על המורכבות והיא באמת מורכבות לא פשוטה.

מיכל רוזין: בהבדל מעולם העבודה ה"נקי" והרגיל בו יש קווים מאוד ברורים, אנחנו תמיד אומרים שאנחנו לא מתבלבלות בין חיזור להטרדה.

מיכל רוזין: אנחנו מבינות בדיוק את הקו הברור.

שמעון אוחיון: לא מוותרות על החיזור.

מיכל רוזין: נכון.

מיכל רוזין: לא על הרומנטיקה ולא על החיזור.

מיכל רוזין: לכן בנושא הזה באמת יש קושי רב ויש כאן מורכבות.

מיכל רוזין: זה לא אומר שאנחנו צריכות לזוז אחורה ולומר שאנחנו לא יכולות להתמודד עם זה.

מיכל רוזין: דווקא כאן, בגלל שיש את המורכבות הזאת ואת הסכנה בטשטוש הגבולות, צריך לחדד אותם.

שמעון סולומון: יש הרבה דברים עליהם צריך לחשוב בנוסף לחשש.

שמעון סולומון: אני רוצה להגיד לך, חבר הכנסת אוחיון, שאני לא מופתע שזה קורה באקדמיה, אני לא מופתע שזה קורה בצבא, אני לא מופתע שזה קורה בקרב הזמרים ולכן אני כל הזמן אומר שתכונה היא תכונה.

שמעון סולומון: הטיפול שלנו גם בזרים חסרי מעמד או אנשים שכביכול נכנסו באופן לא חוקי, בדיוק על זה אני חוזר ואומר כל הזמן שאני מדבר על כך שאנחנו בהתנהגות, באמירות, בכל ההתייחסות שלנו משחיתים את החברה.

שמעון סולומון: התכונה היא תכונה.

שמעון סולומון: אותו ילד בחקלאות שהתנהג בצורה מסוימת כלפי שפחה במקרה הזה, איפה אתה חושב שהוא יהיה מחר בבוקר?

שמעון סולומון: הוא יהיה באקדמיה, הוא יהיה בצבא, ואת אותה תכונה הוא יבטא כלפי אחר.

שמעון סולומון: אני רוצה שנדבר באופן הרבה יותר רחב, בקונספט הרבה יותר רחב.

שמעון סולומון: אנחנו מדברים כאן על משהו גדול יותר ולא על משהו מצומצם.

מיכל רוזין: אני חושבת שחבר הכנסת אוחיון דיבר בדיוק על זה.

מיכל רוזין: הוא אמר שאם זה קיים באקדמיה, בוודאי שזה קיים בכל מקום.

שמעון אוחיון: לא הייתי נגרר לומר שאנחנו לגמרי חברה מושחתת.

שמעון סולומון: לא אמרתי לגמרי.

שמעון אוחיון: לפי דעתי זאת הגישה שלנו מבחינה מתודולוגית.

שמעון אוחיון: כשאני רואה כינוס באוניברסיטה העברית ואומרים בצורה וולנטרית שאנחנו הולכים לדבר עכשיו על נושא הטרדות מיניות והאנשים שבאים באים רק בצורה וולנטרית, כאן המחדל וכאן הטעות כי כאילו זה לא אני, זאת לא החברה כולה, זה מישהו בקצה שם.

שמעון אוחיון: לא, חייבים כאן התייחסות הוליסטית.

שמעון אוחיון: אם ישבו כולם ביחד, כל העובדים הזרים, יספרו, ידברו ויסבירו, אנחנו נגביר את המודעות שזה חלק מכל הבעיה של כולנו.

שמעון אוחיון: אני לא הייתי קורא לזה מושחתים, אבל יש כאן איזושהי חולשה כאילו אומרים שזה לא אצלי אלא זה שם.

שמעון אוחיון: לא, זה כן אצלנו.

שמעון אוחיון: לכן גם בתפיסה של הסברה והכשרה, אנחנו צריכים לקחת את כל הקהילה כדי שניתן גם תחושת ביטחון למי שרוצה להתלונן שהוא לא יחיד, הוא לא חריג ויש מי שיתמוך בו, כי זה דבר טבעי וכדי למנוע.

שמעון אוחיון: כדי שגם נחזק את תחושת האחריות בלב כולנו.

מיכל רוזין: בהמשך לדבריך, גם העניין של המשפחה.

מיכל רוזין: אני לא תמיד חושבת שהמשפחה משתפת פעולה מכוונות רעות.

מיכל רוזין: לעתים רבות המשפחה עצמה לא יודעת מה הם הגבולות הנכונים ולא מבינה מה זה אומר.

מיכל רוזין: היא מתייחסת לזקנים אולי כמו שמתייחסים לילדים באיזו קריצת עין של איזה קטע, הוא מבקש ממנה להיכנס אתו בלילה למיטה לישון אתו.

מיכל רוזין: כלומר, גם המשפחה לא מבינה וגם אין לה כלים.

מיכל רוזין: לעתים המשפחה אלה הילדים שצריכים להתמודד עם ההורים המתבגרים ולומר: אבא, אתה לא יכול לעשות את זה.

שמעון אוחיון: למה במקרה של צנתור לגבר, לא לקרוא לעובד זר אלא לעובדת זרה?

<קריאה: הוא אומר שהוא לא רוצה.

שמעון אוחיון: באותו רגע להחליף עובד.

מיכל רוזין: אומר חבר הכנסת אוחיון שצריך כאן גבולות יותר ברורים.

מיכל רוזין: אני רוצה לפנות למשטרה ולשמוע מכם כיצד אתם מתמודדים עם התופעה במקרים שמגיעים אליכם, כמה פניות מגיעות, מי מטפל ואיך הטיפול בדרך כלל מסתיים.

מיכל רוזין: אתם יכולים לשתף אותנו בתסכול שלכם כיצד התיקים שמועברים לפרקליטות, לתביעה, אינם מסתיימים בהרשעות.

<יוסי קנר: לא הייתי מגדיר את זה כתסכול אלא כפועל יוצא של המורכבות עליה דובר כאן קודם.

<יוסי קנר: מדובר בעבירות מאוד מורכבות שנעשות בחדרי חדרים, בין אנשים שממד האחריות הפלילית אצלם הוא לא הממד הברור והקוהרנטי ביותר.

<יוסי קנר: התיקים האלה מורכבים ביותר.

<יוסי קנר: בכל מקרה, לצורך הסקירה אני אתחיל מהכלל אל הפרט.

<יוסי קנר: אם דובר קודם על מורכבות, משטרת ישראל השכילה להבין שבאמת מדובר בתופעה מורכבת וכבר לפני שנים, לפני 15 שנים, ניסחנו נוסח מיוחד וייחודי לחקירת עבירות מין שבבסיס שלו ההבנה וההכרה שמדובר בתופעה שיש לה ממדים לא פשוטים של טראומה לקורבן העבירה, לא משנה מה מוצאו של קורבן העבירה, בין אם ישראלית או ישראלי.

<יוסי קנר: אגב, עשרים אחוזים מקורבנות העבירה הם גברים.

<יוסי קנר: במובן הזה יש לנו מענה, ראשית, בנושא הנוהל.

<יוסי קנר: שנית, מכיוון שנהלים אינם מספיקים, משטרת ישראל בנוסף השכילה להבין שיש צורך להכשיר אנשים מיוחדים, חוקרים ייחודיים ומיוחדים לחקירה של עבירות מין.

מיכל רוזין: אתה מדבר באופן כללי.

<יוסי קנר: באופן כללי אבל זה גם נוגע לנושא בו אנחנו דנים כרגע.

<יוסי קנר: כשעובדת זרה, מהגרת עבודה, חס וחלילה נופלת קורבן לעבירה פלילית או לחשד לביצוע עבירה פלילית, מי שיפגוש אותה לרוב זה חוקר מיומן או חוקרת מיומנת שעברו הכשרה ייחודית ומיוחדת.

מיכל רוזין: זה הבדל מאוד משמעותי, חוקר או חוקרת.

<יוסי קנר: לא תמיד.

מיכל רוזין: כפי ששמענו כאן.

מיכל רוזין: היכולת להיחשף בפני אישה לעומת היכולת להיחשף בפני גבר.

<יוסי קנר: לרוב מדובר בחוקרות.

<יוסי קנר: דרך אגב, בנושא ההכשרה של החוקרות הללו, איגוד מרכזי הסיוע שותף מבורך ומצוין גם בהכשרה של אותם חוקרים.

<יוסי קנר: משטרת ישראל הכירה בצורך לשתף פעולה עם הארגונים הבלתי ממשלתיים גם בהכשרה של החוקרים וגם בממד היום יומי של טיפול בתיקי החקירה.

<יוסי קנר: אנחנו מציעים כאן חקירה, סיוע וליווי - גם אם מגיעות אלינו באופן עצמאי – של מרכזי הסיוע והדבר הוא עובדה בשטח ולא רק ברמת המטה הארצי אלא כך הדברים מתנהלים.

<יוסי קנר: עבורנו כגוף חוקר, זה פשוט מקל עלינו את היכולת לבצע את החקירות בגלל הממד הטראומתי של העניין.

מיכל רוזין: יש נוהל שלכם שכאשר מגיעה אליכם אישה עם תלונה, אתם מפעילים את הנוהל של קריאה למרכזי הסיוע?

<יוסי קנר: בוודאי.

<יוסי קנר: נושא הדיון הוא באמת מורכב כי מדובר בקורבנות עבירה שהן עובדות זרות.

<יוסי קנר: יש פערים תרבותיים עליהם דיבר קודם חבר הכנסת, פערי שפה, פערי תרבות, פערי מינוח, אלף ואחד פערים אפשריים.

<יוסי קנר: נושא הזרים, התמודדות עם הזרים, התייחסות לזרים כאל קורבנות עבירה מחייבת אותנו גם מבחינת נוהל – בואו נחזור לרגע לענייני הנהלים – ויש לנו נהלים והנחיות ראש אח"מ, הנחיות פנימיות, לגבי חקירה של עובדים זרים.

<יוסי קנר: מבחינת ההשלכה הכי רלוונטית כאן לקורבנות עבירה, אם תבוא למשטרת ישראל קורבן עבירת מין לכאורה ויתברר במהלך הבדיקה שהיא שוהה בלתי חוקית, יש הנחיה חד משמעית לחוקר המשטרה שלא לחקור אותה על עבירת השב"ח כדי שלא ליצור עוד חסם ועוד רתיעה.

<יוסי קנר: זאת הלכה שנמצאת בכתובים.

<יוסי קנר: לגבי נתונים.

<יוסי קנר: כמו שנאמר קודם על ידי נטע ממרכז המחקר, אנחנו באמת מדברים על היקף תיקים של בין שלושים לחמישים תיקים בשנה כשאנחנו מתייחסים לקורבנות העבירה, הן כתיירות והן כעובדות זרות.

מיכל רוזין: אתה יכול להגיד בערך מה הפילוח?

שמעון סולומון: במסמך של מרכז המחקר אין הבחנה.

<מיכל אלמוג: אני אעשה את ההבחנה.

<מיכל אלמוג: נגיע לזה בהמשך.

<יוסי קנר: עדיין, גם אם עושים את ההבחנה, מדובר במקרים ספורים.

<יוסי קנר: אם מדובר במקרה הגרוע או במקרה הגבוה, מדובר ב-250 מקרים.

<יוסי קנר: אם אנחנו מתייחסים אך ורק לעובדות זרות, מדובר ב-150 מקרים.

<יוסי קנר: כלומר, זה בין שלושים לחמישים מקרים.

<יוסי קנר: מה שהמשטרה יודעת, אלה הנתונים.

<יוסי קנר: אני מדבר על חמש השנים האחרונות.

מיכל רוזין: עשרים תיירות נתקפות.

<יוסי קנר: פחות או יותר.

<יוסי קנר: חלק מהתיירים הם לא תיירים.

<יוסי קנר: הם הגיעו לישראל בצורה פורמלית ובמערכת המשטרתית הם מוגדרים כתיירים.

<יוסי קנר: מבחינה סטטיסטית, במענה לבקשת המרכז למידע, הכללנו גם את העובדים הזרים וגם את התיירים מבחינת אפיון הקורבן במענה.

שמעון סולומון: אתה מדבר על תיירות שנכנסו?

<יוסי קנר: גם תיירים.

<יוסי קנר: כולם.

<יוסי קנר: מדובר על אנשים שנכנסים לישראל כמהגרי עבודה.

<קריאה: אתה מתייחס גם לשוהים לא חוקיים?

<קריאה: כאלה שפגה האשרה שלהם?

<יוסי קנר: בדרך כלל שוהה בלתי חוקי מוגדר כתייר.

<יוסי קנר: בכל מקרה, הנתון הכללי מדבר על מקרים – לא אגיד ספורים – והנתונים נסקרו קודם על ידי נטע.

<יוסי קנר: בבדיקה שאני ערכתי לקראת הישיבה היום, מבחינת ההרשעות, בכמה מקרים התיקים האלה מגיעים להרשעה בטווח של שש שנים, משנת 2008, אין פער בין אחוז ההרשעה באוכלוסייה הזאת לבין אחוז ההרשעה באופן כללי.

<יוסי קנר: כלומר, אנחנו מדברים על עשרים אחוזים של הרשעה.

<יוסי קנר: עם כל הקשיים ועם כל מה שנסקר כאן קודם, זה אחוז ההרשעה שמתקבל מדיווחי הפרקליטות למשטרת ישראל.

<יוסי קנר: שוב, אני יכול לומר שמשטרת ישראל על פי החוק פותחת בחקירה ברגע שנודע לה על ביצוע עבירה פלילית.

<יוסי קנר: כך החוק מחייב אותנו.

<יוסי קנר: אנחנו לא יכולים לחקור את מה שלא מגיע לפתחנו וזאת אחת הבעיות שנסקרה כאן קודם.

מיכל רוזין: תכף ענת אסיף תאמר לנו היכן הקשיים של הפרקליטות בעניין.

<יוסי קנר: שוב, מבחינת הקשיים, הגורם בפרקליטות יוכל בהחלט להתייחס.

<יוסי קנר: התיקים האלה הם מאוד לא פשוטים.

<יוסי קנר: אם אנחנו מדברים על קשישים, יש בהם באמת ממד לא ברור וקשה מאוד להוכחה של מהי העבירה הפלילית, מה המודעות של מבצע העבירה.

<יוסי קנר: המורכבות כאן היא מורכבות.

<יוסי קנר: לא אומר שהיא גורמת לנו תסכול, היא חלק מנתוני העבודה שלנו בעבירות האלה בפרט ובעבירות מהסוג הזה בכלל.

מיכל רוזין: מיכל, את רוצה להוסיף?

מיכל רוזין: אני חושבת שמבחינתי הטיפול המשטרתי שצריך להיות ראוי ונכון, הוא הקצה.

מיכל רוזין: כלומר, בדרך יש את רשות ההגירה אבל אני בכוונה התחלתי עם המשטרה.

<מיכל אלמוג: יוסי דיבר ברמה כוללת של משטרת ישראל בכלל ואני כקצינת תיאום, סער לה"ב, זאת ההגדרה של התפקיד שלי, המתאמת בין כל הארגונים הממשלתיים והלא ממשלתיים לבין משטרת ישראל בכל מה שקשור לפשיעה כנגד או על ידי מהגרי עבודה.

<מיכל אלמוג: אני בכוונה אומרת מהגרי עבודה כי אני לא מטפלת בתיירים או באנשים שלא הגיעו לכאן למטרות עבודה.

<מיכל אלמוג: לכן, באופן טבעי המספרים מצטמצמים והם יותר קרובים למספרים שעידית ציינה.

<מיכל אלמוג: אני אתייחס בקצרה רק לנתונים משנת 2011, אז בעצם פורקה זרוע סער שטיפלה בנושא של זרים ונעשה רה ארגון למתכונת הקיימת היום, שזה מחלק סער שיושב ביחידת לה"ב שהוא מטפל ברמה הארצית, בפשיעה חובקת מחוזות, ויחידות הימ"ר המחוזיות שהן מטפלות בעבירות טריטוריאליות.

<מיכל אלמוג: הנושא של עבירות מין - ולא סחר - הוא בתחום הטיפול של הימ"רים ולא של מחלק סער.

<מיכל אלמוג: חשוב לציין זאת.

מיכל רוזין: מדוע?

<מיכל אלמוג: בחלוקה שנעשתה, עת ראש אח"מ דאז, סגלוביץ', קבע הנחיה בעקבות הבג"ץ, ואני לא אחזור לכל זה, נעשתה חלוקה של נושאי התעניינות, באילו עבירות מטפל מחלק סער ובאילו עבירות מטפלים הימ"רים.

<מיכל אלמוג: עבירות מין, מאחר והמחוזות, במיוחד הימ"רים, צברו התמחות, במיוחד מחוז תל אביב, בנושא של זנות, עבירות מין, הוחלט שנושא ההתעניינות הספציפי הזה יטופל על ידי הימ"רים.

<מיכל אלמוג: אבל זה לא פטר את מחלק סער ואני יכולה לציין – אולי למגינת לבה של רשות האוכלוסין – שבשנה האחרונה היו שלוש פרשיות כאשר חלק מהעבירות שהיו בפרשיות האלה היו עבירות מין כנגד עובדות זרות, כולל פרשיה חמה עכשיו עליה דובר בתקשורת הבוקר, של פקחי הגירה שקיימו יחסים.

<מיכל אלמוג: זה אירוע שלישי וזה ממש חציית כל קו אדום.

מיכל רוזין: אחר כך רוצים שהן יסמכו על הרשויות.

<מיכל אלמוג: אני לא אומר שנתנו לחתול לשמור על השמנת, כי זה לא הוגן כי זאת הכללה.

<מיכל אלמוג: זה לא פייר כי הם עושים עבודה טובה ויפה.

מיכל רוזין: אבל המסר מועבר ואין מה לעשות.

מיכל רוזין: אנחנו יודעים שהמסר מועבר.

מיכל רוזין: תמיד יש עשבים שוטים אבל בסוף יש תופעה שגורמת לכך שאותן מהגרות עבודה לא יסמכו על המערכת ולא יפנו אליה.

<מיכל אלמוג: במאי קיימנו פגישה עם רשות האוכלוסין בה היו הרבה נציגים וקבענו דרך התנהלות.

<מיכל אלמוג: אני הבהרתי באותו דיון באופן חד משמעי שכל מה שקשור בעבירות מין, זה בטיפול המשטרה.

<מיכל אלמוג: אין כאן בכלל שיקול דעת להפעיל הליך מינהלי.

<מיכל אלמוג: וזה היה חד משמעי.

<מיכל אלמוג: אני אומרת את זה מכיוון שקיבלתי לא מעט פניות שהן כבר זוהמו באופן כזה שהמשטרה כבר לא יכלה לעשות שום דבר.

<מיכל אלמוג: זאת אומרת, אני מקבלת שרשור כזה שקו לעובד הפנה עובדת לרשות ההגירה, החליפו מעסיק, רשות ההגירה שם עושה כל מיני עניינים, כולל שימועים, כולל דיונים עם הבחורה.

<מיכל אלמוג: בקיצור, המשטרה נשארת בצד ולא נשאר לה אפילו ללקט פירורים מכל הסיפור.

מיכל רוזין: מאוד מטריד אותי מה שאת אומרת כי אני מבינה את האינטרס שלך שלא יזהמו חקירה אבל אני אומרת שוב שבאינטרס שלי אני מניסיוני יודעת שכדי להגדיל את כמות הדיווחים, דווקא המשטרה כאן מהווה סוג של חשש ומחסום.

מיכל רוזין: לכן ככל שדווקא יטופלו דברים ברשות ההגירה ויימצא פתרון לאותה עובדת, בין אם זה להעביר אותה ממקום העבודה, בין אם לקחת את רישיון של אותו מעסיק מטריד, בין אם לתת לו רק גברים ולא נשים, כל מיני דברים שתכף נשמע מרשות ההגירה, בעיני זה יעודד נשים לפנות ולדווח.

מיכל רוזין: ברגע שאת מתנה את זה כך שכל דבר שפונים לרננה, היא תגיד שהיא לא יכולה לעשות כלום כי זה חייב להגיע למשטרה, כאן את תחסמי את כל הדיווחים.

<עידית לבוביץ': עובדות לא יתלוננו יותר.

<עידית לבוביץ': היום כשעובדת מגיעה אלי, היא סומכת עלי שאני אעביר את זה למי שהיא מוכנה להעביר.

<עידית לבוביץ': אם זה יגיע למקום שהיא לא הסכימה שזה יגיע, היא לא תבוא אלי להתלונן.

<מיכל אלמוג: באוקטובר קיבלתי שבע פניות על אירועים כאלה שקרו ב-2011 וב-2010 ומביאים את זה לפתחי.

<מיכל אלמוג: מה אני כמשטרה אמורה לעשות?

<מיכל אלמוג: לתייק את זה?

<מיכל אלמוג: להיות כיסוי למישהו אחר שיגיד שהוא העביר למשטרה ולכן הוא בסדר?

<מיכל אלמוג: לא.

<מיכל אלמוג: כשאני מקבלת תלונה, אני מעבירה אותה, אני עוקבת אחריה, אני דואגת שיהיה טיפול מהתחלה ועד הסוף.

<מיכל אלמוג: הרבה תיקים מגיעים לפרקליטות ונסגרים מחוסר ראיות.

מיכל רוזין: אני רוצה להבהיר.

מיכל רוזין: הטענה שלי היא לא כלפי המשטרה.

מיכל רוזין: את צודקת מנקודת המבט שלך.

מיכל רוזין: כשאני מסתכלת מנקודת המבט של התופעה וכיצד אנחנו מתמודדים אתה, בעיני פתרון הקצה הוא המשטרה.

מיכל רוזין: כלומר, אני הייתי רוצה שהמערכת תדע לטפל בסוגיה ברמה של הלשכות הפרטיות, ברמה של חברות כוח אדם וברמה של רשות ההגירה הרבה לפני שזה מגיע למשטרה.

מיכל רוזין: אני לא מחפשת את הנקמה ואני חושבת שגם הנשים לא מחפשות את הנקמה.

מיכל רוזין: אנחנו לא רוצות להרשיע, אנחנו לא מחפשות את ההרשעות אלא אנחנו מחפשות את הטיפול ואת הפסקת המקרים.

מיכל רוזין: לכן ככל שאנחנו נפתח את האפשרויות בדרך למשטרה, כמובן שהמקרים הפליליים החמורים חייבים להגיע למשטרה ולרגע אנחנו לא אומרים שלא ולא מבקשים לטייח שום דבר, אבל אני אומרת שלפני שמגיעים אליכם יש הרבה מה לעשות בדרך ולא רק בעניין של עובדות זרות אלא בכלל, גם באקדמיה.

מיכל רוזין: הרי מה אנחנו דורשים מהמוסדות האקדמיים?

מיכל רוזין: אנחנו דורשים שהם יטפלו.

מיכל רוזין: גם להם נורא קל לומר לכי למשטרה.

מיכל רוזין: אחרי שתהיה תלונה במשטרה והמשטרה תטפל, ברור שהם כבר יעשו משהו עם המרצה.

מיכל רוזין: אנחנו רוצות שהם יעשו עם המרצה לפני שזה הולך למשטרה.

מיכל רוזין: שוב, זה מחזיר אותנו לדיון יותר רחב.

מיכל רוזין: ברור שהאחריות שלך היא שהמקרים יגיעו אליך ואת תוכלי להעביר אותם לפרקליטות נקי ככל האפשר עם אפשרות להגשת כתב אישום.

מיכל רוזין: זה ברור לחלוטין.

מיכל רוזין: עוד משהו?

<מיכל אלמוג: לא.

<מיכל אלמוג: רק לגבי המספרים שהם מאוד מאוד מצומצמים.

<מיכל אלמוג: אנחנו מדברים על 15 מקרים בשנת 2011-2012 ועל 14 מקרים ב-2013, שזה כולל פרשיות של מחלק סער.

<מיכל אלמוג: יש לא מעט תלונות ואפילו יותר מבית הדין לביקורת משמורת.

<מיכל אלמוג: חייבים לציין את בית הדין לביקורת משמורת שמשום מה בכל הדיונים – אני לא יודעת מה הסיבה – אני לא רואה נציגים שלו.

מיכל רוזין: סהרונים?

<מיכל אלמוג: לא.

<מיכל אלמוג: הם תחנה מאוד מאוד חשובה ומשמעותית בעשייה.

<מיכל אלמוג: הם רואים מקרים, הם מציפים מקרים ומעבירים הרבה לטיפול המשטרה.

<מיכל אלמוג: אני אף פעם לא רואה אותם בדיונים.

<עידית לבוביץ': זה ממחיש את כל מה שאמרנו, שהמקום בו העובדת נמצאת הוא שהיא בדרך החוצה.

<עידית לבוביץ': היא מובאת בפני דיין בבית הדין לביקורת משמורת בדרך חזרה לארצה והיא יודעת שכבר זהו, אין לה מה להפסיד, היא כבר הולכת הביתה.

<מיכל אלמוג: המקרים העיקריים שהגיעו לפרקליטות, אלה דווקא מתלונות שבית הדין העביר אלי לטיפול ומשם מיד העברנו למקלט לקורבנות סחר והיה טיפול יפה של היחידות.

<יעל כץ מסטבאום: במשך שנים אני עוסקת הרבה בנושאים האלה.

<יעל כץ מסטבאום: אני מייצגת כאן את לשכת עורכי הדין, את ועדת עובדים זרים.

<יעל כץ מסטבאום: מעבר לכך, ייצגתי שתי נשים שהמקרים שלהן היו בטיפול המשטרה והפרקליטות והוגשו כתבי אישום.

<יעל כץ מסטבאום: אחד היה מקרה מאוד מפורסם של אבא שאילץ את העובדת הסיעודית מאוקראינה להיות עם הבן.

<יעל כץ מסטבאום: זה היה חזיון של סטריאוטיפים.

<יעל כץ מסטבאום: היא ממזרח אירופה, הוא אולי שמרן עם עמדות שוביניסטיות וחשב שהטיפול צריך לכלול גם את זה שהיא תהיה סרוגייט בלי שהוא ביקש את הסכמתה לדבר הזה.

<יעל כץ מסטבאום: אני חושבת שזה היה יותר מחצי שנה עד שהיא הבינה מה קורה.

<קריאה: מי היה הסיעודי, האבא או הבן?

<יעל כץ מסטבאום: הבן.

<יעל כץ מסטבאום: הבן נפגע תאונת דרכים.

<יעל כץ מסטבאום: מקרה מאוד עצוב.

<יעל כץ מסטבאום: מאוד מאוד עצוב.

מיכל רוזין: האבא בעצם ביקש מהמטפלת, מה שלא נעים לך להגיד, לספק שירותי מין לילד הסיעודי.

<יעל כץ מסטבאום: נכון.

<יעל כץ מסטבאום: אמרתי סרוגייט.

<יעל כץ מסטבאום: הבן בן עשרים וכמה, נפגע בתאונת דרכים.

<יעל כץ מסטבאום: באמת זאת הייתה טרגדיה.

<יעל כץ מסטבאום: אני חושבת שהאבא לא הבין עד כמה המעשה הזה הוא אסור.

<יעל כץ מסטבאום: הפרקליטות האשימה אותו במשהו שהוא מאוד חדשני, באונס באמצעות אחר.

<יעל כץ מסטבאום: הנושא עדיין מתנהל.

<יעל כץ מסטבאום: אני ייצגתי אותה בבית הדין לעבודה בו היא זכתה והיא קיבלה פיצויים.

<יעל כץ מסטבאום: אני חושבת שזה מה שעניין אותה בסופו של דבר.

<יעל כץ מסטבאום: אני לא יודעת אם היא ממשיכה בהליך.

<יעל כץ מסטבאום: היא נחקרה אבל לא כל כך מעניין אותה מה תהיה התוצאה.

<יעל כץ מסטבאום: מאוד מאוד חשובה ההסברה.

<יעל כץ מסטבאום: אני חושבת שאנחנו מדברים כאן יותר על הקצה, אבל חייבים לצאת מכאן עם איזשהו נוהל של מה קורה כאשר עובדת סיעודית מגיעה לישראל או בכלל עובדת זרה מגיעה לישראל בכל השטחים, מי מסביר, מי מחתים אותה שהיא הבינה, שממש זכותה היסודית לא להסכים לדברים האלה.

<יעל כץ מסטבאום: הן באות ממקומות, כמו שכבר תואר כאן, שזה בסדר אולי, שזה לא כל כך נורא, עד שזה מידרדר לאונס.

<יעל כץ מסטבאום: הסברה, הסברה.

<יעל כץ מסטבאום: יש הרבה תחנות בדרך שאפשר לעשות את זה.

<יעל כץ מסטבאום: למשל, כל חברות כוח האדם שמטפלות בהן.

<יעל כץ מסטבאום: באמת מישהו צריך לחתום על כך שהוא הסביר את הדבר הזה.

<יעל כץ מסטבאום: העובדות הסוציאליות שמבקרות בבתים חייבות בכל פעם להתייחס באופן פוזיטיבי גם לשאלה הזאת.

<יעל כץ מסטבאום: בקשתי מרשויות ההגירה וגם מבית הדין לביקורת משמורת, כשנתקלים באמת בעדות הזאת, במקרים כאלה, חייבים לתת תמיכה לאותן עובדות ולא רק נניח להעביר למשטרה ואז העובדת נוסעת ואין כבר מה לעשות עם זה.

<יעל כץ מסטבאום: ברור שאין מה לעשות כי הראיה כבר איננה אלא נמצאת אי שם במזרח הרחוק.

מיכל רוזין: תודה.

מיכל רוזין: אני רוצה לעבור למשרד המשפטים.

מיכל רוזין: רננה, את ממתינה בסבלנות.

מיכל רוזין: תכף תעני על הכול.

מיכל רוזין: אני רוצה לשמוע את מירב שמואלי ואת ענת אסיף.

<מירב שמואלי: אני אחראית על הנושא של סחר בבני אדם.

<מירב שמואלי: הטרדה מינית וסחר בבני אדם זה לא אותו הדבר אבל יחד עם זאת יש השקה מאוד מאוד ברורה ולפעמים הטרדה מינית, פגיעה מינית, יכולה להיות סממן גם לנושא של סחר או עבדות או עבודת כפייה.

<מירב שמואלי: לכן אנחנו נותנים הרבה מאוד דגש לדבר הזה בכל מיני הכשרות ותכף רננה תרחיב כי אנחנו עובדות ביחד על הכשרות לעובדים הסוציאליים.

<מירב שמואלי: ידוע שתחום הסיעוד הוא אחד הבעייתיים ובין היתר אני מתייחסת לנושא של הזיהוי.

<מירב שמואלי: גם במקרים שהיו בעולם, המקרים הגיעו לבתי משפט ובכלל לידיעת הרשויות לפעמים רק בגלל איזושהי ערנות של הציבור הרחב, מישהו ראה פתאום אישה רצה ברחוב, או השליח שבא לבית עם הדואר ומשהו נראה לו לא בסדר.

מיכל רוזין: מגיעים אליכם?

<מירב שמואלי: אלה מקרים שקרו בחוץ לארץ, אבל אני אומרת שמשהו שקורה בתוך הבית, החברה כמעט לא יכולה לדעת על כך.

<מירב שמואלי: לכן אנחנו משקיעים הרבה מאוד בהגעה לקורבנות בצורה אקטיבית.

<מירב שמואלי: היחידה שלנו עושה הכשרות באופן שוטף לגבי זיהוי קורבנות סחר בכל התחומים.

<מירב שמואלי: מי שרוצה, יש לנו כאן אפילו עלון מיוחד שנערך בשיתוף הג'וינט.

<מירב שמואלי: יש חוברת מיוחדת על תרבויות מזרח אסיה שגם היא הוצאה בשיתוף הג'וינט.

<מירב שמואלי: זה עם הרבה מאוד דגש על הנושא של נשים, ההיבטים המגדריים, הנושא של פגיעה מינית, החשש מסטיגמה, למה בתרבות שלי אסור להגיד את זה, זאת אשמתי וכולי.

<מירב שמואלי: בכל הכשרה אני מתייחסת לזה, גם למפקחי עבודה ולא משנה מי הקהל של ההכשרה.

<מירב שמואלי: ספציפית בהקשר לסיעוד.

<מירב שמואלי: היו לנו הכשרות יחד עם רננה.

<מירב שמואלי: בנוסף להכשרה עם מרכז הסיוע בה אני נתתי הרצאה ספציפית על מהגרות עבודה זרות, למה הן פגיעות במיוחד, אנחנו עושים הכשרות רבות על סחר בבני אדם.

<מירב שמואלי: במקרה יש הכשרה אחת בשבוע הבא, ב-2 בדצמבר שזה היו הבין לאומי לציון ביטול העבדות.

<רננה לוי: תצייני שהלקוחות הפוטנציאליים שמקבלים את השירות הזה, אלה אותם עובדים סוציאליים שמגיעים לבתים.

שמעון אוחיון: מי אלה העובדים הסוציאליים האלה?

מיכל רוזין: רננה תסביר.

מיכל רוזין: היא אחראית עליהם.

מיכל רוזין: היא המפקחת הראשית על העובדים הסוציאליים.

<מירב שמואלי: למרות שההכשרות הן על סחר בבני אדם, אנחנו מתייחסים בצורה מאוד נרחבת לנושא של הסיבות לחששן להתלונן, למה צריך לדעת לשאול את השאלות ולא להסתפק באיזה הנהון ראש.

<מירב שמואלי: הם מקבלים חומר כתוב שהוא מאוד מאוד נרחב.

<מירב שמואלי: דבר אחרון שאני אומר כי מוקד סיוע לעובדים זרים לא כאן, אבל יש להם יוזמה מאוד יפה, איזשהו מידעון לציבור הרחב, לא לנושאי תפקידים, שכל אחד יגביר את הערנות לדברים כאלה.

<מירב שמואלי: גם הרשות לקידום מעמד האישה וגם משרד הכלכלה משתתפים במימון.

<מירב שמואלי: יש מספרי טלפונים לא רק של איריס מעיין אלא גם של המשרד שלנו ושל המשטרה, כדי שכל מי שנדלקת לו איזושהי נורה אדומה, ידע למי לדווח.

מיכל רוזין: נזכיר שאין חובת דיווח.

<קריאה: אצלנו יש חובת דיווח.

<קריאה: בסחר יש חובת דיווח.

מיכל רוזין: חובת דיווח עליכם ולא על אדם ברחוב שמזהה פגיעה.

מיכל רוזין: על אדם זר אין חובת דיווח.

שמעון אוחיון: לא הבנתי מה מעמדם של העובדים הסוציאליים במקרה הזה.

מיכל רוזין: רננה, שהיא המפקחת הארצית על העובדים הסוציאליים בלשכות הפרטיות, תסביר.

מיכל רוזין: היא מנהלת את המאבק הזה כבר שנתיים.

שמעון אוחיון: עובד סוציאלי שבא לטפל בסיעודי מטעם קופת חולים כללית או מטעם קופת חולים לאומית, הוא איננו קשור ואיננו מחויב?

מיכל רוזין: רננה תסביר את העניין.

<קריאה: ממונה על זכויות עובדים במשרד הכלכלה לא הגיעה לדיון.

מיכל רוזין: נכון.

מיכל רוזין: איריס מעיין.

<רננה לוי: כמו שציינה חברת הכנסת מיכל רוזין ציינה, למעשה אני אחראית על עובדים סוציאליים בלשכות הפרטיות.

<רננה לוי: הלשכות הפרטיות הן אותן לשכות שמקבלות את הרישיון שלהן דרך רשות האוכלוסין, לתווך, לטפל ולהביא עובדים זרים לישראל לתחום הסיעוד.

<רננה לוי: יש לנו 103 לשכות פרטיות.

שמעון אוחיון: בעיקר ההתייחסות שלהן אל העובד הזר.

שמעון אוחיון: זה מאוד חשוב.

<רננה לוי: בלא.

<רננה לוי: ההתייחסות שלהן אל העובד הזר באינטראקציה עם הקשיש, בכל מה שקורה בבית המעסיק הפרטי, אותו מעסיק שהוא הצרכן בנושא שירות של עובד זר.

<רננה לוי: זאת אומרת, ההתייחסות היא גם להיבטים של העובד הזר וגם למעסיק.

מיכל רוזין: היא באה גם לראות איך מטפלים בו, איך היחס אליו והיא גם צריכה לראות באותו זמן את היחס לעובדת הזרה, תנאי המחיה שלה וכדומה.

<רננה לוי: יש לנו עובדת סוציאלית אחת שעושה ביקורי בית, שקיבלה בעצם מנדט להתייחס לשתי קבוצות אוכלוסייה מוחלשות מבחינתנו.

<רננה לוי: זאת אומרת, גם אם אתה תבחן את הדוחות של ביקורי הבית שמחויבים להגיש לרשות האוכלוסין, אתה תגלה שבעצם המוקד והפוקוס של אותה עובדת סוציאלית בבדיקה שלה בביקורי הבית הוא מצד אחד לעובד הזר שנמצא בתוך הבית הספציפי הזה, ומהצד השני לקשיש.

מיכל רוזין: חבר הכנסת אוחיון עומד בראש שדולת העובדים הסוציאליים ולכן הנושא קרוב ללבו.

שמעון אוחיון: לא.

שמעון אוחיון: אני מנסה להבין וללמוד את הנושא הזה ובנקודה הזאת הוא לא ברור לי.

שמעון אוחיון: אני מכיר עובדת סוציאלית מטעם הרשויות הרפואיות.

שמעון אוחיון: כלומר, קופת חולים כללית או לאומית ששולחת מישהו שמטפל יחד עם הצוות הרפואי.

שמעון אוחיון: יש עובדת סוציאלית שבאה עם אותו רופא ועם אותה אחות והם מטפלים בחולה הסיעודי.

שמעון אוחיון: רציתי להבין האם אני יכול לצפות ממנה למשהו, אבל אני מבין שלא.

שמעון אוחיון: אני יכול לצפות רק מאותה עובדת סוציאלית שהיא העובדת של הלשכות הפרטיות.

<רננה לוי: נכון.

שמעון אוחיון: רציתי לעשות את ההבחנה.

שמעון אוחיון: יש לנו כאן שתי עובדות סוציאליות שנכנסות לאותו בית.

<קריאה: יש לנו שלוש.

<קריאה: גם שירותי הרווחה.

שמעון אוחיון: מותר לגלות סוד, גילוי נאות.

שמעון אוחיון: מי שנשוי לעובדת סוציאלית במחלקה האונקולוגית, היא בוודאי תכחיש שהיא רואה עובדת רווחה בכלל.

<אורנה זמיר: אבל אתה מדבר על אנשים במצב סופני.

שמעון אוחיון: לאו דווקא סופני.

<אורנה זמיר: אבל אשפוז בית.

שמעון אוחיון: כן.

שמעון אוחיון: אשפוז בית.

<אורנה זמיר: אשפוז בית הוא שירות נפלא, אבל הוא ניתן למספר מאוד מצומצם של אנשים.

שמעון אוחיון: נכון.

<אורנה זמיר: לגבי כל היתר הוא לא רלוונטי, ומה שרלוונטי אלה הם העובדים הסוציאליים של שירותי הרווחה.

מיכל רוזין: רננה, תמשיכי להסביר.

<רננה לוי: למעשה בארבע השנים האחרונות עברנו איזושהי כברת דרך מאוד משמעותית בתחום של התייחסות לקבוצות האוכלוסייה של העובדים הזרים לצד העבודה שלהם בתוך הבתים וההבנה שמדובר בעצם על מודל העסקה שהוא ייחודי מאוד.

<רננה לוי: העובדים הסוציאליים הם בעצם אותם אנשים שפוגשים את הקשישים.

<רננה לוי: הם אותם אנשים שפוגשים למעשה את העובדים הזרים ואת הקשישים בתוך הבתים.

<רננה לוי: אותם עובדים סוציאליים במהלך ארבעת השנים האחרונות עברו הכשרות מקוונות.

<רננה לוי: הם עברו הכשרה שבעצם תלמד אותם ותאפיין את אותן קבוצות מגוונות של עובדים זרים.

<רננה לוי: לא דומה הדבר לעובדת זרה שמגיעה ממזרח אירופה לעובדת זרה שמגיעה מנפאל, מסרילנקה ומהפיליפינים.

<רננה לוי: העובדים הסוציאליים שלנו למעשה עברו הכשרות שיאפשרו להם להבין את הדיפרנציאציה בין הקבוצות השונות, לזהות את הניואנסים, לזהות את המרכיבים מהם הגיעה אותה אוכלוסייה.

<רננה לוי: זה בעצם נושא מאוד משמעותי בתהליך של האבחון של אותו עובד סוציאלי שנכנס לבית.

<רננה לוי: בנוסף לכך העברנו את העובדים הסוציאליים הכשרות יחד עם איגוד נפגעות תקיפה מינית לגבי כל התחום של ההבנה בעצם מהי הטרדה מינית, כיצד מתמודדים עם עובדת זרה שעוברת הטרדה מינית, בין אם המעסיק הוא דמנטי ובין אם הוא לא דמנטי, בין אם הוא מודע לעבירה או שהוא לא מודע לעבירה, בין אם זה נובע מחולי או אחרת, מתוך איזו כוונה עמוקה משמעותית.

מיכל רוזין: איפה עומד נושא ההכשרות?

מיכל רוזין: האם הן מתקיימות?

מיכל רוזין: האם הן ממשיכות להתקיים?

מיכל רוזין: הרי עובדים סוציאליים גם מתחלפים.

<רננה לוי: נכון.

<רננה לוי: אני רוצה להוסיף עוד הכשרה משמעותית נוספת שזאת הכשרה עם משרד המשפטים בכל הנושא של סחר, עבדות, עבודת כפייה.

מיכל רוזין: מירב התייחסה לכך.

<רננה לוי: זאת הכשרה שעומדת להתקיים בשבוע הבא, ביום חמישי, עם עובדים סוציאליים.

<רננה לוי: זאת הכשרה שמתפרסת על יום שלם במשך שמונה וחצי שעות.

מיכל רוזין: זאת פעם ראשונה?

<רננה לוי: לא.

<רננה לוי: פעם רביעית או אפילו פעם חמישית.

<רננה לוי: לגבי הכשרות עם ארגוני נפגעות תקיפה מינית, למעשה התקציב נגמר.

<רננה לוי: ביקשנו תקציב נוסף עבור הכשרות לעובדים החדשים ואנחנו זקוקים לעזרה כדי לקבל את התקציב המסוים הזה.

<רננה לוי: אולי בתחילת שנה הבאה יהיה תקציב.

מיכל רוזין: שר האוצר אמר שיש עודף תקציבים, הכול נפלא ויש כסף.

מיכל רוזין: לא אני אמרתי את זה אלא הוא אמר את זה במסיבת עיתונאים.

שמעון אוחיון: הוא אמר שזה מרווחים כלואים.

<רננה לוי: העובדים הסוציאליים שלנו למעשה עברו הכשרות מעשיות בתחומים רחבים עם יכולת כזאת שתאפשר להם לאבחן.

<רננה לוי: הטפסים שלנו, של ביקורי הבית, שודרגו והם נותנים יכולת לבטא, כולל חתימה של אותה עובדת סוציאלית שנכנסה לבית ודיברה עם העובדת הזרה והסבירה לה על המשמעות של היכולת של הפגיעה בתוך הבית המסוים, והעובדת הזרה קיבלה את ההסבר הזה והסכימה אתו והיא מבינה אותו.

<רננה לוי: גם בזכותונים שלנו יש התייחסות לנושא הזה של הטרדה מינית.

<רננה לוי: נושא נוסף שהתייחסנו אליו הוא הנוהל שבנינו בממשק עבודה יחד עם ארגוני נפגעות תקיפה מינית, נוהל שמתייחס לטיפול באותה עובדת שעברה את ההטרדה.

<רננה לוי: הליווי והתמיכה.

<רננה לוי: קיבלנו סעד דווקא של חיפה בנושא של עובדת זרה שבעצם התלוננה על הטרדה מינית, ליווי ותמיכה שהיה מרשים מאוד.

<רננה לוי: העובדת הסוציאלית של הלשכה יחד עם מתנדבת של ארגוני נפגעות תקיפה מינית סניף חיפה, נתנה עזרה מאוד יפה לעובדת הזרה.

<רננה לוי: העובדת הזרה החליפה את מקום העבודה.

<רננה לוי: לשכות פרטיות הבינו ואין מצב שהעובדת הזרה מפחדת ונשארת בתוך הבית היה ואנחנו יודעים על אירוע מסוג כזה.

<רננה לוי: עובדת זרה מחליפה מעסיק ללא שום בעיה.

<רננה לוי: אין בעיה בנושא הזה.

מיכל רוזין: רננה שמרה על שתיקה - וזה קשה לה מאוד – לאורך כל הדיון.

מיכל רוזין: בואו ניתן לה להמשיך בדבריה.

<רננה לוי: למען הסר ספק, אני רוצה לחדד את הנקודה הזאת.

מיכל רוזין: זאת נקודה מאוד חשובה כי דיברנו על פתרונות מינהלתיים לפני שזה מגיע למשטרה.

<רננה לוי: עובדת זרה יכולה להחליף מעסיק מבלי לחשוש.

<רננה לוי: עובדים סוציאליים קיבלו הנחיות ברורות ואנחנו גמישים בעניין הזה.

<רננה לוי: כל העובדים הסוציאליים שעובדים אתנו גם ברמה הפרטנית, גם אם אין כרגע הכשרה אינטנסיבית עבור אותם עובדים סוציאליים חדשים, הם עוברים אצלי שיחות וראיונות במשך כל השנה.

<רננה לוי: הדיאלוג הוא פתוח.

<רננה לוי: יש עליהם פיקוח מאוד הדוק והם יודעים שאם יש אירוע שקרה ומודעים לו, יש לה יכולת לעבור בית ולעבור מעסיק.

<רננה לוי: ראיה יותר משמעותית מזאת שעובדים זרים למעשה יכולים להישאר בישראל, הם לא חוקיים, ונכנסים לעבוד אצל מעסיקים.

<רננה לוי: 4,000 מעסיקים נמצאים בתהליך הזה, כך שלטעון שבעצם הם מגורשים או מאוימים, זה עניין לא רציונאלי.

מיכל רוזין: כמה פניות הגיעו אליך - מאז נכנסת לתפקיד, בשנה האחרונה, איך שאת רוצה להתייחס – של דיווחים מעובדות סוציאליות על מקרים של הטרדות מיניות או התייעצות לגבי גבולות, שהן שמעו דברים והן רוצות להתייעץ.

<רננה לוי: לא הכנתי נתונים.

<רננה לוי: לא תכננתי להגיע לישיבה.

<רננה לוי: מישהו אחר היה צריך להגיע.

מיכל רוזין: ובכל זאת, האם מדובר בעשרה מקרים בשנה?

מיכל רוזין: בחמישים מקרים בשנה?

<רננה לוי: סדר גודל של בין עשרה ל-15 מקרים בשנה.

מיכל רוזין: כמה מהם עוברים למשטרה?

מיכל רוזין: בכמה את מטפלת?

מיכל רוזין: ספרי לנו איפה החלק שלך בדרך.

<רננה לוי: עוד משפט אחד.

<רננה לוי: דיברתי על חובת דיווח שמופיעה אצלנו בנוהל לשכות פרטיות שמחייבת את הלשכות.

מיכל רוזין: זה ברור.

מיכל רוזין: גורמים טיפוליים, יש עליהם חובת דיווח בחוק.

<רננה לוי: אני רוצה לומר עוד משפט.

<רננה לוי: בעצם אנחנו יותר מדי מחמירים כרגע.

<רננה לוי: לשכות שלא דיווחו לנו וידעו שיש אירוע, היום עוברים אצלנו שימוע.

מיכל רוזין: טוב מאוד.

<רננה לוי: זה ממד הרתעה מאוד משמעותי שנוצר בשנה האחרונה.

מיכל רוזין: תארי לי מה קורה כאשר מגיע אליך דיווח או אפילו התייעצות של עובד סוציאלי שאומר שהוא שמע כך וכך מהעובדת ומבקש שתגידי לו האם יש כאן הטרדה או אין הטרדה ואיך הוא מתמודד עם זה.

מיכל רוזין: האם מגיעות אליך פניות כאלה ואיך את מתמודדת?

<רננה לוי: בוודאי.

<רננה לוי: מגיעים כל יום.

מיכל רוזין: כל יום?

מיכל רוזין: אז יש לך רק 10-15?

<רננה לוי: מגיעים אירועים חריגים מגוונים ולאו דווקא הטרדות מיניות.

<רננה לוי: מגיעים אירועים על לא קיבלתי שכר.

<רננה לוי: אירועים מגוונים ולא אכנס כרגע לכולם.

<רננה לוי: עובדת סוציאלית יכולה להתקשר אלי.

<רננה לוי: בדרך כלל הטלפון שלי נגיש וזמין לכל עובדת סוציאלית.

מיכל רוזין: תארי לנו מקרה שפונים אליך.

<רננה לוי: מתקשרת העובדת הסוציאלית.

<רננה לוי: היא חוזרת בחזרה, בהנחיה שלי, לאותו בית כדי לבדוק לעומק את אותן שאלות שיש לגביהן ספק.

<רננה לוי: ניתנת אפשרות, במידה ויש חשש אפילו, העובדת הזרה יוצאת מהבית באותה נקודת זמן שהעובדת נפגשה אתה ונכנסת ללשכה.

מיכל רוזין: מה זה אומר אם יש אפשרות?

מיכל רוזין: את משאירה את הקשיש או את הנכה לבד בלי עובדת?

<רננה לוי: לא.

<רננה לוי: אנחנו מערבים את פקידת הסעד או את לשכת הרווחה כדי שמישהו מהם ייתן מענה מיידיד או את בן המשפחה כדי שייתנו מענה לקשיש.

שמעון אוחיון: מה זה פקידת הסעד?

<רננה לוי: פקידת הסעד בלשכת הרווחה.

מיכל רוזין: מה היא עושה?

<רננה לוי: פקידת הסעד מערבת את בן המשפחה.

<רננה לוי: בואו נעשה את זה יותר נכון.

<רננה לוי: היה ומגיעה עובדת סוציאלית, או שהיא קיבלה קריאה מעובדת זרה לגבי בית מסוים שיש משהו חריג ---

מיכל רוזין: האם מגיעות אליך כאלה שמזהות משהו?

<רננה לוי: ברור.

<רננה לוי: עובדת סוציאלית מקבלת הנחיה ברורה ללכת למעסיק הספציפי הזה.

<רננה לוי: ברגע שהיא נכנסת למעסיק הספציפי, היא לא נשארת שם לבד.

<רננה לוי: מוזמנת עובדת סוציאלית של הרווחה לאותו בית באותה נקודת זמן.

<רננה לוי: העובדת הסוציאלית של הלשכות לא עוזבת את הבית עד שהתהליך זה לא מבורר ומטופל.

<רננה לוי: נעשית אבחנה במקום מה קורה, האם העובדת אמנם נמצאת במצב של מצוקה, של חשש, האם יש איזשהו אירוע משמעותי שקורה באותה נקודת זמן.

<רננה לוי: העובדת הזרה מוצאת מהבית.

<רננה לוי: לשכת הרווחה נכנסת לטיפול במעסיק, בן המשפחה או כל גורם אחר שקשור לקשיש המסוים נכנס לתהליך המסוים.

מיכל רוזין: מה את עושה?

מיכל רוזין: הגיע אליך דיווח, אחרי שאת מטפלת נקודתית, מוציאה את העובדת ומכניסה את הרווחה לעניין, איך המשך הטיפול?

<רננה לוי: לעובדת הזרה ניתנת בחירה.

<רננה לוי: היא יכולה לעבור למעסיק חדש.

<רננה לוי: במידה שיש מצוקה משמעותית אנחנו מערבים גורמים כדי לטפל בעובדת הזרה.

<רננה לוי: השלכה מחויבת לתת לה מגורים בפרק הזמן הזה כדי שאם אמנם היא נמצאת במצוקה, היא תקבל מערכת תומכת מהלשכה.

<רננה לוי: למערכת שלנו נמסרת הודעה למינהל אכיפה אצלנו כדי שייכנסו לבית לבדוק מה קורה.

<רננה לוי: אם אמנם מדובר באיזושהי עבירה, מתחיל תהליך של חקירה.

מיכל רוזין: מה קורה עם אותו מעסיק סיעודי?

מיכל רוזין: מה לגביו?

<רננה לוי: אמרתי.

מיכל רוזין: נכנסת הרווחה.

מיכל רוזין: ולאחר מכן מה קורה?

<רננה לוי: אם צריך, יש לנו אגף שמחליט האם להתלות רישיון, האם לשנות ולתת בתקופת הביניים הגבלה שייכנס רק מטפל גבר עד לבירור העניין.

מיכל רוזין: מה את עושה כאשר המטריד הוא לא הסיעודי אלא מדובר באישה סיעודית ומי שמטריד הוא הבן או הבעל?

מיכל רוזין: אי אפשר להביע לה מטפל גבר.

<רננה לוי: אנחנו מעבירים את הפניות למינהל אכיפה ומינהל אכיפה מחליט לפתוח בחקירה.

מיכל רוזין: מה הנוהל?

מיכל רוזין: כאשר המטריד או בן המשפחה שחי בבית, בין אם זה בן בכור, בין אם זה נכד ובין אם זה הבעל של אותה אישה סיעודית, מה קורה?

מיכל רוזין: הוצאתם את האישה, היא הוטרדה, אתם לא יכולים לאיים עליה שתוציאו את בעלה מהבית, אנחנו לא גורמים לגירושין.

<רננה לוי: ממש לא.

<רננה לוי: אבל יש לנו אפשרות לתת מטפל גבר בשלב הראשוני.

מיכל רוזין: אבל זאת אישה.

מיכל רוזין: המטופלת הסיעודית היא אישה.

מיכל רוזין: מה את עושה אז?

<רננה לוי: עדיין יש אפשרות להגביל לגבר.

<קריאה: אישה מקבלת טיפול מעובד זר ולא מעובדת?

<רננה לוי: בואו נעשה סדר.

<רננה לוי: יש לנו תהליך בתוך המערכת.

<רננה לוי: אני אחראית על תחום של עובדים סוציאליים.

מיכל רוזין: מה קורה אחרי.

מיכל רוזין: אני באמת שואלת.

מיכל רוזין: אמרנו, זה נושא מורכב, לא פשוט ולאף אחד מאתנו אין תשובה בשלוף.

מיכל רוזין: אתם מתמודדים עם זה כבר כמה שנים.

מיכל רוזין: מה קורה כאשר פעמים רבות המטריד הוא לא המטופל עצמו אלא הסביבה התומכת המיידית של המטופל?

מיכל רוזין: מה קורה כאשר הבן, הנכד או הבעל מטרידים?

מיכל רוזין: הם חלק מהבית.

מיכל רוזין: מה נעשה עם אותה קשישה דמנטית או נכה שעכשיו תאמרי לה שיבוא גבר לטפל בה?

<רננה לוי: לא.

<רננה לוי: אני יכולה לומר לך שאף על פי שזה לא המנדט שלי לקבוע מה קורה עם ההיתר המסוים, וזה מנדט של מישהו אחר אצלנו, עדיין אנחנו עושים כמה פעולות בתוך התהליך.

<רננה לוי: מערבים את בן המשפחה, מיידעים את המשפחה שיש בעיה מאוד משמעותית ואקוטית ולכן קשה מאוד להכניס גורם טיפולי לתוך המשפחה המסוימת.

<רננה לוי: הרבה פעמים עובדת סוציאלית מונחית להגיש תלונה למשטרה.

<רננה לוי: כשיש מטריד בתוך הבית ויש ספק לגביו, העובדת הסוציאלית מונחית לפנות למשטרה.

<רננה לוי: והיה ואותה עובדת סוציאלית לא פונה למשטרה, היא פונה לפקידת הסעד.

<רננה לוי: הנושא לא נשאר באוויר, בוואקום.

<רננה לוי: שיקול הדעת ניתן לנו ואנחנו מפעילות.

מיכל רוזין: אני מבינה.

מיכל רוזין: שאלתי מה את עושה.

מיכל רוזין: נתתי לך מקרה.

מיכל רוזין: מהו שיקול הדעת במקרה הזה?

מיכל רוזין: מה עושים?

<רננה לוי: לא מכניסים מטפלת לבית שיש בו ספק פגיעה.

מיכל רוזין: מה עושים עם אותה קשישה סיעודית?

<רננה לוי: מפעילים את לשכות הרווחה.

<רננה לוי: זה גם המנדט שלהן.

<רננה לוי: לשכת רווחה מחויבת עבור אותה אוכלוסייה.

מיכל רוזין: כלומר, מונעים ממנה לקבל כרגע מטפלת אחרת.

מיכל רוזין: מטפל או מטפלת אחרת.

מיכל רוזין: אני שואלת האם נמנע ממנה עכשיו ההיתר להעסיק עובד זר?

<רננה לוי: זה לא המנדט שלי ואני לא יכולה לומר לך האם נעשה או לא נעשה.

<רננה לוי: זה לא המנדט שלי וזה לא באחריות שלי.

<רננה לוי: אני יכולה לומר לך טנטטיבית אנחנו פועלים בכל מיני מישורים כדי למנוע את המניעה הטכנית לאותה נקודת זמן שאותה עובדת תינזק או תינזק עובדת אחרת נוספת.

<רננה לוי: לומר לך האם אקט מינהלי נערך, אני לא יכולה.

מיכל רוזין: אתה יכול לומר לי?

<נאיף הינו: אני אחראי על תחום החקירות ברשות.

<נאיף הינו: הנושא מאוד מורכב.

<נאיף הינו: אנחנו מבצעים את כל המכלול.

<נאיף הינו: אם יש עבירה פלילית, אנחנו מעבירים אותה למשטרה וברגע שנפתחת חקירה פלילית, המקרה מועבר למנהל אגף היתרים שאמור לבחון את זה יחד עם הייעוץ המשפטי, להגביל או לבטל או להתלות את ההיתר.

<נאיף הינו: לבוא לקשיש ולומר שלוקחים לו את העובד ואין לו עובד זר, אנחנו בבעיה עוד יותר גדולה.

<נאיף הינו: לומר למישהו שמחליפים את המטפלת במטפל, יש מחלקה בה יושב משה נקש והייעוץ המשפטי שבוחנת את הסוגיה לעומק, האם כן לקחת או לא לקחת, כן להגביל או לא להגביל, ומה השימוע.

<נאיף הינו: יש כאן רגישות מסוימת של מקרה אחד לאלף שאנחנו צריכים להחליט החלטה קשה.

<נאיף הינו: הרי ברור שזאת החלטה קשה לכאן ולכאן, האם לבטל את ההיתר, האם להגביל אותו, האם להחליף אישה בגבר.

<נאיף הינו: אני לא שם להחליט.

<נאיף הינו: אני אחראי על הפיקוח לאסף את כל מרב הראיות.

<נאיף הינו: בנוסף למה שרננה אמרה, יחידת הפיקוח, בעקבות כל ההסכמים שמגיעים אלינו בנושא החקלאות, אנחנו גם מתכוונים להחיל את זה על תחום הסיעוד.

<נאיף הינו: כל עובד כזה שמגיע, הוא מקבל בשדה התעופה את כל ההסברים ואת כל העלונים הקיימים.

<נאיף הינו: אתן לכם דוגמה.

<נאיף הינו: בהפעלת הקו החם בתחום החקלאות, במשך שנה וחצי יש לנו אלפיים תלונות בתחומים שונים שהגיעו לרשות האוכלוסין וההגירה והן בכל התחומים, גם גבר, גם אישה וגם אישה שלנה ומתגוררת עם גברים.

מיכל רוזין: יש לכם תלונות כאלה?

<נאיף הינו: כן.

מיכל רוזין: מה נעשה בעניין?

<נאיף הינו: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא עם משטרת ישראל, עם הקו החם ואנחנו מנסים להוציא ולהעביר את האישה.

<נאיף הינו: יש כאן שיקול דעת, האם להביא רק נשים או רק גברים, כי הרי נשים רוצות להגיע ולעבוד, אז נאמר להם לא?

<נאיף הינו: בעצם הבאת הנשים יש בעיה, האם מעסיק יקבל רק נשים, האם הוא יקבל רק גברים?

<נאיף הינו: אני בעד מה שהצעת, שינוי התקנות ולהעמיד מגורים הולמים לנשים.

מיכל רוזין: אישה אחת עם שלושים גברים, זה בעייתי.

<נאיף הינו: אנחנו כרשות אוכלוסין בוחנים, בודקים ומנחים את המעסיק שייתן לה מגורים נפרדים.

<נאיף הינו: אז היא תהיה בהסגר?

<נאיף הינו: היא נכנסת ונועלת את הדלת?

<נאיף הינו: איך עושים את זה?

<נאיף הינו: תכל'ס, איך אני מגיע לשם?

<נאיף הינו: ההצעה שהוצעה היא מעולה, להתקין תקנות נוספות למגורים הולמים.

<נאיף הינו: דרך אגב, המגורים נאכפים על ידי יותר ממשרד אחד כאשר בנוסף לרשות האוכלוסין גם משרד הכלכלה בוחן את הסוגיה הזאת של המגורים ההולמים.

<נאיף הינו: אנחנו בשיתוף פעולה עם הקו החם ומנסים איכשהו להתמודד עם התופעה.

<נאיף הינו: התופעה מאוד כואבת.

<נאיף הינו: אנחנו לא מקבלים ישירות את כל הפניות אלא בדרך כלל הן מגיעות מהקו החם.

<רננה לוי: אני רוצה להשיב על השאלה.

<רננה לוי: בטווח הקצר, בנקודת הזמן של האירוע, אנחנו מטפלים מידית ומערבים את כל הגורמים הרלוונטיים.

<רננה לוי: לגבי התהליך, כמו שנאיף אמר, יש בעצם מנגנון מתמשך והוא טיפול של הלשכה המשפטית יחד עם אגף ההיתרים.

<רננה לוי: האם הותלו רישיונות?

<רננה לוי: אני יכולה לומר לך לפחות משיחת הטלפון עם נקש שבהחלט הוא עשה את זה.

<רננה לוי: היו אירועים בהם הותלו רישיונות או שהוגבלו להכנסת עובד זר גבר לבתים מסוימים בשיקול הדעת שהתרחש באותה נקודת זמן, בין אם זאת אישה ובין אם זה גבר.

<נאיף הינו: אני רוצה להוסיף עוד נקודה שעלתה.

<נאיף הינו: אין כבילה בין עובד למעסיק.

<נאיף הינו: עובד יכול לקום ברגע שהוא מרגיש מאוים וללכת.

<נועה שאואר: כל העניין הזה שאין כבילה לא קיים יותר.

<נועה שאואר: יש כבילה.

<נועה שאואר: היום עובד בסיעוד ובחקלאות תלוי באופן אינהרנטי במעסיק שלו.

<נועה שאואר: אגב, גם הפוך.

<נועה שאואר: אם המעסיק רוצה לפטר עובד, גם יש לו תהליך.

<נאיף הינו: זה ממש לא נכון.

<נאיף הינו: העובד יכול לקום וללכת.

<נאיף הינו: עובד רשאי לקום ולהתפטר.

<נועה שאואר: ברגע שאין לו מעסיק, אין לו אשרה.

<נאיף הינו: יש לו תשעים ימים.

<נאיף הינו: יש לו תקופה.

מיכל רוזין: מעדכנת אותי נטע ואומרת שסדרי הגודל של שימועים ושלילת היתרים ב-2009 ו-2010 בסיעוד היו תשעה שימועים, ארבעה היתרים נשללו וחמישה כבילת היתר, כלומר, רק גבר.

<רננה לוי: זה היה בסיעוד ולא היה בקשר להטרדות מיניות.

<רננה לוי: היה שם מקרה אחד של סחר בבני אדם, מקרה אחד של אחזקה בתנאי עבדות.

<נטע משה: אני מציגה כאן נתונים שהוצגו בוועדה ונחתמו על ידי החוקר דוקטור גלעד נתן .

<נטע משה: אלה נתונים שהועברו מרשות האוכלוסין והם עוסקים בתלונות על הטרדות מיניות.

<נטע משה: זה המידע שהוצג.

<נטע משה: אם מעבר לזה היו דברים אחרים, אני לא מתייחסת אליהם.

מיכל רוזין: בכל מקרה, אלה מספרים מועטים ואנחנו נרצה לקבל נתונים מ-2011 כי אין ספק שנעשה שינוי, כמו שאמרתי.

מיכל רוזין: רננה, תרשמו לפניכם שאנחנו מבקשים לקבל את הנתונים מרשות ההגירה.

מיכל רוזין: יושבת כאן בשקט איירין שהגיעה אלינו מהפיליפינים.

מיכל רוזין: היא עובדת כאן כבר חמש שנים ואתמול היא הגישה תלונה במשטרה.

מיכל רוזין: היא ראתה את הפרסום של הוועדה וביקשה לבוא ולדבר.

מיכל רוזין: אני משתדלת מאוד שלא נדבר רק על הנושאים אלא גם נשמע את נשוא הדיון.

<מיכל אלמוג: אירוע קטן, שאם תרשי לי להתייחס אליו בהמשך, מתוכו יצופו הרבה שאלות שצריכות לעלות.

<יוסי קנר: יש כאן חקירה תלויה.

<יוסי קנר: אני מבקש לשים לב.

מיכל רוזין: בוודאי.

מיכל רוזין: יש כאן חקירה תלויה.

מיכל רוזין: אנחנו לא חורצים דין.

מיכל רוזין: אנחנו לא בית משפט.

מיכל רוזין: אנחנו בסך הכול רוצים לשמוע את הסיפור שלך בקצרה, מה שאת יכולה בלי לחשוף פרטים שעומדים ותלויים בחקירה.

מיכל רוזין: רק את החוויה האישית שלך.

<איירין: (אומרת דברים באנגלית, להלן התרגום החופשי) הגעתי לכאן מהפיליפינים בשנת 2007, ואני רוצה לספר לכם על מה שקרה לי אצל המעסיק האחרון שלי.

מיכל רוזין: (אומרת דברים באנגלית, להלן התרגום החופשי) כמה זמן את מועסקת על ידו?

<איירין: שלוש שנים בסוף החודש הנוכחי.

<איירין: לפניו היה לי מעסיק אחר, אבל כאשר המטפל של המעסיק הנוכחי עזב, הוא התקשר אלי וביקש שאהיה המטפלת שלו, כי הוא כבר הכיר אותי.

<איירין: אמרתי לו שאחשוב על זה כי אני מועסקת אצל מישהו אחר, אבל, הוא המשיך להתקשר ולבקש שאעבור להיות המטפלת שלו ובסוף עזבתי את המעסיק הקודם כדי להיות המטפלת שלו.

<איירין: במהלך החודש הראשון, עשיתי את כל מה שאני אמורה לעשות כמטפלת והכל היה בסדר בינינו.

<איירין: לאחר כחודש, הוא החל לבקש ממני לעשות דברים שלא כלולים בעבודה שלי כמטפלת.

<איירין: הוא ביקש ממני לשבת לצידו בלילה במיטה ולראות איתו סרטים שאינם ראויים שנצפה בהם ביחד, מה שגרם לו להתחיל לגעת בי.

<איירין: <מיכל אלמוג:> סליחה, זה לא עובד כך.

מיכל רוזין: אני מנהלת כאן את הדיון.

מיכל רוזין: הוגשה תלונה.

<עידית לבוביץ': (אומרת דברים באנגלית, להלן התרגום החופשי) איירין, אבקש אם אפשר שתספרי לנו רק את הדברים הקשורים לדיון שלנו היום.

<עידית לבוביץ': ספרי לנו, מה קרה אחרי שסיפרת על המקרה לעובד הסוציאלי של חברת ההעסקה שלך?

מיכל רוזין: בלי פרטים.

<יוסי קנר: אי אפשר להיכנס לפרטי חקירה.

<יוסי קנר: יש תלונה במשטרה.

מיכל רוזין: אנחנו לא רוצים לדעת את הפרטים.

<מיכל אלמוג: היה צריך להביא משהו שנגמר ולא משהו שהוא טרי.

<מיכל אלמוג: יש לי שפע של דוגמאות שיכולנו להביא לכאן.

מיכל רוזין: אמרי לנו רק, האם סיפרת על המקרה לעובד הסוציאלי שביקר אצלך, או שהגשת תלונה במשטרה מבלי ליידע את העובד הסוציאלי?

<איירין: סיפרתי את זה לחברת ההעסקה, לפני כמה חודשים.

<קריאה: מי היתה חברת ההעסקה?

מיכל רוזין: אל תאמרי שמות ופרטים, רק ספרי לנו מה אמרת כשהתקשרת לחברת ההעסקה, לגבי המקרה.

<איירין: סיפרתי את המקרה לחברת ההעסקה, שהגיעו למקום העבודה שבוע לאחר מכן, כדי לברר את הנושא עם המעסיק שלי.

<איירין: הם אמרו לו שזה לא בסדר, מה שהוא מבקש ומה שהוא עושה זה הרבה מעבר למה שאני אמורה לעשות כמטפלת.

<איירין: בגלל שאיימתי לעזוב את מקום העבודה, הם ביקשו שנדבר על הנושא כי המעסיק התעקש ואמר להם שהוא לא רוצה שאעזוב אותו.

<איירין: הם אמרו לי, אם הדברים יסתדרו בין שניכם תמשיכי לעבוד אצלו.

<איירין: אבל, אני בכל זאת החלטתי לעזוב.

מיכל רוזין: זו נקודה טובה.

מיכל רוזין: לדעתי, אלה הדברים שרצינו לשמוע כעדות.

<מיכל אלמוג: אמרתי קודם שבית הדין מעביר אלינו אירועים.

<מיכל אלמוג: מעבירים לי פרוטוקול של בית הדין, בחורה שעוברת שימוע לקראת הרחקה, והיא מספרת סיפור קשה מאוד.

<מיכל אלמוג: היא אומרת שהיא טיפלה בקשישה באזור הצפון, הבן של הקשישה אנס אותה מספר פעמים, ובשלב מסוים כשהיא כבר לא יכלה – בפרוטוקול היא גם מפרטת שיש כתמי דם, זרע ואיפה אפשר למצוא אותם וכולי – היא אמרה לו שהוא יפסיק והוא אמר לה שהיא לא חוקית ואם היא לא תמשיך, היא יקרא להגירה.

<מיכל אלמוג: כך היה באמת.

<מיכל אלמוג: הוא קרא לפקחים והפקחים עצרו אותה והביאו אותה לגבעון.

<מיכל אלמוג: שם בשימוע היא גלגלה את הסיפור.

<מיכל אלמוג: הפרוטוקול היה מאוד מפורט וחריג בפרטים שהיו בו.

<מיכל אלמוג: התערבנו מיד, מאחר וזה היה בטריטוריה של ימ"ר חוף, התקשרתי אליהם והגיעו מיד והוציאו אותה ממתקן הכליאה והעבירו אותה ישר למקלט לקורבנות סחר.

<מיכל אלמוג: התחילה חקירה שאימתה את הגרסה שלה.

<מיכל אלמוג: במקביל דיברתי עם רשות האוכלוסין כי הסתבר שהם קיבלו עובדת אחרת.

<מיכל אלמוג: זאת אומרת, הוא יוכל להמשיך את העניינים.

<מיכל אלמוג: בוצעה חקירה יוצאת מן הכלל של ימ"ר חוף עם המלצה להגשת כתב אישום, התיק היה בתביעות חדרה, משום מה, למרות לחצים שהפעלנו במידת האפשר, הם החליטו לסגור את זה מחוסר ראיות ולא להמשיך בהליך.

<מיכל אלמוג: נדמה לי שעדיין הבחורה נמצאת במקלט.

מיכל רוזין: למה התיק נסגר מחוסר ראיות?

<מיכל אלמוג: זה להפנות לפרקליטות.

מיכל רוזין: עכשיו נגיע למשרד המשפטים.

<מיכל אלמוג: תביעות חדרה הורידו את זה מאונס.

<מיכל אלמוג: הנקודה היא שאותם פקחים באו ואספו אותה מהבית, האם כאן היה מקום לבדוק או לראות, הרי הם עושים תשאול, אולי כאן, עוד לפני שהיא הגיעה לגבעון, כי בית הדין מחויב לשימוע עד 72 שעות שזה פרק זמן ארוך שהיא הייתה שם.

<מיכל אלמוג: אם אפשר היה עוד בשלב הראשוני, כשהיא כבר בדירה והפקחים באים לאסוף אותה, תוך כדי תשאול לעלות על משהו, שמשהו כאן לא תקין כי היא שיתפה פעולה ולא היה צריך לדובב אותה.

<מיכל אלמוג: היא סיפרה והסיפור היה מאוד קשה.

<עידית לבוביץ': אני רוצה לומר משהו מאוד חשוב בהמשך למה שאמרה רננה.

<עידית לבוביץ': קודם כל, אני משוכנעת שכל הדברים שהיא אמרה הם נכונים.

<עידית לבוביץ': בראייה שלה הם נכונים.

<עידית לבוביץ': אני בטוחה שרננה מבחינתה עושה את כל המאמצים ואת כל מה שהיא יכולה.

<עידית לבוביץ': אני אומרת מה אנחנו מכירים ורננה מכירה את זה, אנחנו מעלים את זה לא פעם ראשונה.

<עידית לבוביץ': אני בטוחה שמבחינתה היא עושה את כל המאמצים.

<עידית לבוביץ': אני מדברת על מה קורה בפועל.

<עידית לבוביץ': אני לא יודעת איזה הכשרות עוברים.

<עידית לבוביץ': אני יודעת שאנחנו אחת לכמה חודשים עושים סקר בקרב עובדות הסיעוד שמגיעות אלינו בימי ראשון.

<עידית לבוביץ': כל יום ראשון יש לנו קרוב למאה עובדות סיעוד במשרד.

<עידית לבוביץ': זאת אומרת, המספרים הם לא קטנים.

<עידית לבוביץ': אנחנו שואלים כמה שאלות מאוד פשוטות כמו: כמה זמן את עובדת, האם ראית עובד סוציאלי בבית, האם ביקר עובד סוציאלי, אם כן – כל כמה זמן, אם הוא ביקר – האם הוא שוחח רק עם המעסיק או גם אתך, אם הוא שוחח גם אתך – האם זה היה בנוכחות המעסיק, והאם שוחחת עם עובדת סוציאלית לבד.

<עידית לבוביץ': חצי מהבנות לא ראו עובד סוציאלי מעולם.

<עידית לבוביץ': מעולם.

<עידית לבוביץ': אני שאלתי קודם את איירין שעבדה שלוש שנים וראתה עובד סוציאלי פעמיים כאשר הפעם השנייה הייתה אחרי שהזמינו אותו לשם.

<עידית לבוביץ': חצי אומרות שהן לא ראו עובד סוציאלי ואלה שכן פגשו עובד סוציאלי, זה נעשה בנוכחות המעסיק.

<עידית לבוביץ': יושבים ביחד עם הספה בסלון ושואלים אותם כל מיני שאלות.

<עידית לבוביץ': אני לא חושבת שמישהו מצפה מעובדת שהמעסיק יושב לידה שתגיד מה באמת קורה.

<עידית לבוביץ': איירין העלתה עכשיו נקודה מאוד מאוד חשובה שבענף הסיעוד וגם בחקלאות היא רלוונטית, ומיכל מכירה את זה לא רק בעבירות מין אלא בכל העבירות השונות שמבוצעות כלפי עובדות זרות.

<עידית לבוביץ': עובדת שנמצאת באשרה האחרונה שלה, זאת אומרת שהיא לא יכולה יותר להחליף מעסיקים, שזה היה המצב שאיירין הייתה בו בעצם עם המעסיק הנוכחי, הרבה יותר קל לאיים עליה, ללחוץ עליה.

<עידית לבוביץ': איירין, את רוצה לומר משהו לגבי הביקור האחרון הזה?

<איירין: כן, אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת ולומר, מנסיוני, לאחר חמש שנים כשהמעסיק שלך יודע שאישור השהייה שלך פג, הוא יבקש ממך לעשות כל מה שהוא רוצה כי את לא תוכלי לעבור בקלות למעסיק אחר.

מיכל רוזין: לנצל את המצב.

<איירין: לנצל את מצב המטפלת.

<איירין: היא לא רוצה לחזור הביתה כי היא צריכה לתמוך במשפחתה, אז מה היא כבר יכולה לעשות, מלבד להיכנס לחדר לבכות ואז לקחת הכל?

<מירב שמואלי: אני רוצה להתייחס למה שאמרו על אופן הטיפול, ברגע שכן מזהים פגיעה.

<מירב שמואלי: אני יכולה?

מיכל רוזין: אנחנו לא עושים עכשיו סדנה.

מיכל רוזין: זה חלק ממה שנעשה עם מרכז סיוע ירושלים וזה חשוב.

<רננה לוי: צריך להבין דבר אחד.

מיכל רוזין: לא, אני רוצה לעבור לפרקליטות.

<רננה לוי: יש כאן שרשרת.

<רננה לוי: בעצם את לא מקבלת את התמונה הרחבה משום שאנחנו מדברים על שרשרת של אנשים ומחזיקי תפקידים.

<רננה לוי: אני יכולה לענות לגבי המומחיות והאחריות שלי.

<רננה לוי: קשה לי להתייחס לאחריות של בן אדם אחר שלא נמצא.

מיכל רוזין: חשוב לומר שכאשר מספרת לנו עידית על כך שמתוך מאה נשים לדוגמה, עובדות סיעוד שמגיעות ביום ראשון ושואלות כמה מהן ראו עובד סוציאלי, רק חמישים אחוזים בלבד אומרות שהן כן ראו עובד סוציאלי אי פעם.

<רננה לוי: זה חמור מאוד מבחינת ההתנהלות של הלשכות.

<רננה לוי: אני בעד לחזק את ההיבטים.

<רננה לוי: אנחנו בנינו ממשקי עבודה עם ביטוח לאומי ואנחנו בונים ומשכללים את כל האינפורמציה שקיימת יחד עם משרד הרווחה וביטוח לאומי.

<רננה לוי: אנחנו מנסים להדק את הפיקוח על הלשכות.

<רננה לוי: אם אתם שומעים שיש תופעות כאלה, תעדכנו אותנו.

<רננה לוי: חשוב מאוד שתביאו לידינו את האינפורמציה הזאת.

מיכל רוזין: אנחנו לקראת סיום.

מיכל רוזין: אני רוצה בכל זאת לשמוע ממשרד המשפטים.

מיכל רוזין: שמענו כאן ואנחנו יודעים שאחוז של כתבי אישום שמוגשים ומה שמגיע להרשעות הוא בעצם כמו כל אחוז באוכלוסייה ולאו דווקא לנושא של עובדות זרות.

מיכל רוזין: בכל זאת אנחנו חושבות שיש מאפיינים ושמענו על שאלת האחריות של המטריד, הנושא של הגבולות.

מיכל רוזין: אם אתן יכולות, תרחיבו איך אתם מתייחסים לזה ואיפה ההכשרה שנעשית לפרקליטים בנושא הזה או ההתייחסות המיוחדת של פרקליטים לעניין והרגישות התרבותית בנושא.

<ענת אסיף: בפרקליטות המדינה, בפרקליטויות המחוז שמטפלות בתיקים שמגיעים, אין בעל תפקיד אחד, אין יחידה שעוסקת ומתמחה בתיקים האלה, אם בגלל המספר שלהם – שכמו שאנחנו רואים, כמות התיקים שמגיעה היא לא גדולה – ובגלל הפיזור הגיאוגרפי וחלוקת הסמכויות.

<ענת אסיף: שאלו למה סוגרים תיקים.

<ענת אסיף: גם יוסי מהמשטרה ציין ואני מניחה שרובכם יודעים שתיקי עבירות מין ותיקים בכלל, תיקים פליליים בכלל, יש שלבים שצריכים לעבור ורף ראייתי שצריך להגיע אליו כדי להגיש כתבי אישום.

<ענת אסיף: מורכבות של תיקי עבירות מין מוכרת, מורכבות מיוחדת, אם יש, בחלק מהמקרים הלאה, גם כן מוכרת לנו.

<ענת אסיף: מאוד מאוד חשוב לי להגיד שאנחנו עשינו איזשהו משאל בפרקליטויות המחוז, הרפרנטיות שעוסקות בזכויות נפגעי עבירה שגם בדקו אצלן וגם מכירות מהתיקים שלהן, ואין חס וחלילה תעדוף נמוך או רפיון ידיים כשמגיע תיק שהנפגעת בו היא עובדת זרה, מהגרת עבודה, ולפעמים אפילו להפך.

<ענת אסיף: אנחנו ראינו מדוגמאות שהועברו לנו שהפרקליטים והפרקליטות באמת נלחמים על כל תיק ומתמודדים עם הקשיים.

מיכל רוזין: איזה קשיים מיוחדים?

<ענת אסיף: אני חייבת להגיד שבחלק מהדוגמאות שקראתי, לא ראיתי קושי ייחודי שנבע מהתיק וזה גם בא לידי ביטוי בגזרי דין חמורים שקיבלנו דוגמאות וראינו.

<ענת אסיף: לא ראינו איזה התבטאויות, בוודאי לא התבטאויות חשוכות אבל גם לא התבטאויות שלא יודעות להתמודד עם המורכבות.

<ענת אסיף: יכול להיות שבנקודות מסוימות קשיי שפה, אני לא אגיד שהם חוסמים את ההליך הפלילי אבל אולי מערימים איזשהו קושי וגורמים לאיזשהו עיכוב ואני אומרת את זה בזהירות כי אין לנו בדיקה רוחבית מאוד ממצה של המקרים האלה.

<ענת אסיף: אגב, מערכות המחשב של הפרקליטות לא מסמנות את התיקים האלה בצורה נפרדת, גם לצורכי סטטיסטיקה.

<ענת אסיף: זה יכול להיקרא לחיוב ולשלילה גם יחד.

<ענת אסיף: אני לא יודעת.

<ענת אסיף: אני לא בטוחה שאנחנו רוצים לסמן אוכלוסיות בכל נקודה ונקודה.

מיכל רוזין: אמר פילוסוף צרפתי מפורסם שאני אף פעם לא יודעת להגיד את שמו ולא כי אני לא זוכרת, אלא אני פשוט לא יודעת לבטא את שמו הצרפתי, שכשהוא מתאר סיטואציה בה הולכת אימא ובנה ברחוב והם רואים מולם אדם שחור.

מיכל רוזין: הבן אומר לאימא: אימא, תראי אדם שחור.

מיכל רוזין: והיא אומרת לו: איפה?

מיכל רוזין: זאת אומרת, כשאתה לא רואה הבחנות ואתה מתייחס לכולם אותו דבר, זאת הגזענות הכי גדולה.

<ענת אסיף: שלא יישאר בפרוטוקול שמשתמע שהפרקליטות נוהגת בגזענות כלפי העובדים הזרים.

מיכל רוזין: לא.

מיכל רוזין: רק אמרתי מה אמר הפילוסוף הצרפתי.

מיכל רוזין: ההבחנה היא חשובה כדי לראות כיצד צריך לתת את הטיפול הנכון ואת ההתייחסות הנכונה לאוכלוסייה שיש לה צרכים שונים ומאפיינים שונים.

<ענת אסיף: אין לי מחלוקת עם יושבת הראש.

<ענת אסיף: אני רק ציינתי שברמת הסטטיסטיקה הממוחשבת אין לנו זיהוי.

<ענת אסיף: אם הוועדה, אם מרכז המחקר של הכנסת היה פונה – ואולי הוא פנה – לקבל נתונים מספריים על כתבי אישום או דברים כאלה, לנו אין את הנתון הזה.

<ענת אסיף: למשטרה יש את הנתון בכל מה שקשור לטיפול שלה והיא באמת העבירה את הנתונים.

<ענת אסיף: יחד עם זאת, גם זה אמרתי ואני אומר שוב, שבטיפול הפרטני בתיקים האלה, גם מבחינת איזה פרקליטים מצוותים לתיקים כאל תיקי עבירות מין בכלל והתיקים האלה בכלל זה, הרגישות, האמפתיה והמאמצים שנעשים כדי למצות את הראיות של התיק ולהגיע לכתבי אישום קיימים וניכרים דבר שעלה גם מהמאמר שקראנו שהתניע את הדיון הזה.

<ענת אסיף: ההתמודדות עם הקשיים קיימת.

<ענת אסיף: אני חייבת לומר שאנחנו באנו לדיון הזה גם כדי לשמוע ולזהות היכן יש דברים.

<ענת אסיף: אני בכל זאת אשאיר לבת עמי להגיד עוד משהו כי את רוב הדברים כבר אמרתי.

מיכל רוזין: לפני שבת עמי תתייחס, אני רוצה בכל זאת להקריא לך ממחקר שעשתה אלן גובשטיין.

<ענת אסיף: קראנו אותו לקראת הדיון.

מיכל רוזין: אני רוצה להקריא לטובת הפרוטוקול.

מיכל רוזין: יש כאן חלק שאומר לגבי התנהלותם של הליכים פליליים כנגד הנאשמים בביצוע אותן עבירות.

מיכל רוזין: "העיכוב הרב בקביעת מועדי הדיונים בבתי המשפט גורם לכך שעדים מרכזיים, ולעתים גם המתלוננת עצמה, אינם בישראל כאשר מתבקשת עדותם בבית המשפט.

מיכל רוזין: אין בפרקליטות נוהל ייחודי או הנחיות מיוחדות הנוגעות לגורלה של מהגרת עבודה במהלך ההמתנה לעדות או לאחר שהעדות ניתנה.

מיכל רוזין: מדובר על תיקים בהן המהגרת היא הנפגעת מאלימות מינית כמובן.

מיכל רוזין: המחקר העלה כי לפי מידע מגורמי סיוע, מיד לאחר מתן העדות הפרקליטות דורשת לגרש נשים אלו מיד".

<בת-עמי רותם: אני רוצה להגיד משהו קצת יותר כללי ואחר כך אני אתייחס באופן יותר ספציפי.

<בת-עמי רותם: בפרקליטויות, בכל פרקליטות מחוז, גם בפרקליטות המדינה, יש רפרנטים לנושא של סחר בבני אדם וגם לנושא יחידות סיוע שנוגעות לנפגעי עבירה.

<בת-עמי רותם: פרקליטים שמקבלים לטיפול תיקים כאלה, גם כשהם רק תיקי הכנה, גם כשעוד לא הגישו כתב אישום ורק שוקלים הגשת כתב אישום, מן הסתם בתיקים כאלה עולות סוגיות כאלה שנוגעות ספציפית לעובדה שמדובר בעובדות זרות והשיקולים האחרים שעולים מתוך הנתון הזה, הם הולכים ומתייעצים ומקבלים מענה.

<בת-עמי רותם: העובדה שהתיקים לכאורה לא צבועים במערכת הממוחשבת, זה לא שאין התייחסות לצרכים הספציפיים.

<בת-עמי רותם: בהחלט הפרקליט מתייחס באופן ספציפי למקרה שעומד בפניו.

<בת-עמי רותם: זאת אומרת, זה לא שהוא לא רואה את זה.

מיכל רוזין: לא לזה התכוונתי.

מיכל רוזין: בהערתי לענת התכוונתי שהרבה פעמים – דרך אגב, זה גם בניהול התיקים של בתי המשפט, אפילו אי אפשר אצלם לזהות איזה תיקים הם בעבירות מין וזאת סוגיה נפרדת, אבל חשוב לומר שאנחנו כן רוצים הרבה פעמים לדעת – כשאנחנו רוצים לדבר על תופעה – שכדי לדבר על תופעה, אנחנו צריכים עדויות וחלק מהעדויות אלה גם מספרים.

מיכל רוזין: כלומר, אם נדע למשל שכך וכך מספר התיקים שנפתחו או הועברו וכמה כתבי אישום וכדומה, אנחנו נדע האם זה מטופל כמו שצריך, האם זה אחוז כמו האחוז בכלל האוכלוסייה.

מיכל רוזין: כלומר, נתונים מסבירים לנו תופעה.

<בת-עמי רותם: אין על כך מחלוקת.

<בת-עמי רותם: גם אין כאן איזו אמירה אידיאולוגית שעשו איזו חשיבה בפרקליטות והחליטו.

<בת-עמי רותם: נכון להיום זה לא מסומן, אבל אני חושבת שבהחלט יש התייחסות לצרכים הספציפיים ויותר מזה, אנחנו רואים אצל פרקליטים – כמו שענת אמרה – שהם נלחמים על כל תיק ובודקים את הראיות בדקדוק ואם אפשר להגיש כתב אישום, בוודאי שמגישים, אם יש די ראיות.

מיכל רוזין: יש משהו ייחודי בתיקים האלה.

<בת-עמי רותם: אפשר להצביע על כל מיני קשיים.

<בת-עמי רותם: כמובן שיש קשיי תרבות.

<בת-עמי רותם: זאת אומרת, הרבה פעמים אותה מתלוננת, אם היא לא רוצה להעיד, זה עניין אחד.

<בת-עמי רותם: אם בתלונה שלה במשטרה מספרת דברים שמבחינת התרבות שלה יש קושי להוכיח את אי ההסכמה שלה, מקרים שהם כאילו גבוליים או מצד שני את היסוד הנפשי של אותו פוגע.

<בת-עמי רותם: למשל, אם מדובר בקשיש דמנטי, יש קושי מאוד גדול לנהל את התיק.

<קריאה: למה שאלת ההסכמה כאן?

<קריאה: האם ההסכמה כאן היא לא תחת יחסי מרות-תלות?

<בת-עמי רותם: קודם כל, כן.

<בת-עמי רותם: ברגע שיש כל מיני הוראות בחוק, בוודאי שזה נכנס.

<ענת אסיף: שום דבר הוא לא אוטומטי.

<ענת אסיף: תמיד בודקים.

<ענת אסיף: גם אם בסוף התהליך אנחנו נגיע לתיק ונגיד שלא צריך את ההסכמה, בבירור של הדברים מבררים את הכול ובאמת כל מקרה הוא לגופו.

<ענת אסיף: יש כאן באמת את הנושא שדובר פה הרבה על עובדות סיעוד, אבל גם מדובר כאן על עובדות במגזרים אחרים.

<ענת אסיף: השאלה היא כן רלוונטית.

<ענת אסיף: באמת כל תיק לגופו.

<בת-עמי רותם: דיברו כאן על מקרים שהם לא ברורים ומצד שני אנחנו רואים שיש מקרים שהם מאוד ברורים.

<בת-עמי רותם: לדוגמה, אם זה הבן של אותו קשיש או קשישה, זה ממש לא מקרה אפור.

<בת-עמי רותם: שוב, אני לא חושבת שהמקרים האחרים, לפעמים הם לא אפורים אבל יש בעיה להעמיד לדין את אותו קשיש.

<בת-עמי רותם: אני כן רוצה להגיד שיש הרבה ניסיונות לחפש פתרונות יצירתיים בתיקים האלה.

<בת-עמי רותם: אנחנו רואים את זה בכל מיני שלבים ומישורים.

<בת-עמי רותם: למשל, עדות מוקדמת.

<בת-עמי רותם: בהרבה מאוד תיקים עדות מוקדמת כי אם אותה עובדת לא אמורה אחר כך להמשיך לשהות בארץ, לפעמים גם היא לא רוצה להמשיך להיות בארץ - שוב, זה מאוד תלוי וכל מקרה לגופו – להקדים את העדות שלה ככל שאפשר או כדי שהיא לא תצטרך באמת לחכות הרבה מאוד זמן אם היא לא מעוניינת להישאר.

<בת-עמי רותם: בכלל בפרקליטות מבקשים פיצויים לאותן נפגעות כאשר מדובר בעבירות מין אבל בהחלט בתיקים האלה אפשר לראות גם התייחסות ייחודית למצב הייחודי של אותן עובדות שהן מצויות במלכוד.

<בת-עמי רותם: זה מקום העבודה שלהן, זה קרה להן באותו מקום שהן איבדו את מטה לחמן ואת מקור פרנסתן.

<בת-עמי רותם: אני חושבת שהחשיבות – והדיון הזה לטעמנו הוא מאוד חשוב – היא בטיפול מערכתי.

<בת-עמי רותם: כשכבר הם מגיעים אלינו, אולי כבר המצב יותר טוב.

<בת-עמי רותם: יש חשיבות למשל שאותם עובדי רווחה ופקידי סעד ידעו על כך שקיימות יחידות הסיוע בפרקליטות ויהיו אתן בקשר, כמו כל מיני גורמי סיוע אחרים שהן בקשר ישיר עם הפרקליטות.

<בת-עמי רותם: אז הם יוכלו להציף את הבעיות שקשורות לאותן עובדות מתלוננות ואנחנו נוכל לתת לזה מענה.

<בת-עמי רותם: חייב להיות איזשהו גורם מתווך.

<בת-עמי רותם: אני גם רוצה לציין בעניין של שפה שיש התקשרות של הפרקליטות עם חברת מתורגמנות וזה לא רק בשלב העדות אלא גם לפני כן.

מיכל רוזין: גם למשטרה?

<יוסי קנר: כן.

<בת-עמי רותם: זה כלי שמשתמשים בו.

<בת-עמי רותם: אני חושבת שכאשר גורם שלישי מעורב, מאוד חשוב שהוא יהיה מיודע וגם בקשר עם הגורמים כדי שהמערכות יהיו מסונכרנות.

<ענת אסיף: את הצבעת על נקודה ספציפית ובאמת אין לנו תשובה כרגע כי לא הספקנו לברר את זה.

<ענת אסיף: יש כאן איזושהי אמירה במאמר או לפחות בכותרות שנגזרו מתוך המאמר לגבי מה קורה אחרי שהיא נותנת את העדות לגבי האשרה שלה.

<ענת אסיף: אנחנו נבדוק ונחזיר לך תשובה אם באמת זה איזה עניין של מדיניות.

<עידית לבוביץ': למשרד הפנים אין נוהל.

<ענת אסיף: יש כאן אמירה שהפרקליטות דורשת לגרש אותן.

<ענת אסיף: אני לא רוצה להשאיר את האמירה הזאת ללא מענה אבל אין לי כרגע תשובה לזה.

מיכל רוזין: תודה לכולם.

מיכל רוזין: תודה לכל מי שהגיע.

מיכל רוזין: אנחנו יכולים לדבר על זה שעות וכפי שאתם רואים, אנחנו מנהלים את הדיון הזה כבר מ-2001, לא אני אישית אבל אני בכובעים שונים.

מיכל רוזין: אנחנו נגבש בעזרתכם – אני כבר מזמינה אתכם להעביר לנו רעיון כתוב – תקנה לכל הנושא של מגורים הולמים בחקלאות.

מיכל רוזין: אלה לא רק מגורים הולמים אלא שיכול להיות שצריך לקבוע שמספר מסוים של נשים יהיו במקום.

מיכל רוזין: אני לא רוצה לקרוא לזה מכסה, אבל זאת בעצם מכסה של כמה נשים מול גברים כשזה יהיה בתקנות של מגורים הולמים משותפים.

מיכל רוזין: לגבי חיזוק האכיפה.

מיכל רוזין: אני יודעת כמה נעשה ברשות ההגירה בשנים האחרונות בנושא ועדיין זה עומד לפתחה של רשות ההגירה.

מיכל רוזין: בסוף המקרים שמגיעים למשטרה ולפרקליטות באופן כללי בנושא תיקי עבירות מין, יש לי הרבה מה לומר אבל אני חושבת שזאת אמירה יותר כללית ולא ספציפית רק לנושא של עובדות זרות.

מיכל רוזין: לכן אני כן מצפה מרשות ההגירה, ואני גם אומרת מבחינתי, אני לא אבוא בטענות אם תגידו לי שבכך וכך תיקים טיפלתם אצלכם ובכלל לא העברתם למשטרה.

מיכל רוזין: להפך.

מיכל רוזין: אני חושבת שאתם צריכים להיות הגוף שמטפל, הגוף שפותר את הקושי.

מיכל רוזין: אני שמחה, רננה, על התגובה שלך למה שתיארה עידית.

מיכל רוזין: אני חושבת שזה חשוב.

מיכל רוזין: מצד אחד אנחנו שומעים את הלשכות הפרטיות שאומרות שעובדים סוציאליים כל היום הולכים וכל היום מבקרים, מצד שני אנחנו שומעים את העובדות שאומרות שלא ראו עובדת או לא דיברו אתן באופן פרטי לבד.

מיכל רוזין: צריך לרענן את הדברים האלה.

מיכל רוזין: אנחנו נעזור לך עם פנייה לשר הפנים לקבלת תקציב כדי להמשיך את הכשרות - את הפיילוט שנעשה והיה מוצלח מאוד – לעובדים הסוציאליים.

מיכל רוזין: לגבי נוהל.

מיכל רוזין: אני אשמח לשמוע מהפרקליטות על נוהל לגבי קורבנות עבירות מין, כאשר הן כבר עוברות את כל המסלול של הדיווח למשטרה, פתיחת תיק וכדומה, מה קורה ביום שלמחרת.

מיכל רוזין: אנחנו יודעים מה קורה עם קורבנות סחר אבל אין נוהל לגבי נפגעות תקיפה מינית.

מיכל רוזין: אני מבקשת מהרשות, אנא העבירו לנו, כמו שהעברתם בעבר, את מספר ההתליות של רישיונות בשל הטרדות מיניות, 2011-2013, כמה רישיונות הותלו, כמה הותלו במובן של הגבלה, כלומר, יקבלו גבר במקום אישה.

מיכל רוזין: אני מאוד מודה לכם.

מיכל רוזין: כמובן זאת לא תהיה הישיבה האחרונה בנושא.

מיכל רוזין: אנחנו מבקשים לקבל את כל הנתונים.

מיכל רוזין: כמו שאמרתי, אני אפנה לשר הפנים.

מיכל רוזין: שר החקלאות יהיה כאן ב-1 בינואר ואנחנו נעלה בפניו גם את הסוגיה הזאת.

מיכל רוזין: נקווה שעד אז נוכל גם להציע תקנות.

מיכל רוזין: תודה רבה.